АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді -доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючих в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бровари Київської

області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22:00 год. до 07:00 години, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що згідно доданих прокурором до клопотання про обрання запобіжного заходу документів, жодного доказу, який би обґрунтував дану, підозру не має. Вважає, що прокурор ані в клопотанні, ані в судовому засіданні не обґрунтував ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що інший більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки в місці постійного його проживання, а саме родину престарілих батьків, жінку, двох дітей, з якими проживає однією сім`єю. Крім того, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, в даному випадку фактично не встановлені, а лише декларуються судом без належного мотивування їх наявності. Зазначає, що в ухвалі слідчого судді є лише загальні посилання на те, що обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами кримінального провадження, без належної оцінки цих матеріалів та чіткого посилання на кожен з таких матеріалів. Звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не наданий витяг з ЄРДР про внесення відомостей з присвоєнням номеру кримінального провадження, з зазначенням заявника ОСОБА_9 та правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст.368 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 . Вважає, що органом досудового розслідування не наведено достатніх даних щодо обґрунтованості підозри. Вказує на те, що слідчий суддя не послався на жодний доказ, який обґрунтовує наявність ризиків, так як невизнання підозрюваним своєї вини не може вважатися доказом існування ризиків. Крім того, вважає, що визначений судом розмір застави є необґрунтованим, тобто завідомо непомірним для його підзахисного.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 24 грудня 2017 року, визначено розмір застави у сумі 3 000 000 грн. та покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України, своєї вини у вчиненому не визнає, тому перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційних скарг захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та просили задовольнити їх, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг та вважав за можливе зменшити розмір застави до 1 000 000 грн., перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.
Як вбачається з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також впливати на свідків з метою уникнення покарання або знищити, пошкодити чи спотворити документи та речі, які мають суттєве значення для проведення досудового розслідування та встановлення істини по справі.

Посилання захисників на відсутність обґрунтованої підозри колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПА у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" (п. 55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що 25 жовтня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з одержанням службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.
З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом огляду грошових коштів від 24 жовтня 2017 року; проколом затримання ОСОБА_14 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України; протоколом особистого обшуку громадянина ОСОБА_12 від 24.10 2017 року.
Що стосується доводів захисників про недостатню вагомість ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та відсутність підстав для застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до дванадцяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Крім того, з фактичних обставин цього кримінального правопорушення вбачається, що підозрюваний займав посаду начальника слідчого відділення слідчого відділу Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, а тому слідчий суддя суду першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність щодо підозрюваного ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що він може впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і ці ризики не можуть бути достатньою мірою усунуті в інший спосіб, ніж тримання цього підозрюваного під вартою.
Колегія суддів з правильністю цього висновку погоджується, оскільки вищенаведені обставини дають підстави ґрунтовно вважати, що підозрюваний є службовою особою та обізнаним у методах тактики проведення слідчих (розшукових) дій, а також він особисто знайомий зі свідками у цьому кримінальному провадженні, знає місце їх проживання або може про нього довідатися. Крім того, докази вини цього підозрюваного є вагомими, а покарання, що йому загрожує у випадку визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, - суворим. Є достатні підстави вважати, що за таких обставин підозрюваний, діючи з метою уникнення кримінальної відповідальності, дійсно може впливати на свідків, які мають бути допитані у вказаному кримінальному провадженні та покази яких мають істотне значення у кримінальному провадженні та є ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і ступінь цих ризиків є високою.
Обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
З огляду на викладене зазначені в апеляційних скаргах доводи щодо відсутності будь-яких даних про наявність ризиків, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.
Втім, слідчий суддя, визначаючи заставу у розмірі 1875 прожиткових мінімумів для працездатної особи 3 000 000 гривень, взагалі не обґрунтував розмір даної застави з урахуванням дійсних обставин вчиненого кримінального правопорушення та положень ст.182 КПК України.
У зв`язку з чим колегія суддів, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, матеріальний стан підозрюваного та знаходження на його утриманні малолітньої дитини, вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 625 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 000 000 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисників підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали Апеляційного суду.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючих в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу Апеляційного суду, якою клопотання прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.
Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 грудня 2017 року.

Визначити заставу у розмірі 625 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 000 000 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; не залишати місце постійного проживання, розташоване за адресою:АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що у разі нез`явлення його за викликом до слідчого чи прокурора без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3