АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000195 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Новодністровського міського суду Чернівецької області від 24.05.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Вітрянка, Сокирянського району, Чернівецької області, громадянки України, українки, непрацюючої, з вищою освітою, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено їй покарання за цим законом з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарги від обвинуваченої ОСОБА_7 , в якій вона просить вирок районного суду скасувати, а кримінальне провадження щодо неї закрити за відсутності в її діях складу злочину.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що кримінальна справа щодо неї сфабрикована, а її засуджено незаконно. Свідок ОСОБА_9 в суді 1 інстанції давала непослідовні показання. Працівники поліції та прокуратури не об`єктивно відбирали пояснення у свідків. Дії працівника державної установи ОСОБА_10 по відношенню до неї, на думку апелянта, були не компетентними, а її показання в тій частині, що вона виривала справу з її рук, є не об`єктивними.

Від інших учасників судового провадження апеляцій та заперечень не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити подану апеляцію без задоволення, а вирок суду без зміни, вислухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченій право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження №11-кп/794/259/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_11
Категорія ст.296 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Однак дані вимоги законів районним судом було виконано не в повному обсязі.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченої ОСОБА_7 в апеляції щодо відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а саме у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, колегія суддів, вважає, що вони знайшли своє підтвердження при перегляді вироку.

На переконання колегії суддів, докази, дослідженні судом першої інстанції, та перевірені під час апеляційного перегляду, не є достатніми, які б свідчили про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Верховний Суд України в постанові від 04 жовтня 2012 р. у справі № 5-17 кс12, прийшов до правових висновків, згідно яких хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Верховний Суд України у згаданій постанові акцентував увагу на роз`ясненні, наданому в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Апеляційним судом під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 10.05.2016 року близько 11 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , перебуваючи в службовому приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області, зайшла в кабінет до ОСОБА_10 з метою отримання інформації стосовно призначення їй соціальної допомоги, будучи незадоволеною діями даного працівника через те, що остання почала додатково вимагати подачу довідок, почала висловлювати своє обурення стосовно некомпетентності і незаконної діяльності на посадах державних службовців всіх працівників вищевказаної установи.

Допитана під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 показала, що документи на отримання соціальної допомоги малозабезпеченій родині вона подала ще 14.04.2016 року. Така допомога є єдиним джерелом її існування, а тому своєчасність виплата такої допомоги має для неї суттєве значення, оскільки на її утриманні перебуває неповнолітня дитина. 10.05.2016 року вона пішла до УПСЗН Сокирянської РДА Чернівецької області, щоб з`ясувати причину неотримання повідомлення про призначення їй соціальної допомоги. Зайшовши в кабінет до ОСОБА_10 , остання заявила їй, що необхідно подати ще якісь довідки. Її це обурило, оскільки нею було подано всі необхідні документи, на що вона почала виражати своє невдоволення. Заперечувала, що кричала в управлінні, перешкоджала роботі установи, здійснювала будь-які інші протиправні дії, вказані в обвинувальному акті.

Із оголошених в суді апеляційної інстанції показів свідка ОСОБА_10 , які вона давала в суді 1 інстанції вбачається, що 10.05.2016 року близько 11 год. 00 хв. до неї в кабінет увійшла ОСОБА_7 та обурювалась, чому їй досі не призначили допомогу. Вона їй пояснила, що не вистачає довідки з центру зайнятості, а обвинувачена вимагала віддати її особову справу, на що отримала відмову. Вона роз`яснила обвинуваченій, що не вправі повертати документи заявникам, які вже пройшли реєстрацію в управлінні. Тоді обвинувачена почала морально її ображати, що саме обвинувачена казала, свідок не пам`ятає. Робота установи була припинена після приїзду поліції.

Із оголошених в суді апеляційної інстанції показів свідка ОСОБА_9 , які вона давала в суді 1 інстанції вбачається, що в травні 2016 року вона, прийшовши в першій половині робочого дня в Сокирянське управління соцзахисту, та перебуваючи в кабінеті ОСОБА_10 була свідком того, як між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виникла суперечка, в ході якої обвинувачена вимагала повернення їй довідки, а спеціаліст пояснювала, що немає права таку їй повернути. Дана суперечка тривала близько 15-20 хвилин. Нецензурно обвинувачена в бік ОСОБА_10 не виражалась. Вона не бачила, щоб обвинувачена намагалась забрати свою особову справу у ОСОБА_10 .

Таким чином, аналізуючи дані пояснення обвинуваченої та свідків по справі, колегія суддів приходить до висновку, що в діях ОСОБА_7 відсутня така обов`язкова ознака суб`єктивної сторони хуліганства, як усвідомлене вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства, оскільки даний конфлікт виник із-за неправомірних дій працівників Сокирянського управління соціального захисту, які повторно вимагали подачу довідки, яка вже була надана заявницею при первинній подачі документів, а її обурення було викликано неналежним виконанням своїх обов`язків працівником даної установи. Крім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку в діях ОСОБА_7 відсутня й об`єктивна сторона хуліганства, оскільки як пояснювала свідок ОСОБА_12 в суді 1 інстанції, її робота була припинена вже після приїзду працівників поліції, а не після вчинення своїх дій обвинуваченою. Тобто в діях обвинуваченої не було особливої зухвалості, що є обов`язковим показником грубого порушення громадського порядку.

До того ж, колегія суддів враховує стосунки, які склались між учасниками конфлікту, а саме те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були раніше знайомі, оскільки обвинувачена раніше вже зверталась до останньої, як працівника служби соціального захисту при первинній подачі документів, а свідок ОСОБА_13 в своїх показаннях в суді 1 інстанції зазначала, що ОСОБА_7 і раніше виражала своє невдоволення в бік працівників даної служби.

Про правомірність вимоги ОСОБА_7 у пред`явленні їй особової справи, де містилися всі необхідні довідки для призначення їй соціальної допомоги, а також некомпетентність дій працівника даної служби ОСОБА_14 , яка своїми непрофесійними діями вимагала повторно надати заявниці довідки та спровокувала обурення із сторони останньої, а також словесний конфлікт, який виник між ними, свідчать дослідженні в суді апеляційної інстанції письмові докази по справі, а саме: довідка Державного центру зайнятості №369/23-07 від 28.09.2016р. про те, що ОСОБА_7 12.04.2016р. отримувала довідку про її перебування на обліку у даній установі; довідка №327 від 11.04.2017р. видана виконкомом Вітрянської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області про те, що ОСОБА_7 14.04.2016р. було видано акт остеження матеріально-побутових умов під номером 347; акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_7 №347.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Однак, колегія суддів вважає, що судом 1 інстанції при допиті свідків по справі було порушено дані вимоги законів.

Як вбачається із аудіо записів допиту свідка ОСОБА_9 в суді 1 інстанції, прокурором було заявлено клопотання про оголошення показів свідка ОСОБА_9 під час досудового розслідування вже після допиту даного свідка в суді. Суд дане клопотання задовольняє і оголошує їх. Після чого, разом із прокурором проводять повторний допит свідка ОСОБА_9 .

Аналогічна ситуація відбувалась і при допиті свідка ОСОБА_10 , де головуючий суддя разом із прокурором проводять допит свідка.

Наведені обставини свідчать, на думку колегії суддів, про те, що судом було порушено основні засади кримінального провадження, взято на себе тягар доказування вини і спростування аргументів сторони захисту, тоді як суд мав зберігати об`єктивність та неупередженість, створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (абзац «ііі» п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 р.) у справі «Бельзюк проти Польщі» [2, с. 462]. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: від 13 січня 2005 р. «Капо проти Бельгії» (п. 25), від 24 листопада 2000 р. «Дактарас проти Литви» (п. 30), від 9 листопада 2006 р. «Білуха проти України» (п. 49) про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 р. у справі «Талат Тунч проти Туреччини») [3, с. 27; 4; 5; 6].

У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.284, КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

А тому, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, у зв`язку з чим, вважає за необхідне скасувати вирок районного суду із закриттям кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Новодністровського міського суду Чернівецької області від 24.05.2017 року у кримінальному провадженні №0000195 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України скасувати у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, а кримінальне провадження по справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2