№ 336/1172/17
провадження № 1кп/336/180/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
15.06.1999 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.ст.140 ч.3, 206 ч.1, 42 КК України (в ред.. 1960 р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
11.06.2003 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.152 ч.3 КК України до 11 років позбавлення волі; 27.10.2003 р. ухвалою Апеляційного суду Запорізької області дії перекваліфіковано з ст.152 ч.3 на ст.152 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;
30.08.2010 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.27 ч.5, ст.307 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
21.06.2016 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.ст.185 ч.2, 71 КК України до 2 років позбавлення волі;
21.09.2016 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.ст.190 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1, 4 КК України до 3 років позбавлення волі, відбуває покарання в Софіївській ВК № 55 УДПтС України в Запорізькій області, -
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України, -
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 09.06.2016 р. в період часу з 14.00 до 15.00 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи спільно із невстановленою особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , спричинили множинні удари руками і ногами в область тулуба, голови, нижніх та верхніх кінцівок потерпілого, чим заподіяли ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 1924 від 13.06.2016 р., складеного судово-медичним експертом КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, наступні тілесні ушкодження:
- садни, синці, рана на обличчі, крововиливи в м`які покрови голови зі сторони внутрішньої поверхні в лобовій області; синці і садни на кінцівках з крововиливами в підлеглі м`які тканини, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень;
- крововилив під тверду мозкову оболонку в області основи черепа об`ємом 10 см.куб.; крововиливи під м`які мозкові оболонки на нижній поверхні потиличних часток, в області полюсних часток, а також на нижній поверхні лівої скроневої частки, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості;
- синці на тулубі з крововиливами в підлеглі м`які тканини; повний поперечний перелом грудини на рівні прикріплення 2-х ребер; повний поперечний перелом 9-го ребра зліва по передній паховій лінії, 1-6 ребер зправа і 2-7 ребер зліва по середньо-ключичних лініях без ушкодження пристінної плеври, з крововиливами в навколишні м`які тканини; крововиливи в сітківку переднього середостіння, в область серцевої сорочки, в субепікардіальну жирову клітковину; два пошкодження капсули і тканини печінки в області лівої частки; крововиливи в м`яких тканинах спини в області остистого відростка 1-грудинного хребця, в області верхньої третини хрестця, в області верхніх квадрантів правої сідниці, а також у проекції 10-11 ребер зправа по лопатковій лінії, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Після чого, потерпілого ОСОБА_6 госпіталізовано до медичного закладу КУ «МКЛЕ та ШМД» м.Запоріжжя, де від отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 спільно з невстановленою особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть потерпілого.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні винним себе не визнав та заявив про непричетність до вчиненого злочину. Пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 за прізвищем йому не відомий, але припускає, що може бути знайомий з останнім візуально. 09.06.2016 р. у час, зазначений в обвинувальному акті, не перебував на місці скоєння злочину. ОСОБА_5 переконаний, що приблизно з 05.00 год. разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прізвища яких йому не відомі, займався збором вторинної сировини по раніше визначеному маршруту. Приблизно о 09.00 годині здали на пункт приймання назбирану сировину, отримали грошові кошти, придбали спиртне, після чого всі разом направились на АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_10 . Там вжили придбане спритне, відпочили. Після відпочинку, приблизно о 12.00 годині, знову всі разом направились збирати вторинну сировину. Здали назбиране на пункт приймання, розташований поблизу 8-ї поліклініки. Далі направились за місцем мешкання ОСОБА_9 , де вживали алкогольні напої. Приблизно о 17.00 год. обвинувачений був вдома.
Про те, що він підозрюється у вчиненні даного злочину, ОСОБА_5 дізнався лише 20.06.2017 р., коли був затриманий у зв`язку з оголошеним розшуком у іншому кримінальному провадженні, за результатами розгляду якого наразі відбуває покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Ст. 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень (ст.26 КПК України).
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
Показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що влітку 2016 р. поверталась з роботи додому. Проходячи по вул..Червоній помітила на узбіччі чоловіка, який лежав на землі. Коли підійшла ближче, виявила, що у чоловіка було розбите обличчя, на тілі були подряпини і потерпілий скаржився на погане самопочуття. Навколо невідомого була прим`ята трава, у ОСОБА_11 склалося враження, що чоловік скотився з гори. Свідок викликала швидку допомогу, дочекавшись яку, покинула місце пригоди. Потерпілий за цей період часу нічого свідкові не повідомляв.
ОСОБА_12 , будучи допитаною у якості свідка пояснила, що 09.06.2016 р. працювала лікарем швидкої допомоги на Жовтневій підстанції. Обставин виклику по вул..Червоній не пам`ятає, оскільки часто виїздить на подібні виклики. Після кожного такого виїзду свідок заповнює відповідну картку виклику, де зазначається вся інформація.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що в червні чи липні 2016 р. вона разом з ОСОБА_14 повертались додому. Біля будинку АДРЕСА_4 присіли на стовбур від дерева, щоб покурити. Неподалік від них присіли два чоловіки, які спілкувались між собою. Описуючи чоловіків свідок зазначила, що один з них високий, коротко стрижений, худорлявий хлопець на ім`я ОСОБА_15 , який, як їй відомо, мешкає по вул..Магістральній, інший - темноволосий середнього зросту з великими очима. З розмови цих чоловіків між собою ОСОБА_13 стало відомо, що хлопці нещодавно поблизу спуску до залізниці побили «до півсмерті» хлопця на ім`я ОСОБА_16 через те, що потерпілий був винен гроші за метал та не повернув, збирались ще йти «добивати». На одязі одного з цих чоловіків свідок помітила сліди, схожі на кров. Серед цих двох чоловіків ОСОБА_17 не було. Про те, що ОСОБА_16 був саме ОСОБА_6 свідок зрозуміла пізніше, оскільки саме в цей день дізналась, що ОСОБА_6 був швидкою доставлений до лікарні.
ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що під час досудового розслідування через застосування до неї незаконних методів ведення слідства з боку співробітників поліції, дала неправдиві свідчення відносно ОСОБА_5 . Під час допиту у якості свідка та під час проведення слідчого експерименту пояснювала про обставини вчинення злочину начебто ОСОБА_5 , які свідкові стали відомі безпосередньо від співробітників поліції. З даного приводу зверталась до органів прокуратури з відповідною заявою (а.с.156-157).
Також ОСОБА_18 пояснила, що з ОСОБА_5 були коханцями та разом працювали, ОСОБА_6 свідкові не відомий. 09.06.2016 р. приблизно о 05.00 годині за адресою її мешкання АДРЕСА_3 прийшов ОСОБА_5 , з яким разом направились на житловий масив збирати вторинну сировину. Купили спиртне та зайшли до раніше знайомої ОСОБА_19 , де знаходився ОСОБА_20 . Потім всі разом пішли по вулиці Кузнєцова, збирали сировину, яку приблизно о 12.00 год. здали на пункт приймання. За виручені грошові кошти придбали спиртне, далі знову разом направились до будинку, де мешкала ОСОБА_19 . Там вжили придбане спиртне та полягали відпочивати. ОСОБА_5 весь цей час знаходився поруч з нею.
Потерпіла ОСОБА_21 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі (а.с.25).
Окрім показів свідків, стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 надано документи та відеозапис.
З протоколу огляду місця події від 10.06.2016 р. (а.с.65-71) судом встановлено, що під час досудового розслідування була оглянута ділянка місцевості, розташована на узбіччі проїзної частини в напрямку вулиці Червона, 21 в м.Запоріжжя, поблизу будинку № 1 по вул..Ясногірська в м.Запоріжжя. Сліди речовини бурого кольору, сліди біологічного походження, а також сторонні предмети, виявлені не були. З місця огляду нічого не вилучалось.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.06.2016 р. (а.с.72-74) свідок ОСОБА_18 впізнала за зовнішніми рисами обличчя раніше знайомого їй ОСОБА_5 , як особу, що спричинила тілесні ушкодження хлопцю на ім`я ОСОБА_16 , разом з раніше відомим ОСОБА_22 .
20.06.2016 р. за участю свідка ОСОБА_18 було проведено слідчий експеримент, відеозапис якого був оглянутий в процесі розгляду даного провадження. З оглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_18 під час досудового розслідування дала свідчення про причетність ОСОБА_5 до вчиненого відносно ОСОБА_6 злочину, розповіла про дату, час, місце та механізм вчинення кримінального правопорушення (а.с.75-78, 79).
Під час досудового розслідування була проведена судова психологічна експертиза, за результатами якої складено висновок № 17-706 (а.с.193-198) про те, що у відеозапису слідчого експерименту від 20.06.2016 р. за участю ОСОБА_18 відсутні ознаки здійснення психологічного впливу на неї з боку осіб, які брали участь у проведенні слідчих дій та описані психологічні особливості процесу слідчого експерименту і характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_18 під час відтворення нею подій під час слідчої дії.
У висновку експерта № 1924 від 13.07.2016 р. (а.с.86-92) зафіксовані тілесні ушкодження, виявлені під час судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_23 , що зазначені в обвинувальному акті.
За клопотанням сторони захисту в суді був допитаний свідок ОСОБА_24 який дав свідчення про те, що ОСОБА_6 був його сусідом, з ОСОБА_5 знайомий. Влітку 2016 р. проходив біля будинку АДРЕСА_5 . На «п`ятачку» поблизу цього будинку свідок помітив ОСОБА_6 , який сидів на землі з розбитою в районі потилиці головою. Біля ОСОБА_6 стояли два чоловіка, серед яких ОСОБА_5 не було. Свідок підійшов ближче, поцікавився, що відбувається. Один з чоловіків пояснив, що ОСОБА_6 винен їм 80 грн. та зараз піде відпрацьовувати. Далі хлопці взяли ОСОБА_6 під руки і потягли в бік магазину «Ситий муж», що розташований по вул..Червоній. Через два дні після описаних подій свідкові стало відомо про смерть потерпілого. Також зі слів ОСОБА_13 дізнався, що хлопців, яких ОСОБА_24 зустрів біля ОСОБА_6 , звати ОСОБА_25 та ОСОБА_15 .
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 заявила про непричетність ОСОБА_5 до вчиненого відносно ОСОБА_6 злочину, зазначила, що під час досудового розслідування дала неправдиві свідчення та обмовила обвинуваченого. Надала свідчення про те, що приблизно з 05.00 год. до 16.00 год. ОСОБА_5 знаходився разом з нею, в цей час ані свідок, ані ОСОБА_5 не зустрічали ОСОБА_6 .
При постановленні вироку суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_18 про непричетність ОСОБА_5 до інкримінованих подій, які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Враховуючи, що протокол пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками, протокол слідчого експерименту з відеозаписом до нього були складені 20.06.2016 р. за участю свідка ОСОБА_18 , яка в суді заявила про недостовірність зафіксованої в них інформації, суд визнає їх недостовірними та не використовує, як доказ винуватості ОСОБА_5 .
Інші зібрані в даному кримінальному провадженні докази не доводять причетності ОСОБА_5 до вчиненого злочину, а лише констатують факт спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого.
Доводи сторони обвинувачення про логічність, послідовність викривальних показань свідка ОСОБА_18 під час досудового розслідування щодо винних дій ОСОБА_5 не спростовують висновків суду, з наведених вище підстав, що ґрунтуються на вимогах ст.95 КПК України.
При постановленні вироку суд також враховує покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_24 про відомі їм обставини, що свідчать на користь обвинуваченого.
Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.
Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.
Як правило, чим тяжчим є злочин, тим суворіше суд повинен дотримуватись стандарту доведеності вини під час ухвалення вироку.
Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.
При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.
Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_5 .
Запобіжний захід ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався. ОСОБА_5 утримується під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.02.2017 р. про переведення з Софіївської ВК № 55 УДПтС України в Запорізькій області, де відбував покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.09.2016 р., строк покарання за яким не сплинув.
Цивільний позов в процесі розгляду справи не заявлявся.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
Визнати невинуватим та виправдати ОСОБА_5 по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості.
Речові докази у кримінальному провадженні а саме:
DVD-R диск із відеозаписом слідчого експерименту, долучений до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах провадження;
DVD-R диск із аудіозаписом показань свідка ОСОБА_18 , які були надані у судовому засіданні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, долучений до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах провадження;
паперовий конверт із зрізами вільних кінців нігтьових пластин з обох рук трупу ОСОБА_6 , матеріал для можливого ДНК дослідження, паперовий конверт із зразком крові трупу ОСОБА_6 , передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Шевченківського ВП ДВП у м.Запоріжжя, залишити в камері зберігання.
Роз`яснити виправданому, що відповідно до ст.130 КПК України, він має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу ,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, яка відшкодовується державною за рахунок державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя