Постанова

Іменем України
03 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 664/3041/15-к
провадження № 51-2035км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001382, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсон, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК),

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.
На підставі статті 71 КК за сукупністю вироків до призначеного цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 19 березня 2012 року та ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці. Строк відбування покарання за вироком ухвалено обчислювати з 25 листопада 2016 року.
На підставі частини 5 статті 72 КК ухвалено до зарахування у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення, починаючи з 25 листопада 2016 року по 23 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено незмінним.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 30 травня 2015 року о 00:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, із корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу з території двору, який розташований в АДРЕСА_2 , таємно від оточуючих, здійснив крадіжку велосипеду марки «Україна» вартістю 500 грн, який належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на зазначену суму.
Перевіряючи вказаний вирок суду, 06 квітня 2017 року суд апеляційної інстанції ухвалив новий вирок, яким скасовано вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23 січня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_7 .
За частиною 2 статті 185 КК ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 19 березня 2012 року, за яким він не відбув 11 місяців позбавлення волі, за сукупністю вироків ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК у строк відбування покарання зараховано період попереднього ув`язнення починаючи з 25 листопада 2016 року по 06 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. У решті вирок суду залишено без зміни.

Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що висновки вироку апеляційного суду щодо часткового задоволення апеляційної скарги прокурора щодо призначення покарання у меншому розмірі, ніж просив прокурор, залишено без вмотивування. При цьому вказує на неврахування при призначенні покарання 7-миразового притягнення засудженого до кримінальної відповідальності та реально відбував покарання, однак належних висновків для себе не зробив та в період умовно-дострокового звільнення, в стані алкогольного сп`яніння вчинив новий злочин, який відноситься до середньої тяжкості.
Вказане на переконання прокурора свідчить про суспільну небезпечність засудженого, що не знижується внаслідок позитивної характеристики засудженого, та відсутності підстав для призначення покарання наближеного до мінімального розміру, передбаченого санкцією частини 2 статті 185 КК, що також тягне призначення більш суворого покарання за сукупністю вироків.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну вироку апеляційного суду шляхом пом`якшення покарання. Зокрема захисник вказує на те, що призначене засудженому основне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі перевищує межу необхідності для виправлення та його покарання. Також вказує на неврахування всіх обставин, які суттєво пом`якшують покарання, зокрема визнання винуватості та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення велосипеда.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають на таких підставах.

Мотиви Суду

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК, кваліфікацію його дій, дослідження доказів у кримінальному провадженні на підставі статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), правила призначення покарання за сукупністю вироків у касаційних скаргах прокурор та захисник не оспорює та не заперечує.

Що стосується тверджень прокурора стосовно необґрунтованості розміру призначеного покарання внаслідок м`якості та захисника - внаслідок суворості, то колегія суддів вважає їх неспроможними.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи засудженому за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці, враховував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Саме вказані обставини надали суду підстави для визначення виду покарання та його розміру в межах санкції статті, за який його засуджено, вважаючи, що більш м`які види покарань не будуть достатніми для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.
Однак суд апеляційної інстанції не погодився з вказаним розміром покарання та призначив покарання за частиною 2 статті 185 КК 2 роки позбавлення волі та на підставі статті 71 КК за сукупністю вироків 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги прокурора ґрунтуються на неврахуванні судом першої інстанції тяжкості кримінального правопорушення, яке віднесено до середньої тяжкості, того, що засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого умисного злочину та під час умовно-дострокового звільнення знову вчинив корисливий злочин.
Призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки та за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, суд апеляційної інстанції також зважив на обставини, що пливають на призначення покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК.
Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначений засудженому розмір покарання є справедливим і співмірним заходом примусу з вчиненим злочином та даними про особу засудженого, що забезпечить виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових злочинів.
Крім того, апеляційним судом зважено на всі обставини, на які прокурор та захисник посилаються в обґрунтування своїх доводів.
У зв`язку з цим, вирок суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та мотивованим.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а вирок відповідає вимогам статті 420 КПК.
Отже, касаційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 06 квітня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та захисника засудженого без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3