Справа № 464/8325/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/68/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора - ОСОБА_8 ,
адвоката - ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а :
вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_10 , за погодженням прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_8 .
Накладено арешт на ноутбук «ASUS model: x556v CN:1651», вилучений під час проведення обшуку в офісному приміщенні ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 .
Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до переконання, що клопотання слідчого є обґрунтованим, а арешт тимчасово вилученого майна згідно з протоколом обшуку від 21.12.2017 року, є необхідним для забезпечення збереження речового доказу, а також таке майно є можливо предметами та засобами вчинення кримінального правопорушення і може мати суттєве значення для проведення досудового розслідування.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року,просить таку скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що клопотання слідчого про арешт не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки в такому не зазначено жодних доказів використання вилученого ноутбуку підозрюваним, обвинуваченим, засудженим чи третіми особами для здійснення незаконної діяльності.

Як зазначає апелянт, приміщення, в якому проводився обшук, використовується ФОП ОСОБА_7 для здійснення господарської діяльності на підставі договору оренди, а ноутбук було вилучено саме у ОСОБА_12 , а не в ОСОБА_11 , такий ноутбук належить ФОП ОСОБА_7 та використовується ним для здійснення господарської діяльності.

Окрім цього адвокат зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не обґрунтована наявність достатніх підстав вважати, що вилучений ноутбук є речовим доказом та має відношення до вчинення кримінального правопорушення.

На переконання апелянта, клопотання про арешт ноутбука, який є тимчасово вилученим майном, мало розглядатися за участю власника вилученого майна, проте суддя в порушення ч.1 ст.172 КПК України не викликав ФОП ОСОБА_7 , у якого таке майно було вилучено, для розгляду зазначеного питання.

Окрім цього, адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ФОП ОСОБА_7 не викликався у судове засідання з приводу розгляду питання про арешт ноутбука, який йому належить, та дізнався про існування оскаржуваної ухвали 19 січня 2018 року на судовому засіданні Сихівського районного суду м.Львова з приводу розгляду його скарги на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_9 на підтримання поданої адвокатом ОСОБА_6 апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та просить суд відмовити у її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена у судовому засіданні 27 грудня 2017 року, про час та місце якого не повідомлявся ОСОБА_7 , в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що такому скеровувалася копія судового рішення, та, як зазначено в апеляційній скарзі, про існування такої він дізнався лише 19.01.2018 року, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Частиною першою статті 16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підстави та порядок здійснення стороною обвинувачення своїх повноважень, пов`язаних із вилученням під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження документів, речей, електронних інформаційних систем або їх частин та іншого майна, а також його правомірним утриманням для встановлення обставин кримінального провадження регламентується вимогами ст. ст.167-169, 170-174, 234-236 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є, зокрема, доказом злочину.

Арешт майна допускається, з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди.

У випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно зі ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно з матеріалами клопотання, слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 30.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Львівський Контакт Центр», який надає послуги в сфері телекомунікації, в період 2016-2017 років при здійсненні безтоварних операцій з підприємствами з ознаками фіктивності не сплатили податок на додану вартість на суму 2 585 000 грн., податок на прибуток 1 455 000 грн., всього на загальну суму 4 040 000 грн., що призвело до ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Підставою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань слугували матеріали перевірки фінансово-господарської діяльності ТОВ «Львівський Контакт Центр» ОУ ГУ ДФС у Львівській області, скеровані в СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області супровідним листом за вих.№688/13-01-21-04 від 29.06.2016 року.

Проведеними слідчими діями встановлено, що до протиправної діяльності службових осіб ТОВ «Львівський Контакт Центр» причетний ОСОБА_13 , який документально не числиться на підприємстві, проте фактично організовує та контролює господарську діяльність ТОВ «Львівський Контакт Центр», та ОСОБА_11 , яка виконує функцію бухгалтера чорнової документації, відповідає за нарахування та виплату на банківські картки необлікованих сум заробітних плат працівникам підприємства, отримує необліковані готівкові кошти від представників «конвертаційного» центру.

В ході досудового розслідування 21 грудня 2017 року на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 19 грудня 2017 року проведено обшук офісу ОСОБА_11 за адресою: м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, 7 поверх, кабінет № 2, в ході якого, окрім іншого, виявлено та вилучено ноутбук «ASUS model: x556v CN:1651», який знаходився за робочим місцем ОСОБА_11 . Провести огляд виявленого та вилученого ноутбука в ході проведення обшуку не надалось за можливе у зв`язку з наявністю паролю доступу для його включення, який присутні особи під час обшуку відмовились надати для його огляду.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зклопотання старшого слідчого з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України, та доданих до нього копій з матеріалів кримінального провадження вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям майна, визначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може бути предметом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, таке може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, що в подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставин ,що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім цього, як встановлено апеляційним судом, з метою встановлення даних, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні,постановою старшого слідчого з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_10 від 03 січня 2018 року у цьому кримінальному провадженні призначено комп`ютерно-технічну експертизу ноутбука «ASUS model: x556v CN:1651».
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя місцевого суду обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на зазначене в клопотанні майно, з метою забезпечення збереження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України,врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому доводи апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді та відсутність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд слідчого судді клопотання про арешт майна, слід визнати непереконливими.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, відсутність в матеріалах клопотання постанови про визнання ноутбука «ASUS model: x556v CN:1651» речовим доказом у кримінальному провадженні №0000057 не свідчить про те, що вказане майно не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.171 КПК України, уклопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, матеріали клопотання містять конкретні факти, що свідчать про користування третіми особами ноутбуком «ASUS model: x556v CN:1651», зокрема, як зазначено в клопотанні під час обшуку виявлено та вилучено ноутбук «ASUS model: x556v CN:1651», який знаходився за робочим місцем ОСОБА_11 , що свідчить про користування ним останньою.

Хоч обшук та вилучення майна проводилося у приміщенні, яке орендується ФОП ОСОБА_7 , однак таким протягом апеляційного розгляду не надано достатніх доказів того, що саме вказаний ноутбук належить йому на праві власності.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає істотного порушення норм кримінального процесуального закону в частині розгляду клопотання у відсутності ОСОБА_7 , а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.
Ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 27 грудня 2017 року, якою накладено арешт на ноутбук «ASUS model: x556v CN:1651», вилучений під час проведення обшуку в офісному приміщенні ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , кабінет №2, залишити без змін, апеляційну скаргу адвокату ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4