ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/271/17
провадження № 1-кп/753/360/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" лютого 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2 ,
з участю присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю секретаря ОСОБА_6
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_15
представника потерпілого ОСОБА_16 ,
представника служби у справах
дітей ОСОБА_17 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню:
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у обвинуваченої за ст. 257, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 258, ст. 348, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15 п.п. 6, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 345, ч.2 ст. 345КК України,-
ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого за ч.2 ст. 185, ст. 257, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 258, ст. 348, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15 п.п.6, 12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 345, ч.2 ст. 345КК України,
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченого за ст. 257, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 258, ст. 348, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15 п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 345 КК України,
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинуваченого за ст. 257, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 258, ст. 348, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15 п.п.6,12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 обвинуваченого за ст. 257, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 258, ст. 348, ч.1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В Дарницькому районному суді м. Києва на розгляді перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
14.12.2017 року відносно ОСОБА_20 та ОСОБА_19 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на два місяця, тобто до 11.02.2018 року включно.
В судовому засіданні судом в порядку ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_23 та ОСОБА_19 .
Прокурори просили продовжити запобіжний захід відносно ОСОБА_23 та ОСОБА_19 у виді тримання під вартою, зазначив обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Захисник ОСОБА_14 заперечувала продовження строк утримання під вартою, оскільки клопотання прокурора неналежне, ризики необґрунтовані.
Захисник ОСОБА_10 заперечував щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши про необґрунтованість ризиків наведених прокурором, посилаючись на тривалість перебування під вартою обвинувачених. Просив обрати менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Обвинувачений ОСОБА_19 просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який, оскільки ризики не доведені прокурором, перешкоджати кримінальному провадженню або здійснювати будь-які ніші дії він наміру не має.
Обвинувачений ОСОБА_20 , підтримав думку захисника.
Обвинувачені ОСОБА_18 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , законний представник підтримали думки захисників .
Захисник ОСОБА_11 поклався у розгляді даного питання на розсуд сулу.
Захисник ОСОБА_12 підтримав думку колег.
Захисник ОСОБА_13 підтримав думку інших захисників.
Представник служби у правах дітей просила вирішити питання на розсуд суду.
Вислухавши думки всіх учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку .
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитані; перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом приймається до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинувачених у вчиненні інкримінованих правопорушень, що на думку суду свідчить про правомірність затримання обвинувачених. При цьому, суд розглядає тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання. Також суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів (Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови).

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів. У даному кримінальному провадженні не допитано потерпілих та свідків, що не виключає незаконного впливу на них зі сторони обвинувачених, не досліджені речі та документи, що дає можливість перешкоджати обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

На думку суду, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставинами, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, є те, що інкриміновані обвинуваченим злочини вчинені у формі складної співучасті, у випадку доведеності винуватості їм загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, дані про їх осіб, зокрема, те, що обвинувачені не зайняті суспільно корисною працею, їх віку та стану здоров`я, розміру майнової шкоди, а головне непоправні наслідки вчиненого посягання на суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи, які відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , однак не вважає їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу.

Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

З урахування того, що ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів вчинених, які як слідує з обвинувачення спричинили загибель двох людей, суд, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави, вважаючи, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний останнім здатний забезпечити їх належну процесуальну поведінку. В зв`язку із наведеним клопотання захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим задоволенню не підлягають.

Питання вирішено судом з принципу суворого контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному проваджені та врахування практики ЄСПЛ, продовження дії запобіжного заходу відбулось не «автоматично», судом з`ясовано питання про наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини в кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не виходить за межі розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Рішенням Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року, справа Харченко проти України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 331 КПК України,
УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого зач.2 ст. 185, ст. 257, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 258, ст. 348, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15 п.п.6, 12,13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 345, ч.2 ст. 345КК України в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на два місяці, тобто до 06.04.2018 року включно.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого за ст. 257, ч.1 ст. 14 ч.2 ст. 258, ст. 348, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15 п.п.6, 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 345 КК України в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на два місяці, тобто до 06.04.2018 року включно.
В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_20 та ОСОБА_19 на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: