УХВАЛА

22 вересня 2017 року м. Рівне
Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 (далі прокурор), представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в м. Рівне клопотання про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням, у якому просить накласти арешт адміністративне приміщення загальною площею 453,2 кв.м., реєстраційний номер 101, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_5 .

З клопотання вбачається, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000111 від 06.09.2016 за ознаками злочинів передбачених ст. 356, ч.2 ст. 364 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що відповідно до договору оренди державного майна №1357-2015 від 30.10.2015, адміністративне приміщення площею 324,5 м2 та вартістю 2 026 500 грн., що розташоване на АДРЕСА_1 , передано у користування ФОП ОСОБА_5 строком на 2 роки (до 29.10.2017).
Вищевказане приміщення, на підставі рішення господарського суду Рівненської області від 29.11.2010 у справі №3/166, до 12.09.2016, належало на праві власності державі Україна в особі Державного комітету статистики України та перебувало в оперативному віданні Головного управління статистики у Рівненській області.
В подальшому наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області №148 від 23.06.2016 прийнято рішення про здійснення приватизації вищевказаного приміщення шляхом викупу. Пунктом 2 згаданого наказу вирішено компенсувати орендарю вартість невід`ємних поліпшень, здійснених ним за власні кошти за час оренди об`єкта.Таким чином, службовими особами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області вчинено дії, що полягають у прийнятті на користь ФОП ОСОБА_5 рішення про відшкодування витрат на здійснення поліпшень орендованого майна за відсутності згоди його власника, спрямовані на заподіяння державному бюджету збитків на загальну суму 828 тис. гривень.
Прокурор доводить, що є достатні підстави вважати, що адміністративне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відчужене на користь ОСОБА_5 протиправно та з порушенням конкурсних процедур, а кошти, витрачені на здійснення невід`ємних поліпшень адміністративного приміщення, відшкодовані їй безпідставно, у зв`язку з чим виникла необхідність в накладенні арешту вказане майно.

Відповідно до постанови прокурора у кримінальному провадженні від 08.12.2016 адміністративне приміщення по АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 26.12.2016 у справі №569/12563/16-к було накладено арешт на майно.

В подальшому арешт було скасовано з урахуванням рішення господарського суду м. Києва №910/20359/16, яким відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора Рівненської області до Фонду державного майна України, Регіонального відділення ФДМУ по Рівненській області, ФОП ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування відповідного наказу ФДМУ, визнання недійсним договору купівлі-продажу державного майна, а саме нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Вказане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017 у справі 910/20359/16 вищевказані судові рішення господарського суду м. Києва від 12.12.2016 та Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 скасовано, як незаконні.

Після скасування слідчим суддею Рівненського міського суду арешту майна ОСОБА_5 , вжито неправомірних заходів з метою внесення недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно вказаного об`єкту нерухомості. Зокрема, до зазначеного Державного реєстру внесено інформацію про те, що загальна площа вищевказаного об`єкту нерухомості становить 453,2 кв. м., в той час як згідно умов договору купівлі-продажу майна від 12.09.2016, площа придбаного приміщення становила 324,5 кв. м. (на 128,7 кв. м. менше).

Також, необхідність арешту майна прокурор обґрунтовує призначенням судової будівельно-технічної експертизи щодо вартості невід`ємних поліпшень вказаного приміщення та його вартості загалом на даний час, виконання якої доручено експертам Волинського відділення Львівського НДІСЕ.

Прокурор клопотання підтримав.

Адвокат ОСОБА_4 вказав, що клопотання необґрунтоване.

Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у розгляду клопотання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У п.2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014, зазначається, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Майно, на яке прокурор просить накласти арешт є власністю ОСОБА_5 , Необхідність арешту обґрунтовує тим, що дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, та дії ОСОБА_5 щодо передачі у власність адміністративного приміщення (майна) є кримінальними правопорушеннями. Також, спір щодо передачі у власність приміщення ОСОБА_5 розглядається в порядку господарського судочинства який на даний час є невирішеним.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що вищевказане кримінальне провадження за ст. 365 КК України розпочато 06.09.2016, за ч.2 ст. 364 КК України 12.09.2016.

Однією з засад кримінального провадження відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України є розумність строків, зміст якої розкривається у ст. 28 КПК України.

Згідно ч.2 ст. 28 КПК України, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією України та Законом.

З початку досудового розслідування пройшло більше року. У кримінальному провадженні не визначено коло осіб, яким надано статусу підозрюваних, щодо яких здійснюється провадження.

Оскільки ОСОБА_5 не є підозрюваною у кримінальному провадженні. З приводу права власності останньої на вище вказане приміщення існує цивільно - правовий спір. В межах цього спору, як повідомили учасники розгляду клопотання, на спірне приміщення арешт не накладено. Спірне приміщення не є предметом злочинів передбачених статтею 356 та 364 КК України. Кваліфікація за частиною 1 статті 364 КК України передбачає встановлення корисливого мотиву в діях службових осіб. Постанова про визнання речовим доказом, від 8 грудня 2016 року, не містить кола службових осіб причетних до реалізації приміщення, а сам власник приміщення у цих правовідносинах не є службовою особою. З клопотання слідує, що прокурор просить накласти арешт - позбавивши власника прав: володіння, користування та розпорядження об"єктом нерухомості. Таке позбавлення права суперечить вимогам п. 2.6 вищевказаного Узагальнення судової практики, статті 41 Конституції України, ч. 11 статті 170 КПК України, тому з урахуванням вище викладеного в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволення клопотання прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000111 від 06.09.2016 за ознаками злочинів передбачених ст. 356, ч.2 ст. 364 КК України про арешт майна - адміністративного приміщення загальною площею 453,2 кв.м., реєстраційний номер 101, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_5 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1