Провадження № 1-кп/752/152/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2018 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

законних представників

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

представника служби у справах

дітей Голосіївської районної в

м. Києві державної адміністрації ОСОБА_8

представника сектору ювенальної

превенції відділу поліції Голосіївського

управління поліції Головного управління

Національної поліції в місті Києві ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, освіта середня, студента 2 курсу Навчально-наукового центру професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, громадянина України, освіта середня, студента 3 курсу Навчально-наукового центру професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 11.06.2016 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, перебуваючи на території загальноосвітньої школи №273, що розташована за адресою: місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, 94, діючи за попередньою змовою між собою, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підбігли до раніше незнайомого їм ОСОБА_12 , збили його з ніг та почали наносити удари руками у різні частини тіла, застосувавши таким чином відносно нього фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_11 , діючи згідно відведеної йому ролі, витягнув з сумки потерпілого ОСОБА_12 мобільний телефон "Nomi", вартістю 2 222 гривень, та передав його ОСОБА_10 , після чого обвинувачені з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 2 222 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, однак давати суду покази відмовився. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 270 гривень визнав у повному обсязі, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень покладався на розсуд суду.

Щиро розкаявся у вчиненому.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, однак давати суду покази відмовився. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 270 гривень визнав у повному обсязі, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень покладався на розсуд суду.

Щиро розкаявся у вчиненому.

Щиро розкаявся у вчиненому.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою сторін судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

В зв`язку з викладеним суд обмежив дослідження фактичних обставин справи дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, та матеріалів цивільного позову, та надійшов до висновку про те, що дії ОСОБА_11 за ст. 186 ч. 2 КК України кваліфіковані правильно як відкрите викрадення чужого майна грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого; дії ОСОБА_10 за ст. 186 ч. 2 КК України кваліфіковані правильно як відкрите викрадення чужого майна грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд враховує:

- ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, яке віднесене кримінальним законом до категорії тяжких злочинів;

- особу обвинуваченого, який не одружений, на даний час працевлаштований неофіційно, є студентом 2 курсу Навчально-наукового центру професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України, за місцем навчання характеризується негативно, заняття не відвідує, пояснюючи це тим, що він виховується у багатодітній родині і повинен працювати, на обліку у секторі ювенальної превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві та на обліку дітей-сиріт, дітей позбавлений батьківського піклування та дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, не перебуває, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 19.10.2016 року сім`я неповна, неповнолітній проживає разом з матір`ю, двома сестрами, братом та дідусем, умови для проживання неповнолітнього створені, матері рекомендовано займатись вихованням та навчанням дитини, а також контролювати його вільний час, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 згідно ст. 66 КК України, є його щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує:

- ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, яке віднесене кримінальним законом до категорії тяжких злочинів;

- особу обвинуваченого, який не одружений, на даний час працевлаштований неофіційно, є студентом 3 курсу Навчально-наукового центру професійно-технічної освіти Національної академії педагогічних наук України, за місцем навчання характеризується негативно, оскільки не відвідує навчання без поважних причин, мати не приділяє належної уваги вихованню сина, не відповідає на телефонні дзвінки майстра, до навчального закладу не з`являється, не зважаючи на неодноразові виклики адміністрації, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно, на обліку у секторі ювенальної превенції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві не перебуває, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 згідно ст. 66 КК України, є його щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення винного ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, однак із застосуванням правил ст. ст. 75, 104 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та навчання, перевиховання та виправлення винного ОСОБА_10 також можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, однак із застосуванням правил ст. ст. 75, 104 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та навчання, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення винних та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі 270 гривень, суд надходить до наступного.

Згідно ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" № 3 від 31.03.1989 року неповнолітній у віці від 15 до 18 років за заподіяну ним шкоду несе матеріальну відповідальність на загальних підставах.

Згідно ст. 1177 ч. 1 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, а тому суд надходить до висновку про те, що матеріальну шкоду на користь потерпілого ОСОБА_12 слід стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 солідарно, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що на даний час вони хоч неофіційно, однак працевлаштовані.

Так, внаслідок спільних неправомірних дій неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_12 було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 270 гривень.

Згідно ст. 60 ч. 3 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 64 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В ході судового розгляду було встановлено, що внаслідок спільних неправомірних дій неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження, в тому числі косо-горизонтальний злам коронки 6 зуба зліва нижньої щелепи в ділянці передньо-зовнішнього його горбка та скол емалі 3 зуба зліва верхньої щелепи по ріжучій його поверхні, що стверджується висновком судово-медичної експертизи №1555 від 14.06.2016 року (т. 1 а.с. 24-27).

Крім того, судом встановлено, що 03.12.2016 року цивільним позивачем ОСОБА_12 було витраченко 270 гривень на план лікування щодо реставрації 37, 22, 26 зубів та заміни коронки 21 зуба, що стверджується відповідним фіскальним чеком та роздруківкою Приватного підприємства "Мастер Дент" (т. 2 а.с. 104-105).

На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 солідарно на його користь матеріальної шкоди в розмірі 270 гривень, слід задовольнити, оскільки його позовні вимоги були підтверджені належними та допустимими доказами в ході судового розгляду у порядку, встановленому процесуальним законом.

У задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_12 до законних представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі 270 гривень слід відмовити за їх безпідставністю.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, суд надходить до наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб і незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що внаслідок спільних неправомірних дій неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_12 було завдано моральну шкоду, що полягала у вчиненні відносно нього злочинних дій із застосуванням, в тому числі фізичного насильства.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Крім того, згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них; на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно, (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню, а тому, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили корисливий злочин проти власності спільно за попередньою змовою між собою і ступінь їх вини є однаковою, суд надходить до висновку про те, що моральну шкоду на користь потерпілого ОСОБА_12 слід стягнути з них солідарно.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій кримінальним правопорушенням завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, а тому приймає до уваги ступінь вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненому ними кримінальному правопорушенні, характер та обсяг страждань потерпілого ОСОБА_12 , та надходить до висновку про те, що розмір моральної шкоди, завданої обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 цивільному позивачу ОСОБА_12 становить 3000 гривень, тому його позовні вимоги про стягнення з них моральної шкоди солідарно слід задовольнити частково на вказану суму.

В задоволенні інших позовних вимог потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 моральної шкоди слід відмовити за їх безпідставністю.

В задоволенні позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди із законних представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід також відмовити за їх безпідставністю.

Долю речового доказу слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Згідно ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та навчання.

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Згідно ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 270 (двісті сімдесят) гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Речовий доказ - мобільний телефон "Nomi", що переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_12 , - залишити йому ж за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1