Справа № 149/116/17
Провадження №11-кп/772/1205/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі : ОСОБА_5
розглянув «27» жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 від 10.04.2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Колибабинці Хмільницького району Вінницької області, одруженого, маючи на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2005 року народження, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_9
представника потерпілого: ОСОБА_10
захисника адвоката: ОСОБА_11
за апеляційними скаргами прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від «18» липня 2017 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 липня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_9 1625,58 гривень заподіяної матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 1000 гривень понесених ним витрат на оплату правової допомоги адвоката.
Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в розмірі 1407, 36 гривень.
Вирішена доля речових доказів.
Як встановлено судом, ОСОБА_6 , 10.04.2015 року, приблизно о 15:00 годині, керуючи належним йому, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , на праві власності автомобілем марки, «Citroen Jumpy» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. І. Богуна в місті Хмільнику Вінницької області у напрямку села Широка Гребля Хмільницького району, усвідомлюючи факт порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відвернення, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість безпечно керувати транспортним засобом, перед виникненням небезпеки для руху, яку об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху, не здійснив об`їзд перешкоди, маючи відповідно до висновку експерта № 660а від 10.10.2016 року технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода та згідно висновку експерта № 861а від 14.11.2016, допустив порушення Правил дорожнього руху України, а саме п.12.3, відповідно до якого "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди".
Внаслідок допущеного порушення Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 109 від 11.08.2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани на нижній губі, яка належить до легких тілесних ушкоджень; струсу головного мозку, який належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; скалкового перелому правої великогомілкової кістки, лівої стегнової кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
До початку судового засідання , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 подав заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ч.1 ст. 403 КК україни.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2017 року щодо нього та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, в зв`язку тим, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального закону.
В апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 липня2017 року, в частині призначення покарання, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання та в частині задоволеної суми позову про відшкодування моральної шкоди .Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі нас трок 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 завдану моральну шкоду в сумі 20000 грн.
Свої вимоги захист мотивував тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що обвинувачений в судовому засіданні вину не визнав в повному обсязі , не розкаявся у скоєному та не попросив вибачення у потерпілого.
До початку судового засідання від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла заява про звільнення його від відбування покарання на підставі п. б ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», в зв`язку із знаходженням на його утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2005 року народження.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали заяву про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», потерпілого ОСОБА_9 та в його представника ОСОБА_10 , які підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі, міркування прокурора, який вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», суд вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , про застосування ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - підлягає до задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре аргументоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження є обґрунтованими.
Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідають фактичним об ставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України є правильною та в апеляційній скарзі не оспорюється.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена показами потерпілого, свідків та дослідженими матеріалами кримінального провадження.
Оскільки правильність кваліфікацій дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому вирок в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 50 і ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд повинен врахувати сукупність тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції додержався у даному кримінальному провадженні вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є справедливим та обґрунтованим, яке грунтується на вимогах закону, а призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України .
Разом з тим від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла заява про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні неповнлітнього сина ОСОБА_14 , 2005 року народження, відносно якого він батьківських прав не позбавлявся.
Відповідно до ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року підлягають звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів, або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_6 перебуває у шлюбі з ОСОБА_15 , та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_14 , 2005 року народження, відповідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 .
Даних, які б свідчили про існування обставин, ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", які унеможливлювали б застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, у матеріалах провадження немає.
Тому, виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину, і не позбавлений батьківських прав щодо неї, а тому підпадає під дію п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", і отже звільненню від відбування призначеного йому покарання.
Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», - особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Що стосується доводів представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди , то вони є безпідставними,.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.
Вимоги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 в частині збільшення на послідуючу операцію потерпілого, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, так як не підтвердженні відповідними доказами.
Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 337, 404 КПК України, провадить судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, і в межах апеляційної скарги, тому доводи апелянта про збільшення вимог цивільного позову є безпідставними.
Зважаючи на наведене, та беручи до уваги обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що неправомірними діями ОСОБА_6 по відношенню до потерпілого нанесено моральну шкоду, яку суд відповідно до вимог ст. 23 ЦК України з врахуванням ступеня вини , з врахуванням принципу розумності і справедливості, з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань, оцінив в 10000 грн., таким чином реалізовано гарантоване законодавством України право потерпілої на відшкодування шкоди спричиненої неправомірними діями винної особи.
Ухвала районного суду в частині цивільного позову є законною і обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування немає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,
п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Закрити провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_12 , в зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.
Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2017 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
ОСОБА_16 від відбування основного та додаткового покарання відповідно до вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2017 року відповідно до ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення до касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4