АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1604/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого :
прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та з встановленням іспитового строку два роки.
Запобіжний захід ОСОБА_9 ,до набрання вироком законної, сили залишено без змін у виді домашнього арешту.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_9 , маючи погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_9 22 березня 2017 року приблизно о 21-00 год. перебував у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт із сусідом з квартири АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час вказаного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_14 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_13 .

Реалізовуючи свої злочинні наміри та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи настання тяжких наслідків, ОСОБА_9 кухонним ножем який тримав у правій руці, умисно наніс ОСОБА_13 декілька ударів, в результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та колото-різану рану лівого стегна.
В подальшому, ОСОБА_13 з отриманими внаслідок дій ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та поміщено на стаціонарне лікування, де надано кваліфіковану медичну допомогу.
Згідно висновку експерта №580/Е, при судово-медичній експертизі ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у виді колото-різаного проникаючого поранення живота з ушкодженням печінки та явищами крововиливу в черевну порожнину; колото-різаної рани м`яких тканин задньої поверхні лівого стегна.
Вказані ушкодження спричинені гострим предметом (предметами), могли утворитись 22.03.2017 та відносяться: колото-різані проникаючі поранення живота - до тяжких тілесних ушкоджень;колото-різана рана м`яких тканин лівого стегна - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_9 спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та кваліфіковано такі його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а саме застосування кримінального закону, який не підлягав застосуванню, що в свою чергу потягло за собою звільнення ОСОБА_9 від реального відбування покарання, що є несправедливим через м`якість, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, відповідно до якого призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації апелянт посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від призначеного покарання, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції фактично не враховано конкретні обставини по справі і те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, та, що ОСОБА_9 вчинив умисний злочин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого і свідчить про те, що ОСОБА_9 схильний до протиправної поведінки під дією алкогольних напоїв.
Крім того, апелянт вказує на те, що характеризуючі дані, встановлені судом щодо ОСОБА_9 не дозволяють суду зробити обґрунтоване припущення, що звільнення його від відбування призначеного покарання, буде необхідним, та достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Також апелянт зазначає, що судом не враховано позицію прокурора у справі стосовно призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі із реальним відбуванням покарання у місцях позбавлення волі.
Внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_9 призначено явно несправедливе покарання із помилковим застосуванням ст. 75 КК України, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється. З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України.
Разом з тим, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання є незаконним та необґрунтованим.
Статтею 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України призначив ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. Крім того, вважаючи, що виправлення ОСОБА_14 можливе без ізоляції від суспільства, звільнив від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На думку колегії суддів, висновок суду про можливість застосування до ОСОБА_14 положень ст.75 КК України є необгрутованим і належним чином у вироку не вмотивованим.

Звільняючи ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням, суд не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.
Судом першої інстанції, хоча і зазначено, але фактично не взято до уваги того, що ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, і є умисним, спрямованим проти життя та здоров`я особи.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_14 перебуває на обліку у лікаря нарколога з 11.02.2005 року із діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психотропних речовин, стан відміни, та що ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, але не надано належної оцінки даним обставинам.
Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки засудженого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_14 без відбування покарання, в умовах застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, із урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який перебуває на обліку у лікаря нарколога з 11.02.2005 року під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, діагноз, розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, стан відміни, та не перебуває на обліку у психіатра, має місце реєстрації та проживання, не працюючого та не одруженого, що в свою чергу ставить під сумнів соціальні зв`язки останнього.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегією суддів не встановлено, оскільки його щире каяття не викликає довіри з огляду на аморальний спосіб життя та схильність до протиправної поведінки під дією алкогольних напоїв, що вказує на відсутність в нього поваги до цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 судом встановлено, вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства не можливе, а покарання у виді позбавлення волі, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, в решті вирок суду щодо ОСОБА_9 необхідно залишити без зміни.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в частині призначеного покарання, - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4