провадження №1-кс/175/29/18
17 січня 2018 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бойка О.М.,
при секретарі Ярмош В.О.,
До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшло погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 клопотання слідчого СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого з наступних підстав.
Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Як вбачається з ч.1 і 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв'язку з якими потрібно здійснити вилучення чи арешт майна.
Документального підтвердження на відповідність вищевказаного до суду не надано.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У матеріалах клопотання не зазначені підстави, у зв’язку з якими необхідно здійснити арешт, а також відсутні відомості про особу, що визнана підозрюваною у вчиненні даного кримінального правопорушення та відомості щодо осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.3 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна слідчий, прокурор повинні зазначити: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Статтею 41 Конституції України передбачений виключно судовий порядок позбавлення права власності.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
У зв'язку з вищевикладеним, слідчий суддя вважає, що слідчим, не була доведена суду необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме, що обмеження прав, є розумними і співмірними із завданням кримінального провадження.
Отже, за невідповідності клопотання вимогам ч.1 ст. 170 КПК України, та ненадання до клопотання доказів безальтернативності заходу забезпечення про який йдеться у клопотанні, в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132,167, 168,170-173 КПК України, слідчий суддя,-
До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський районний суд до апеляційного суду Дніпропетровської області.