Справа № 487/6752/17
Провадження № 1-кп/487/298/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні питання про можливість призначення судового розгляду в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових рослідувань №0004720 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Заводського районного суду м.Миколаєва з Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Ухвалою судді від 22.02.2018 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, просив викликати в судовий розгляд сторони кримінального провадження. Крім того просив об`єднати зазначений обвинувальний акт з іншими актами які надійшли до суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вважав можливим призначити справу до судового розгляду.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Із вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує із тексту обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.25 КК України, а саме: у заподіянні легкого тілесного ушкодження.

Разом з тим, викладаючи фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, органом досудового слідства зазначено лише, що 03.12.2017р. приблизно о 23:00, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_5 , 1937р.н., достовірно знаючи, що остання є особою похилого віку, умисно наніс їй не менше одного удару в область голови, чим заподіяв вказаній особі тілесне ушкодження у виді забою м`яких тканин голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаний виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є неконкретним.

Так, за наведених в ньому фактичних обставин та сформульованому обвинуваченні можна обвинуватити ОСОБА_4 в нанесенні з будь-яких мотивів будь-якого удару в будь-яку частину голови потерпілої при будь-якому взаємному розташуванні осіб. При цьому є незрозумілою на завдання яких саме тілесних ушкоджень була спрямована мета підозрюваного.

Вказане порушує право обвинуваченого на захист, оскільки він позбавлений можливості знати в чому він конкретно обвинувачується та здійснювати свій захист від висунутого чіткого та зрозумілого обвинувачення.

Також вказане позбавляє суд можливість співставити встановлені фактичні обставини при судовому розгляді з висунутим особі обвинуваченням.

Згідно ч. 1 ст. 125 КК України, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_4 , кримінальна відповідальність наступає за нанесення легких тілесних ушкоджень, які виразились в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинили короткочасного розладу здоров я чи незначної стійкої втрати працездатності.

З об`єктивної сторони злочин характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком. Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У частині 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Недетально викладене обвинувачення в обвинувальному акті з порушенням загальних вимог ст.91 КПК України є незрозумілим для обвинуваченого і порушує його право на захист.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інша обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про невідповідність вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004720 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 27 лютого 2018 року.

Суддя ОСОБА_1