Дата документу Справа № 317/961/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1316/17
Єдиний унікальний № 317/961/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000296, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянку України, з середньою освітою, незаміжню, маючої на утриманні неповнолітню дитину, не працюючу, інваліда третьої групи, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України і ч. 2 ст. 307 КК України та призначено їй покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1852,34 грн. за проведені експертизи.

Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом вироку, 24 січня 2017 року під час проходження курсу лікування в Запорізькому обласному наркологічному диспансері ОСОБА_7 отримала для особистого вживання 1200 мг. медичного препарату «Метадон-ЗН» в таблетках, до складу якого входить наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено. Вказані таблетки вона перевезла до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де їх зберігала.
В той же день, 24 січня 2017 року приблизно об 11 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , діючи з корисливим мотивом та з прямим умислом, спрямованим на незаконний збут наркотичних засобів, знаходячись біля подвір`я свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно збула ОСОБА_9 , якому у встановленому законом порядку доручено проведення контролю за вчиненням злочину, за 240 гривень зіп-пакет з двома таблетками білого кольору, в складі яких виявлено 0,0179 грамів наркотичного засобу «метадон».
Крім того, 03 лютого 2017 року під час проходження курсу лікування в Запорізькому обласному наркологічному диспансері ОСОБА_7 отримала для особистого вживання 1200 мг. медичного препарату «Метадон-ЗН» в таблетках, до складу якого входить наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено. Вказані таблетки вона перевезла до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де їх зберігала.
11 лютого 2017 року приблизно об 11 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливим мотивом та з прямим умислом, спрямованим на незаконний збут наркотичних засобів, знаходячись на перехресті вулиць Кірова та Тельмана в смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, незаконно збула ОСОБА_9 , якому у встановленому законом порядку доручено проведення контролю за вчиненням злочину, за 360 гривень зіп-пакет з трьома таблетками білого кольору, в складі яких виявлено 0,09 грамів наркотичного засобу «метадон».
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй правопорушень, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, суд першої інстанції вказав, що визнає обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину обвинуваченою. При цьому, судом першої інстанції незаконно виключено з обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, оскільки такий стан об`єктивно не підтверджений жодним з доказів, оскільки не взято до уваги висновок експерта з цього приводу. Крім того, в порушення вимог ст. 69 КК України, взагалі не вказано, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_7 злочинів. Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинено два епізоди тяжкого злочину з корисливих мотивів, прокурор вважає, що її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів без застосування реального позбавлення волі неможливе. На підставі викладеного прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України і ч. 2 ст. 307 КК України та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вважали вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені злочинівпри обставинах, наведених у вироку, а також кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, не підлягає задоволенню, оскільки відсутні ознаки явної невідповідності призначеного судом покарання тяжкості скоєних злочинів і особі обвинуваченої. При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд враховував ступінь тяжкості скоєних нею злочинів, які відповідно до ст.ст. 12, 24 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу винної, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також суд першої інстанції, обираючи вид і міру покарання ОСОБА_7 , послався на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання не встановив. З огляду на це, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої, в тому числі і ті про, які зазначав апелянт, покарання обвинуваченій було призначено за ч.1 ст.307 в мінімальному розмірі, однак в межах передбачених санкцією статті обвинувачення.

Стосовно призначення покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосування ст. 69 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачена повністю визнала свою провину у скоєнні злочинів, проявила щире каяття, перебуває на обліку у лікаря нарколога, проходить курс замісної підтримуючої терапії, є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має матір пенсійного віку, які проживають разом з нею та потребують догляду та піклування, хворіє на ряд хронічних захворювань, а саме: хронічний вірусний гепатит «С», діфузна мастопатія, ознаки діфузної зміни печінки, міома матки в стадії загострення, захворювання нижніх кінцівок та інш.
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на положення ч. 2 ст. 67 КК України та виключив з обтяжуючих обставин вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, оскільки такий стан об`єктивно не підтверджений жодним з доказів в даному кримінальному провадженні. Оскільки, як було встановлено, обвинувачена ОСОБА_7 є учасником програми замісної підтримуючої терапії зі щоденним прийняттям препарату «Метадон» за призначенням лікаря.
Відповідно до висновку експерта № 128 від 27.02.2017 року (судово-психіатрична експертиза) встановлено, що ОСОБА_7 1977 р.н. виявляла та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. У період здійснення інкримінованих їй правопорушень ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, а перебувала у стані наркотичного сп`яніння. Отже, вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у цей час вона також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протинаркоманічного лікування. За психічним станом протипоказань до лікування не має.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виключив з доказів в даному кримінальному провадженні протокол про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 15 лютого 2017 року (з поміткою «розсекречено») та DVD-диск до нього, а також протокол огляду від 14 лютого 2017 року.
Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої та випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року.

Отже, доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 , покарання ступеню тяжкості і особі обвинуваченої, у зв`язку з його м`якістю, колегія суддів визнає непереконливими.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, також не встановлено.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 червня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4