Справа № 743/929/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1002/2017
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2017 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Новоукраїнське, Ріпкинського району, Чернігівської області, з професійно-технічною освітою, незаміжньої, не працюючої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше судимої: 17.05.2013 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., покарання не відбула,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді арешту строком 5 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_6 покарання, повністю приєднане покарання, невідбуте за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.05.2013 року, у виді штрафу, остаточно визначено покарання у виді арешту строком 5 місяців та штрафу в розмірі 850 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу, призначене ОСОБА_6 за сукупністю вироків, визначено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 у виді арешту вирішено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3132 грн. 99 коп., в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що 13.06.2017 року близько 15 години ОСОБА_6 , повторно, шляхом вільного доступу, з приміщення літньої кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_2 , таємно викрала золоту жіночу каблучку 583 проби вагою 2,81 г, вартістю 1704 грн 35 коп.; золоту обручку 583 проби вагою 7,30 г, вартістю 4427 грн 67 коп.; золоту каблучку 583 проби вагою 2 г, вартістю 1213 грн. 06 коп.; золоті сережки 583 проби вагою 3 г, вартістю 1819 грн 59 коп.; срібні сережки 925 проби вагою 4 г., вартістю 49 грн 96 коп.; срібний хрестик 925 проби вагою 4 г, вартістю 49 грн 96 коп., чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 9264 грн 59 коп.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції, перекваліфікації дій та доведеності вини, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині покарання внаслідок суворості останнього та звільнити її від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування своєї позиції вказує, що покарання є несправедливим, оскільки судом не враховано її щире каяття у вчиненому, намагання помиритись із потерпілою шляхом часткового відшкодування останній заподіяної шкоди та домовленості про подальше її відшкодування та неналежним чином врахував тяжкість вчиненого нею злочину, те, що вона являється матір`ю одиночкою і на її утриманні перебуває малолітня дитина.

Заслухавши доповідача, обвинувачену, яка підтримала подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої визнала повністю, показавши про обставини скоєння крадіжки, які повністю узгодились із показаннями потерпілої, в тому числі і щодо вільного доступу ОСОБА_6 до її помешкання, внаслідок чого дії обвинуваченої було перекваліфіковано з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

З огляду на повне визнання вини обвинуваченою у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність її вини у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке в цій частині ніким не оскаржується.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції, встановивши відсутність такої кваліфікуючої ознаки як проникнення, вірно перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування моральної шкоди, наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочину, особу обвинуваченої, яка раніше судима, повторно вчинила умисний майновий злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком, до адміністративної відповідальності не притягувалася, враховано судом і те, що обвинувачена має малолітню дитину, яка проживає з її матір`ю у Ріпкинському районі, а також те, що обвинувачена фактично проживає в смт Ріпки, характеризується формально посередньо.

Крім того, судом враховано досудову доповідь органу пробації, яким встановлено високий ризик повторного вчинення правопорушення обвинуваченою та середній ризик її небезпеки для суспільства та який дійшов висновку про можливість виправлення останньої без реального позбавлення або ж обмеження волі.

Обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та просить звільнити її від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, зважаючи на те, що судом першої інстанції призначено покарання у виді арешту, якого немає в переліку покарань при яких можливо прийняти рішення про звільнення від відбування покарання, то відсутні законні підстави для застосування ст. 75 КК України.

Доводи обвинуваченої про можливість зміни покарання з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням не ґрунтуються на приписах ст. 421 КПК України про недопустимість погіршення правового становища обвинуваченого.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, оскільки покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б призвели до скасування або зміни судового рішення колегією суддів не вбачається, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4