Провадження № 11-сс/792/474/17
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2017 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року про продовження строку тримання під вартою,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року задоволено клопотання слідчої спеціальної поліції СУ ГУНП в Хмельницькій області майора поліції ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 357 КК України
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Томськ Російської Федерації, росіянина, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , неодруженого, маючого на утриманні неповнолітню дочку, малолітнього сина, раніше судимого,
та продовжено йому строк тримання під вартою до 17 грудня 2017 року включно.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 7 листопада 2017 року повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у тому, що він 20 квітня 2017 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , усно, погрожуючи вбивством, висунув ОСОБА_10 , яка працювала барменом у його більярдному клубі, який розташований по АДРЕСА_3 , незаконну вимогу передати йому грошові кошти в сумі 40 000 грн. Сприймаючи погрози ОСОБА_8 , як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, ОСОБА_10 вимушено дала згоду на передачу коштів останньому, при цьому внаслідок тривалого психологічного тиску, написала розписку про боргові зобов`язання перед ним.

Окрім того, ОСОБА_8 , попередньо вчинивши злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України, наприкінці квітня 2017 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні пункту розповсюдження державних лотерей у будівлі більярдного клубу по АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння майном ОСОБА_10 за допомогою фізичної сили протиправно вилучив з рук останньої мобільний телефон «Lenovo», моделі «К10а40», вартістю 1260 грн. 83 коп., чим завдав їй майнової шкоди у вказаному розмірі.

Тоді ж, у томі ж місці, ОСОБА_8 за допомогою фізичної сили протиправно вилучив з рук ОСОБА_10 паспорт громадянина України на її ім`я, не маючи на меті повертати даний паспорт та бажаючи використати його для спонукання останньої виконати попередньо висловлену ним незаконну вимогу передати грошові кошти в сумі 40 000 грн.

Надалі, ОСОБА_8 , усвідомивши, що ОСОБА_10 перебуває в матеріальній залежності від нього, переймається питанням повернення боргу та хворобою матері, тобто перебуває в уразливому стані, вирішив змусити її працювати впродовж певного строку у Республіці Польща, а зароблені нею кошти незаконним чином звернути на свою користь.

Розуміючи, що самотужки він не зможе реалізувати свої злочинні наміри, ОСОБА_8 залучив до вчинення злочину свого знайомого ОСОБА_11 , вступивши з ним у попередню змову, спрямовану на вербування ОСОБА_10 з метою її подальшої незаконної трудової експлуатації у Республіці Польща.

З цією метою, діючи за заздалегідь розробленим планом, ОСОБА_11 за допомогою невстановленого працівника Славутського районного сектору ДМСУ у Хмельницькій області виготовив та отримав на руки паспорт громадянки України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 . Після цього, усвідомлюючи, що потерпіла перебуває в уразливому соціальному стані через хворобу матері та скрутне матеріальне становище, викликане безробіттям та наявністю вищевказаного боргу, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою між собою, з метою її експлуатації, у серпні 2017 року в м. Славута Хмельницької області шляхом умовляння, яке переросло у примушування, здійснили вербування ОСОБА_10 для поїздки на заробітки у Республіку Польща. З метою переміщення потерпілої через державний кордон України, 19 серпня 2017 року рейсовим автобусом сполученням м. Кам`янець-Подільський м. Лодзь ОСОБА_11 супроводжував її до міжнародного пропускного пункту «Ягодин», що в с. Старовойтово Любомильського району Волинської області, де при спробі перетину державного кордону ОСОБА_11 було затримано працівниками правоохоронних органів.

Окрім того, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та спосіб, переслідуючи мету незаконного носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу умисно придбав бойовий ніж «Ka-Bar». Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, розмістив придбаний ніж у підлокітнику між переднім пасажирським та водійським сидіннями свого автомобіля «Ford Kuga Trend», державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортував його таким чином до 19 серпня 2017 року, а саме до моменту санкціонованого обшуку вказаного автомобіля.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2017 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 жовтня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2017 року, ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 17 листопада 2017 року включно.

Постановою заступника прокурора Хмельницької області від 14 листопада 2017 року строк досудового розслідування продовжено до чотирьох місяців до 20 грудня 2017 року.
14 листопада 2017 року слідча спеціальної поліції СУ ГУНП в Хмельницькій області майор поліції ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням, яке погоджене із прокурором відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_6 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

В його обґрунтування зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали та продовжують існувати. Зокрема, ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, що мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Окрім того, завершити досудове розслідування до 17 листопада 2017 року не представляється можливим, так як дане кримінальне провадження є складним, ще необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, а саме: допитати підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ; з врахуванням інформації здобутої в ході допиту підозрюваних провести одночасний їх допит; отримати відповідь на міжнародний запит, щодо встановлення громадянина Республіки Польща ОСОБА_12 ; допитати в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; отримати висновок судово-психологічної експертизи потерпілої; отримати висновок судової почеркознавчої експертизи. Із врахуванням змісту та обсягу зібраних матеріалів за участі захисників виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що потребує додаткового часу.
Постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою, суд мотивував своє рішення тим, що на даний момент наявні відповідні ризики передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою. А тому, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвалу вважає незаконною, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Слідчий суддя не врахував, що з моменту затримання жодного доказу вини ОСОБА_8 , окрім пояснень потерпілої, не встановлено.

Стверджує, що свідки, яких вказала ОСОБА_10 та які можуть підтвердити її покази, не підтвердили їх, охарактеризувавши потерпілу як особу, яка переслідує виключно матеріальну зацікавленість.

Поза увагою суду залишилось те, що клопотання не відповідає вимогам п. 3 статті 199 КПК України, оскільки не містить викладу обставин, які свідчать, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не зазначено обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя всупереч вимогам ст. 184 КПК України не обґрунтував неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження запобіжного заходу, не було надано ОСОБА_8 не пізніше ніж за три години до початку його розгляду.

Захисник зазначає, що йому не було надано копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовував доводи клопотання, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.

На думку апелянта, зміст клопотання не відповідає змісту підозри, а також не відповідає матеріалам провадження.

Зазначає, що під час розгляду даного клопотання, суддею безпідставно було відмовлено йому у розгляді клопотання про відвід слідчого судді з підстав, які не передбачені КПК України, зокрема, рішення мотивовано тим, що підозрюваний уже скористався правом на заявлення відводу.

Слідчий суддя не дав належної оцінки, як доказам, які спростовують підозру ОСОБА_8 , показанням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Окрім того, слідчим суддею не вказано у чому полягають конкретні ризики стосовно підозрюваного, а останній, на думку захисника, знаходиться під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання досудовому розслідуванню.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені в ній доводи, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України визначено, що строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 294 КПК України якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у двомісячний строк, він може бути продовженим в межах строків, встановлених ч.ч. 2 та 3 ст. 219 КПК України.

Згідно з ст.199 КПК України слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження його строку має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала слідчого судді відповідає зазначеним критеріям.
Так, з матеріалів судового провадження та змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею при його розгляді.

При цьому, отримано пояснення підозрюваного, заслухана думка захисників, прокурора, досліджені письмові докази, покладені в основу підозри, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, в тому числі і ті, на які посилається в апеляційній скарзі сторона захисту.

Слідчим суддею під час судового розгляду з`ясовано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 357 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та наведеними судом у прийнятому рішенні.

Слідчим суддею у повному обсязі досліджено доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано необхідність виконання ряду слідчих та процесуальних дій, а також взято до уваги існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які в сукупності виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Зокрема, можливість ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищення, сховання або спотворення речей та документів, що мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного у вказаному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду злочинів, серед яких злочинами середньої тяжкості є ч. 2 ст. 263 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років; ч. 3 ст. 357 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років; тяжкими злочинами є ч. 2 ст. 189 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, ч. 2 ст. 186 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років; особливо тяжким злочином є ч. 2 ст. 149 КК України санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна або без такої. Окрім того, кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 189 КК України є погроза вбивства. До того ж, серед об`єктів посягання є такі основні соціальні блага та цінності, як право власності та життя людини, які поставлені під особливу охорону держави України.

Враховуючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний підозрюваному раніше і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлені ризики не зменшились.

Таким чином, наявність вищевикладених ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується не на припущеннях, як про це помилково стверджує сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, а на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.
Доводи захисту про не врахування слідчим суддею того, що з моменту затримання жодного доказу вини ОСОБА_8 , окрім пояснень потерпілої, не встановлено, не грунтується на матеріалах кримінального провадження та змісті оскаржуваної ухвали.

Так, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження, надані слідчим, та встановлено ряд об`єктивних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень. Зокрема, до таких доказів відносяться: протокол обшуку від 19.08.2017 року, в ході якого в автомобілі «FORD KUGA TREND» № шасі НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить підозрюваному, вилучено розписку потерпілої ОСОБА_10 ; протокол обшуку гаража № НОМЕР_3 , що розташований в місті Нетішин Хмельницької області, протокол огляду місця події від 19.08.2017 року під час якого у барсетці ОСОБА_11 виявлено та вилучено паспорт громадянина України для виїду за кордон ОСОБА_10 , довідку про її ідентифікаційний код; протоколи негласних слідчих дій, висновок експерта № 64-Х від 11.09.2017 року та ряд інших доказів.

Окрім того, усі перелічені докази були враховані слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали.

До того ж, слід зазначити, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження, на що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх судових рішеннях.

Твердження про те, що слідчий суддя не дав належної оцінки, як доказам, які спростовують підозру ОСОБА_8 , показанням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також того, що свідки, яких вказала потерпіла та які мали б підтвердити її покази, не підтвердили їх, охарактеризувавши потерпілу як особу, яка переслідує виключно матеріальну зацікавленість, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, як помилково про це наполягає сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено судом у даному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання не містить викладу обставин, які свідчать, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не зазначено обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, спростовуються змістом самого клопотання, доводи якого підтверджені належними та допустимими доказами, які перевірені, як слідчим суддею так і колегією суддів.

Щодо необґрунтування слідчим суддею неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, то такі не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до ст. 199 КПК України основним завданням суду є перевірка обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Питання про застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не входить до переліку основних завдань суду під час розгляду клопотання про продовження строку обраного раніше запобіжного заходу.

Доводи захисту про те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження запобіжного заходу, не було надано ОСОБА_8 не пізніше ніж за три години до початку його розгляду, спростовуються наявними у провадженні доказами.

Так, як вбачається з матеріалів судового провадження, 14 листопада 2017 року слідча звернулась до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою до трьох місяців. Того ж дня, копію даного клопотання було направлено на адресу державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор», де перебуває підозрюваний. Однак, останній відмовився отримувати вказане клопотання, що підтверджується актом про відмову отримувати кореспонденцію від 14.11.2017 року, складеним начальником ВНВСР ОСОБА_17 , провідним фахівцем ВНВСР ОСОБА_18 та молодшим інспектором ОСОБА_19 (а.с. 102).

Окрім того, копія клопотання про продовження строку тримання під вартою від 14.11.2017 року з усіма доданими до нього документами була вручена ОСОБА_8 в апеляційному суді під розписку.

Доводи апеляційної скарги про те, що захиснику не було надано копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовував доводи клопотання, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України, не є визначальною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 .

Твердження про те, що зміст клопотання не відповідає висунутій підозрі, а також не відповідає матеріалам провадження, спростовується змістом зазначених документів, які були ретельно досліджені колегією суддів під час апеляційного перегляду.

Доводи апелянта про те, що під час розгляду даного клопотання, судом безпідставно було відмовлено йому у розгляді клопотання про відвід слідчого судді не ґрунтується на матеріалах судового провадження та вимогах закону.

Згідно з ч. 4 ст. 81 КПК України якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Як вбачається із журналу судового засідання та прослуханого звукозапису, клопотання захисника ОСОБА_7 про відвід було залишено слідчим суддею без розгляду на підставі ч. 4 ст. 81 КПК України, оскільки такий мав ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, з чим погоджується колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначені у клопотанні слідчого обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається. Таке продовження строку запобіжного заходу не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують ознаки суспільного інтересу, який, зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для скасування ухвали слідчого судді не знаходить.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до 17 грудня 2017 року включно залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_2