Справа №473/3802/16-к 14.12.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001410, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровоград, зареєстрований та мешкав в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.02.2012 р. Кіровським районним судом м. Кіровоград за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді примусових заходів виховного характеру строком на 2 роки;
- 18.01.2013 р. Кіровським районним судом м. Кіровоград за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді примусових заходів виховного характеру;
- 19.06.2013 р. Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, 17.09.2015 р. звільнений умовно-достроково строком на 11 місяців 7 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області від 19.06.2013 р. та остаточно призначено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалено відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_5 зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою в період з 28.11.2016 р. до дня надання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 28 205 грн., моральної шкоди 10 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити, плмякшити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що вирок відносно нього несправедливий, прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права, а призначене йому покарання не відповідає тяжкості злочину та його особі.
Вказує, що суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття та визнання вини, зазначив про часткове відшкодування ним завданої шкоди потерпілій, що у розумінні ст. 66 КК України також є обставиною, що пом`якшує покарання, але з незрозумілих причин не визнав цю обставину такою.
Таким чином, на думку апелянта, у даній справі наявні дві обставини, які пом`якшують покарання, що дає право суду на підставі положень ст. 69 КК України призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Крім того, стверджує, що у вироку, при призначенні покарання, повністю проігноровано дані, які характеризують його особу, а саме характеристику, відповідно якої він характеризується позитивно.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
04.08.2016 р. о 02.00 год., перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення належного ОСОБА_7 мобільного телефону «LENOVO A 536» вартістю 1 500 грн., в якому знаходились сім-картка мобільного оператору «МТС» вартістю 30 грн., сім-картка мобільного оператору «Київстар» вартістю 30 грн., та пластикових платіжних карток ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .
Реалізуючи свій злочинний намір та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 з шухляди, яка знаходилася в одній з кімнат домоволодіння, шляхом вільного доступу заволодів жіночою сумкою, в якій знаходилися пластикові платіжні картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , пін-коди до карток та мобільний телефон «LENOVO A 536» вартістю 1 500 грн. із сім-карткою мобільного оператору «МТС» вартістю 30 грн. та сім-карткою мобільного оператору «Київстар» вартістю 30 грн.
В подальшому ОСОБА_5 за власним розсудом розпорядився мобільним телефоном грошима, які знаходилися на платіжній карті в сумі 3 037 грн., розрахувавшись в магазині безготівковим розрахунком. В результаті умисних дій ОСОБА_5 ОСОБА_7 спричинено майнову шкоду в розмірі 4 597 грн.
В цей же день, в зазначений час ОСОБА_5 , перебуваючи в дворі зазначеного домоволодіння, побачив належний ОСОБА_7 автомобіль марки «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та у нього виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, реалізуючи який, він, скориставшись незачиненими дверима автомобіля та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом з`єднання дротів замку запалювання, завів двигун автомобіля та виїхав з двору домоволодіння в невідомому напрямку, завдавши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 25 608 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжким злочином та злочином середньої тяжкості, конкретні обставини вчинених злочинів, певні дані про особу ОСОБА_5 , який вину у вчиненому злочині визнав повністю, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, не має постійного місця роботи та засобів для існування, має сім`ю, матір, яка утримує двох неповнолітніх дітей, його молодий вік, наявність соціальних зв`язків, визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття та визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про можливість застосування до нього положень ст. 69 КК України, з урахуванням того, що обставинами, що пом`якшують його покарання визнано щире каяття, визнання вини, та встановлений факт часткового відшкодування ним шкоди потерпілій, а це є обставиною, яка може бути визнана такою, що пом`якшує покарання, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілій ОСОБА_7 діями обвинуваченого спричинено майнову шкоду в розмірі 30 205 грн., автомобіль після ДТП не підлягає відновленню, потерпіла у відшкодування матеріально шкоди отримала від обвинуваченого 2 000 грн.
В ст. 66 КК України зазначено про те, що при призначенні покарання обставинами, що його пом`якшують визнаються добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Враховуючи розмір завданої діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_7 шкоди та те, що викрадений автомобіль не підлягає відновленню, відшкодування обвинуваченим 2 000 грн. потерпілій не може вважатись добровільним відшкодуванням завданого збитку, і як наслідок, визнання обставиною, що пом`якшує покарання.
Отже, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, з чим погоджується і апеляційний суд, підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання часткове відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, апеляційний суд не вбачає.
Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання позитивної характеристики, яка міститься в матеріалах провадження, є надуманими, оскільки матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 жодної характеристики не містять. Проте наявна довідка, видана головою квартального комітету № 5 ОСОБА_8 , відносно якої ОСОБА_5 зареєстрований в АДРЕСА_1 , але за даною адресою фактично не проживає, тому надати йому об`єктивну характеристику неможливо.
За наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки наведені апелянтом обставини в достатній мірі враховані судом під час призначення конкретного строку покарання, яке є справедливим і достатнім для його виправлення, покарання обвинуваченому призначене за сукупністю злочинів шляхом та за сукупністю вироків, призначення саме такої міри покарання у вироку належним чином мотивовано.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ ___________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3