Справа № 158/218/18
Провадження № 1-кп/0158/46/18

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

законного представника - ОСОБА_5

особи, стосовно якої вирішується питання - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференції клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2017 року за № 0001000 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із початковою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, раніше судимого, а саме 24.05.2012 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги по місцю відбування покарання, у вчиненні суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України,

в с т а н о в и в :

31.01.2018 року з прокуратури Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001000 щодо ОСОБА_6 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 , на підставі ухвали Локачинського районного суду Волинської області від 30.01.2017 року був поміщений до Волинської обласної психіатричної лікарні №2, що в смт. Олика, вул. Замкова, 28, Ківерцівського району Волинської області у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України та застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Однак, 25.12.2017 року близько 18 год., ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю медичних працівників, здійснив втечу із спеціалізованого лікувального закладу Волинської обласної психіатричної лікарні №2, який, згідно п. 2.4 розділу 2 Положення про психіатричний заклад, затверджене наказом в.о. головного лікаря ВОПЛ №2 №1-од від 03.01.2017 року, забезпечує здійснення примусових заходів медичного характеру з посиленим та звичайним наглядом.

За таких обставин ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним наглядом.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_6 ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у скоєному суспільно-небезпечному діянні визнав повністю, не заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка працює санітарем ВОПЛ №2, показала суду, що 25.12.2017 року, близько 18 год. 00 хв. розносячи хворим вечерю, попросила хворого ОСОБА_6 допомогти їй, на що останній погодився. Однак, через деякий проміжок часу, скориставшись відсутністю медичних працівників ОСОБА_6 зник у невідомому їй напрямку. Після чого вона повідомила про даний факт в.о. головного лікаря ВОПЛ №2 ОСОБА_8 .

Разом з тим, вина ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні також підтверджується наступними доказами: протоколом огляду місця події від 25.12.2017 року, де зафіксовано, яким чином здійснив втечу ОСОБА_6 , та протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Крім того, відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №30 від 25.01.2018 року проведеної судовими експертами Волинської обласної психіатричної лікарні №1 стосовно ОСОБА_6 встановлено, що останній в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій виявляв, як і виявляє на даний час ознаки недоумства у формі помірної розумової відсталості з вираженими поведінковими порушення, внаслідок чого не міг і не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними і може бути визнаний неосудним. Наявний у ОСОБА_6 психопатологічний синдром обумовлює пасивний тип його суспільної небезпечності, що з урахуванням характеру інкримінованого йому протиправного діяння визначає потребу у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року № 7 роз`яснено, що неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 1 частини 1 статті 503 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

В силу ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається та у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування покарання, оскільки він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Керуючись ч. 2 ст. 292, ст. ст. 503, 512, 513 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1