Справа № 523/4852/14-к
Провадження №1-кп/523/23/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2017 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000815 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біляївки Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2010 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
18.02.2014 року біля 20 години 05 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно зі своїм знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зайшли до приміщення магазину «Продукти», який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Лиманна, 115, в часи роботи зазначеного магазину, з метою купівлі морозива. Перебуваючи в приміщені магазину, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 підішли до холодильнику з морозивом, який був розташований в крайньому правому куті від входу до приміщення вищевказаного магазину «Продукти», та почали вибирати морозиво. ОСОБА_5 , обравши морозиво, повернувся до ОСОБА_6 спиною та підійшов до скляного прилавку з іншої сторони якого знаходився продавець зазначеного магазину «Продукти», а ОСОБА_6 залишився біля холодильнику з морозивом, так як продовжував вибирати собі морозиво. Перебуваючи біля скляного прилавку, за яким знаходилася раніше йому незнайома ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працює продавцем у вищевказаному магазині «Продукти», ОСОБА_5 побачив грошові кошти, які знаходилися під скляним прозорим прилавком, поруч з яким знаходилася на своєму робочому місці ОСОБА_7 на самоті. В результаті чого у ОСОБА_5 виник умисел направлений на відкрите заволодіння грошовими коштами, які він визначив предметом свого посягання. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_5 дістав правою рукою з правого карману куртки надітої на ньому перцевий балончик, який знаходився при ньому, з метою подальшого використання у відношенні ОСОБА_7 та, скориставшись тим, що остання в приміщені магазину «Продукти» знаходиться на самоті, а ОСОБА_6 , який також знаходився в приміщені магазину стоїть до нього спиною біля холодильнику з морозивом, ОСОБА_5 застосував до ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, яке виразилося в тому, що ОСОБА_5 умисно почав правою рукою розпилювати в обличчя ОСОБА_7 перцевий балончик приблизно протягом 5-10 секунд, а лівою рукою утримувати її за кофту, яка була надіта на неї. Злякавшись за своє життя і здоров`я ОСОБА_7 почала кричати, ОСОБА_6 , який перебував в той час в приміщені магазину, побачивши, що коїться, перелякався та почав виходити з приміщення вказаного магазину «Продукти», який розташований по вул.Лиманна, 115 в м.Одесі, при цьому спостерігаючи за діями ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_5 припинив розпилювати в обличчя ОСОБА_7 перцевий балончик та відпустив її, а сам розвернувшись до ОСОБА_7 спиною заволодів грошовими коштами в розмірі 500 гривень, які знаходилися під скляним прозорим прилавком, які належать особисто ОСОБА_7 . Заволодівши майном ОСОБА_7 , а саме грошовими коштами в розмірі 500 гривень, ОСОБА_5 вибіг з приміщення зазначеного магазину «Продукти», та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденими грошовими коштами на свій розсуд.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №694 від 27.03.2014 року у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: хімічні опіки (рогівок, кон`юнктивів, склер) правого і лівого ока. Наявні пошкодження утворилися від дій хімічної речовини, дратівної дії, точно встановити склад зазначеної речовини за характером опіку не представилося можливим. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення ОСОБА_7 в лікувальний заклад, і таким чином, могли бути заподіяні 18.02.2014 року. Зазначені пошкодження не були небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно в лютому місяці 2014 року, точної дати вказати не зміг, близько 20 години 00 хвилин, він разом із товаришем зайшли до магазину продукти з метою купівлі морозива. Перебуваючи у вищевказаному магазині, у раніше незнайомої йому дівчини, як потім йому стало відомо ОСОБА_7 , він викрав грошові кошти у сумі 500 грн, розпиливши при цьому їй в обличчя газовим балончиком. ОСОБА_7 почала кричати, а він повернувшись, побачив, що товариша немає, та пішов додому. В послідуючому через декілька днів повідомив про скоєний ним злочин.

В той же час обвинувачений зазначив, що шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення, завдану потерпілій матеріальну та моральну шкоду відшкодував.

Крім того, обвинувачений просив застосувати до нього дію ст.2 Закону України «Про амністію в 2016 році», та звільнити його від покарання, з метою продовження служби в армії та захисту своєї країни.

Так як, ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.186 ч.2 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим і сприяння в розкритті злочину, а також позитивні характеристики за місцем мешкання, навчання та несення служби.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом також враховуються думка потерпілої ОСОБА_7 , яка в своїй письмовій заяві зазначила, що матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, матеріальна шкода їй відшкодована в повному обсязі.

Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання судом також враховується особа обвинуваченого, який є раніше не судимим, його сімейний стан, який є одруженим, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.10.2013 року, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 17.06.2010 року). Має матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що хворіє, та батька ОСОБА_9 , який згідно посвідчення № НОМЕР_3 від 19.05.2014 року має статус ветерана органів внутрішніх справ, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 28.02.2001 року має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також при призначенні покарання обвинуваченому судом враховується, що згідно посвідчення серії НОМЕР_5 від 29.01.2016 року ОСОБА_5 має статус учасника бойових дій. Згідно посвідчення № НОМЕР_6 від 15.05.2016 року є членом спілки учасників АТО Біляївщини.

Відповідно до відомостей, що відображені у військовому квитку серії НОМЕР_7 від 28.10.2009 року, ОСОБА_5 21.11.2010 року прийняв військову присягу у військовій частині НОМЕР_8 . В період з 12.06.2015 року по 10.08.2015 року, з 07.09.2015 року по 13.11.2015 року, 05.12.2015 року по 08.12.2015 року, з 17.12.2016 року по 20.01.2017 року приймав безпосередню участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та цілісності України в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч № НОМЕР_9 . Зарахований до резерву 1-ї черги. Присвоєно військове звання сержант. Нагорода «за зразкову службу» - ІІ ст.

Вищевказана інформація також підтверджується витягами з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_9 №98 від 01.04.2016 року, №300 від 18.12.2015 року, №73 від 02.05.2015 року, №29 від 12.03.2015 року, довідками про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №414 від 01.04.2016 року, №20 від 08.07.2015 року.

Згідно службової характеристики ОСОБА_5 , маючий військове звання сержант, займана посада навідник, за час проходження служби на посаді зарекомендував себе тільки з позитивного боку, як грамотний, старанний і дисциплінований військовослужбовець. Впевнено організовує роботу на дорученій ділянці, проводить індивідуальну роботу з підвищення кваліфікації за фахом та зміцнення військової дисципліни, вимогливий до себе. Добре зарекомендував себе під час виконання бойових завдань підрозділом за призначенням.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, ознайомившись із обвинувальним актом, долученими до нього документами, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , вік, стан його здоров`я та сімейний стан, обставини скоєного кримінального правопорушення, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим застосувати до нього дію ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст.76 ч.1 п.1, 2 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання або роботи.

Однак, в той же час, суд враховує той факт, що в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 було заявлено клопотання про звільнення його від відбування призначеного покарання відповідно до ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Статтею 85 КК України передбачено, що на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» законом про амністію може бути передбачено повне звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (повна амністія) або часткове звільнення зазначених (часткова амністія).

Статтею 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» (який набрав законної сили 07.09.2017 року) визначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію в 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

У відповідності ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого щодо застосування відносно нього амністії, враховуючи, що обвинувачений є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році», у зв`язку з тим, що як було встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_5 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, обвинуваченому ОСОБА_5 судом роз`яснені правові наслідки застосування амністії, на що останній заявив про згоду на звільнення від покарання згідно з актом амністії, за таких обставин суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Згідно обвинувального акту спричинена кримінальним правопорушенням майнова шкода в розмірі 500 грн. потерпілій ОСОБА_7 відшкодована в ході досудового розслідування в повному обсязі. Цивільний позов не заявлявся.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення Закону України «Про амністію у 2016 році», Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст.85, 86 КК України, та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.ст.75, 76 ч.1 п.п.1, 2 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції); повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання або роботи.

ОСОБА_5 від призначеного кримінального покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, звільнити на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_5 у виді домашнього арешту скасувати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1