Дата документу Справа № 331/3224/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/901/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3224/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 (з уточненнями і доповненнями), який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та потерпілого ОСОБА_7 і його представника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

14 лютого 2015 року приблизно о 22 годині ОСОБА_10 разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особою, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, на власному автомобілі «Ауді А6» державний номерний знак НОМЕР_1 прибули до коктейль-бару «Банана», розташованому по проспекту Соборному, 109 в місті Запоріжжі з метою відпочинку. Оскільки особа, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, був одягнений у військову форму, що суперечило встановленим правилам знаходження у закладі, охоронці відмовили їм у допуску для відвідування коктейль-бару. Не дивлячись на це, особа, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, продовжила спроби увійти до приміщення закладу та стала умовляти охоронців пропустити його до туалету. Під час спілкування із охороною у холі коктейль-бару «Банана» особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, спровокував конфлікт із охоронцями закладу, став висловлюватися щодо них грубою нецензурною лайкою, не реагуючи на зауваження охорони припинити конфлікт та, покинути приміщення коктейль-бару. У цей час ОСОБА_10 , який перебував у приміщенні коктейль-бару «Банана» та спостерігав за конфліктом, діючи разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, групою осіб, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, в присутності ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших відвідувачів закладу, став виражатися нецензурними словами в бік охоронців ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та провокувати з ними бійку, при цьому законній вимозі охорони покинути приміщення закладу не підкорювався. З метою припинення хуліганських дій групи осіб та на виконання своїх посадових обов`язків щодо охорони громадського порядку у приміщенні коктейль-бару «Банана», яке є громадським місцем, охоронці ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 почали примусово виводити ОСОБА_10 та особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з приміщення холу розважального клубу. Оскільки вказана група осіб не підкорювалась законній вимозі охорони клубу та чинила активний опір, утримуючись за перила та намагаючись завдати тілесні ушкодження охоронцям клубу, ОСОБА_7 , який перебував у клубі з метою надання методичної консультації охоронцям у їх службовій діяльності, почав допомагати охоронцям ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 припинити хуліганські дії ОСОБА_10 та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виштовхувати останніх на вулицю. Однак, перебуваючи на вулиці біля входу до приміщення коктейль-бару «Банана» особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, продовжив свої хуліганські дії та почав наносити удари охоронцю ОСОБА_13 , внаслідок чого почалась бійка. В цей час ОСОБА_10 , діючи умисно, проявляючи явну неповагу до встановлених у суспільстві правил поведінки, продовжуючи порушувати громадський порядок, не підкорюючись законній вимозі працівників охорони припинити незаконні дії, підійшов до свого автомобіля, що знаходився біля розважального клубу, де з багажника вказаного автомобіля взяв дерев`яну биту, та не реагуючи на зауваження ОСОБА_11 зупинитися та припинити хуліганські дії, підійшов до ОСОБА_7 , який припиняв хуліганські дії особи, матеріли щодо якої виділені в окреме провадження, та, діючи умисно, утримуючи дерев`яну биту двома руками, наніс нею один удар в область голови ОСОБА_7 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді вдавленого перелому тім`яної кістки з правого боку (зводу черепа), що розповсюджується на основу черепа із пошкодженням твердої мозкової оболонки зі скупченням крові під оболонками головного мозку, садна у тім`яній області, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя у момент заподіяння. Після цього хуліганські дій ОСОБА_10 та особи, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, були припинені охоронцями шляхом застосування спеціальних засобів сльозогінного газу.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за

ч.1 ст. 121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння,

ч.4 ст. 296 КК, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб, пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, із застосуванням іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.121 КК у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.296 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, цивільний позов, судові витрати, речові докази.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильність вирішення питання щодо судових витрат і цивільного позову, просив вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити через відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Потерпілий і його представник вимагали скасувати вирок в частині визначеного покарання, вважаючи, що воно не відповідає тяжкості вчиненого діяння і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тому просили призначити максимальне покарання за ч.1 ст.121 КК 8 років позбавлення волі, а за ч.4 ст.296 КК 7 років позбавлення волі. Остаточно визначити 10 років позбавлення волі. Потерпілий також вимагав задовольнити його цивільний позов повністю, а не частково, як це зробив районний суд.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого і його представника, які повністю підтримали доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, при цьому заперечили проти апеляційної скарги захисника; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги потерпілого і його представника і одночасно наполягали на задоволенні скарги захисника; з`ясувавши думку прокурора, яка заперечила проти задоволення всіх скарг, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Підставою для зміни судового рішення з огляду на положення п.2 ч.1 ст.409 КПК є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вирішуючи питання обґрунтованості заперечень апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, судова колегія знаходить її такою, що в певній мірі є обґрунтованою з огляду на наступне.

З дослідженого відеозапису з камер спостереження, як в середині приміщення коктейль-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », так і зовні перед входом до приміщення чітко зафіксовано всі події, що передували вчиненню злочину, сама подія вчиненого кримінального правопорушення, так і події, що мали місце після неї.

З досліджених відеозаписів і змісту матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (надалі Особа-1) 14.02.2015 року о 22.02 год. приїхали до коктейль-бару «Банана» з метою провести там свій вечір. Жодних даних, які б вказували на те, що вони проникли туди з метою вчинення хуліганських дій, матеріали не містять. Одразу ж ОСОБА_10 і Особу-1 охорона не впустила далі сходів, зупинивши їх. Учасники провадження погодились з тим, що причиною цього стало те, що Особа-1 був одягнутий у військовий однострій, що суперечило правилам дресс-коду закладу. ОСОБА_10 і Особа-1 не погодились із таким правилом закладу. При цьому Особа-1 став його оспорювати, наводячи свої аргументи. З камер спостереження вбачається, що при цьому ОСОБА_10 спокійно стоїть на сходах осторонь всього і споглядає за всім, що відбувається. Тримає свої руки в кишенях свого верхнього одягу. При цьому судова колегія звертає увагу, що сторонні особи неодноразово спокійно проходять повз ОСОБА_10 , Особу-1 та охоронців, не звертаючи на них жодної уваги, не зазнаючи ніякого дискомфорту чи проблем з пересуванням, входом та виходом із закладу. ОСОБА_10 чемно їх пропускає, надаючи дорогу як тим, хто виходить так і заходить до коктейль-бару. На камерах спостереження відсутній запис звуку. Проте вбачається, що участі в якій би то словесній перепалці ОСОБА_10 не приймає. Охоронці закладу на нього уваги не звертають.

Всі допитані під час судового розгляду охоронці ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_16 пояснили суду, що лаявся на їх адресу лише Особа-1, який вів себе зухвало і ображав їх нецензурними висловами. В свою чергу по відношенню до ОСОБА_10 таких показів охоронці не давали.

З відеозапису вбачається, що через чотири хвилини після того, як ОСОБА_10 і Особу-1 на сходах закладу зупинили охоронці, коли Особа-1 сказав щось на адресу охоронців, останні почали виштовхувати з приміщення всіх разом із ОСОБА_10 .

Всі подальші події розгортались вже назовні поза коктейль-баром.

Отже, із змісту відеозапису подій, що розгортались всередині приміщення, судова колегія не вбачає наявності в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ст.296 КК. Жодних дій, які б підпадали під таку кваліфікацію, ОСОБА_10 в приміщенні закладу не вчиняв. Висновок суду про те, що ОСОБА_10 до того, як його було виштовхано охоронцями із залу, якимись своїми діями зірвав роботу закладу, є безпідставним. Тим більше, не знайшла свого підтвердження ознака вчинення хуліганських дій групою осіб.

Таким чином, в оскаржуваному вироку безпідставно зазначено, що хуліганські дії за змовою між ОСОБА_10 і Особою-1 розпочалися саме всередині приміщення коктейль-бару «Банана».

Судова колегія з таким висновком районного суду категорично не погоджується, а тому вважає доводи захисника ОСОБА_9 в цій частині щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи обґрунтованими.

Дослідивши матеріали провадження, судова колегія дійшла висновку, що всі вищезазначені події лише стали приводом до вчинення ОСОБА_10 кримінально-карних діянь, які дійсно підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.4 ст.296 КК.

Так із зовнішньої камери спостереження, на якій чітко зафіксовано подальші події, вбачається, що ОСОБА_10 в спину було виштовхано в ліві двері по ходу його руху, а Особу-1, відповідно, в праві. Один одного вони не бачили і їх подальші дії не були жодним чином узгоджені чи сплановані. Після цього, ОСОБА_10 , маючи формальний малозначущий привід для вчинення в подальшому хуліганських дій, одразу попрямував до свого автомобіля, з багажника якого витяг дерев`яну біту. Ніхто в даний момент ні на ОСОБА_10 , ні на його друзів не нападав. Якоїсь загрози для його життя чи здоров`я або його знайомих не було. Тим не менш, перебуваючи в громадському місці, діючи з особливою зухвалістю спеціально озброївшись бітою, не маючи певної мети щодо її подальшого застосування, зокрема нанесення конкретній особі якихось ушкоджень, ОСОБА_10 направився в бік коктейль-бару «Банана», в який вже повертались охоронці. При цьому усвідомлюючи неправомірний характер дій обвинуваченого його став зупиняти ОСОБА_17 .

В цей час Особа-1 підбіг до охоронців, які вже заходили назад до приміщення, і наніс одному з них удар ззаду. На що останні знову юрбою вибігли на вулицю з метою затримання нападника. В цей момент ОСОБА_10 вирвався від ОСОБА_17 , який до останнього тримав обвинуваченого за одяг, миттєво підбіг до охоронців і навмисно наніс ОСОБА_18 удар бітою в голову, завдавши йому, тим самим, тяжких тілесних ушкоджень.

Дані обставини є об`єктивними і встановленими під час апеляційного розгляду шляхом дослідження відеозапису з камери спостереження.

Вважаючи доведеною наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК, судова колегія виходить з такого. Умисел на вчинення ОСОБА_10 хуліганських дій виник в момент, коли його було виштовхано із коктейль-бару.

Відповідно до п.4 Постанови №10 Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» вчинені винним дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, зокрема насильством із заподіянням потерпілій особі тілесних ушкоджень, що потягло за собою тимчасове припинення нормальної діяльності установи, тощо.

Як вбачається із змісту відеозапису ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що він перебуває у громадському місці, в присутності значної кількості людей, зневажаючи загальноприйнятим в суспільстві правилам поведінки, очевидно для всіх грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, демонстративно озброївся дерев`яною бітою з метою показу подальшої можливості її застосування щодо осіб, які образили його і його товаришів, не впустивши до розважального закладу. В подальшому, як доказ реальності своїх намірів у певний момент, який був спровокований поза його волею Особою-1, ОСОБА_10 , реалізував свій намір можливості застосування спеціально пристосованого для цього предмету, нанісши ним тілесне ушкодження особі, з якою в нього не було жодних неприязних стосунків. Внаслідок вчинення таких злочинних дій ОСОБА_10 . ОСОБА_18 було перенесено до коктейль-бару, прибула швидка медична допомога, органи поліції. Тому відвідувачі стали покидати даний розважальний заклад. Тим самим, тимчасово було припинено нормальну роботу коктейль-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », про що в матеріалах провадження міститься відповідна довідка адміністрації даного закладу.

Проте судова колегія не вбачає в діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки хуліганства як, вчинене «групою осіб».

Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч.2 ст.296 КК у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців. Проте, як вбачається із змісту відеозаписів, дії ОСОБА_10 і Особи-1 між собою не узгоджені, абсолютно не пов`язані між собою. Їх дії, після того, як їх було випроваджено із закладу жодним чином не можна розцінювати як співучасть.

У зв`язку з чим, дана кваліфікуюча ознака підлягає виключенню з кваліфікації дій обвинуваченого.

Наведені обставини суд першої інстанції не прийняв до уваги, а тому допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження. В зв`язку з чим, вирок суду в цій частині підлягає зміні шляхом зміни формулювання обвинувачення встановленого судом і кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК.

На підставі викладеного судова колегія встановила вчиненими ОСОБА_10 злочини за наступних обставин.

14 лютого 2015 року о 22.06 годині ОСОБА_10 разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особою, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, на власному автомобілі «Ауді А6» державний номерний знак НОМЕР_1 прибули до коктейль-бару «Банана», розташованому по проспекту Соборному, 109 в місті Запоріжжі з метою відпочинку. Оскільки особа, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, був одягнений у військову форму, що суперечило встановленим правилам знаходження у закладі, охоронці відмовили їм у допуску для відвідування коктейль-бару і через 4 хвилини о 22.10 год. примусили ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та особу, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, покинути даний заклад.

Одразу ж після цього ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку №109 по пр. Соборному в м.Запоріжжі навпроти входу до коктейль-бару «Банана», вчинив хуліганство, грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, яке виразилось у тому, що усвідомлюючи, що він перебуває на вулиці у громадському місці, в присутності значної кількості людей, зневажаючи загальноприйнятим в суспільстві правилам поведінки, очевидно для всіх грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшов до свого поруч стоячого автомобіля, з багажника якого взяв дерев`яну біту, тим самим, озброївся з метою демонстрації подальшої своєї можливості її застосування щодо невизначеного для нього кола осіб, які образили його і його товаришів, не впустивши до розважального закладу, і направився в бік коктейль-бару «Банана».

Не реагуючи на вимогу ОСОБА_11 зупинитися та припинити хуліганські дії і подолавши його опір, ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_7 , з яким в нього не було жодних неприязних стосунків, і який в цей момент припиняв хуліганські дії особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та, діючи умисно, утримуючи дерев`яну биту двома руками, наніс нею один удар в область голови ОСОБА_7 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді вдавленого перелому тім`яної кістки з правого боку (зводу черепа), що розповсюджується на основу черепа із пошкодженням твердої мозкової оболонки зі скупченням крові під оболонками головного мозку, садна у тім`яній області, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя у момент заподіяння.

Судова колегія з огляду на наведені обставини дійшла висновку про необхідність виключення з кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.296 КК кваліфікуючої ознаки «вчинення хуліганства групою осіб».

Судова колегія критично ставиться до заперечень захисника ОСОБА_9 про те, що всі наведені дії ОСОБА_10 зумовлені його перебуванням у стані необхідної оборони.

Відповідно до ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

З обставин, встановлених під час судового розгляду, зокрема зі змісту записів камер відео спостереження вбачається, що з моменту коли обвинуваченого примусили покинути розважальний заклад і він опинився на вулиці до нанесення ним удару дерев`яною бітою ОСОБА_7 , ніхто до нього, крім його ж таки знайомого ОСОБА_11 , навіть не підходив. Випхавши ОСОБА_10 на вулицю охоронці закладу розвернулись і попрямували всередину, а тому жодної небезпеки для обвинуваченого чи особи, матеріли щодо якої виділені в окреме провадження, не існувало. Підстав для озброювання бітою у ОСОБА_10 просто не існувало. На це також вказує поведінка ОСОБА_11 і ОСОБА_19 , які вели себе більш, ніж спокійно, не відчуваючи жодної для себе і своїх друзів загрози. Судова колегія звертає свою увагу, що ОСОБА_7 припиняв хуліганські дії особи, матеріли щодо якої виділені в окреме провадження, будучи абсолютно без зброї, намагався лише затримати цю особу і попередити подальші її хуліганські дії, на що має право будь-який громадянин. При цьому ОСОБА_7 перебував по відношенню до обвинуваченого спиною, а тому дії ОСОБА_10 за жодних обставин не можна розглядати, як такі, що вчинені особою у стані необхідної оборони.

Заперечення апеляційної скарги захисника про те, що охоронці розважального закладу безпідставно не впускали ОСОБА_10 , не впливають на кваліфікацію його дій, не є обставиною, що може впливати на розмір призначеного йому покарання за обставин вчинення ним злочинів зазначених у даному вироку суду.

Судова колегія частково погоджується із запереченнями захисника про необґрунтованість висновків суду щодо задоволення цивільного позову в частині відшкодування 1000 грн. витрат на транспортування і 3000 грн. на посилене харчування, оскільки матеріалами провадження дані витрати не підтверджено відповідними письмовими належними доказами. Заперечення захисту про необхідність відшкодування втраченого заробітку лише з моменту встановлення групи інвалідності є безпідставним, оскільки така втрата мала місце з моменту завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Не приймає судова колегія й заперечень захисника щодо відшкодування обвинуваченим витрат на правову допомогу. Законом не передбачено граничного розміру таких витрат. Всі понесені потерпілим витрати були здійснені в даному кримінальному провадженні, а тому не має значення на надання правової допомоги якого виду (чи то участь в судовому засіданні чи оскарження бездіяльності слідчого) було витрачено такі кошти.

Вирішуючи апеляційну скаргу потерпілого і його представника щодо розміру призначеного покарання, яке не відповідає характеру вчинених дій, їх наслідкам і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання суд зазначив, що ним враховується характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини злочину та дані про особу обвинуваченого. ОСОБА_10 вчинив злочин, який віднесено до категорії тяжких, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

У якості пом`якшуючої покарання обставини суд визнає часткове відшкодування матеріальної шкоди від злочину потерпілому.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням обставин вчиненого злочину та наслідків у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, думки потерпілого щодо розміру покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, що, на його переконання, мало відповідати меті та цілям його призначення.

Разом з тим, судова колегія відмічає, що судом не враховано, що обвинуваченим скоєно не один тяжкий злочин, як це зазначено у вироку суду, а два. Не враховано, що потерпілий протягом всього часу вимагав призначення суворого покарання. Своєї вини у вчиненні злочинів ОСОБА_10 не визнавав. Одразу після вчинення злочинів, усвідомлюючи, що він зобов`язаний буде відшкодовувати завдану ним шкоду, продав свій коштовний автомобіль, проте, протягом останніх більш ніж двох років жодного відшкодування не здійснював. Суд не врахував наслідків, які настали в результаті вчинених злочинів. Адже раніше потерпілий був здоровою людиною, проте зараз він став інвалідом третьої групи і змушений весь час лікуватись. Не дав суд і належної оцінки тому, що позитивну характеристику обвинувачений отримав за місцем своєї реєстрації, а не за місцем свого фактичного проживання.

А тому з огляду на наведені обставини, які було встановлено судом першої інстанції, а також приймаючи до уваги обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зазначені в оскарженому вироку і встановлені апеляційним судом, колегія вважає, що призначене районним судом ОСОБА_10 покарання не відповідає тяжкості вчинених ним злочинів і особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Проте судова колегія не вбачає підстав для призначення ОСОБА_10 максимально можливого покарання. Тому апеляційна скарга потерпілого і його представника в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо доводів про необґрунтовано мізерний розмір відшкодування моральної шкоди, судова колегія знаходить їх обґрунтованими. Судова колегія погоджується із обґрунтуванням районного суду про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого грошових коштів на відшкодування моральної шкоди. Проте з огляду на обставини вчинення злочинів, тяжкість нанесених тілесних ушкоджень, їх характер і локалізацію, наслідки завданих ушкоджень, тривалість і характер їх лікування, а також з огляду на пост кримінальну поведінку обвинуваченого, судова колегія вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути збільшений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та потерпілого ОСОБА_7 і його представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_10 в цій справі в частині встановлених судом обставин справи, кваліфікації дій ОСОБА_10 , розміру відшкодування ним матеріальної та моральної шкоди змінити.

Виключити з кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.296 КК України кваліфікуючу ознаку «вчинення хуліганства групою осіб».

Стягнути із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 24110,84 грн. на відшкодування матеріальної шкоди і 250 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_10 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_10

за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі;

за ч.4 ст.296 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_10 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4