Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/462/18

Справа № 711/1242/18

21 лютого 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 , слідчий ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_4
розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження №0003218,
ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 від 02.02.2018р., якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження №0003218. В обґрунтування скарги зазначено, що постанова слідчого від 02.02.2018р. є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням порядку, передбаченого законом, та без належного з`ясування обставин кримінального провадження.

В судовому засіданні заявник підтримав доводи скарги і наполягав на її задоволенні.

Слідчий заперечував проти задоволення скарги. Зауважив, що він належним чином здійснив розгляд клопотання потерпілого та обґрунтовано відмовив у його задоволенні, оскільки на даній стадії досудового розслідування відсутня потреба у проведенні допиту осіб, про яких йдеться у клопотанні ОСОБА_5 від 02.02.2018р.. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників досудового провадження, дослідивши надані слідчому судді докази, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим підрозділом прокуратури Черкаської області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0003218 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення окремими посадовими особами ГУ НП в Черкаській області, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Кримінальне провадження розпочато на підставі заяви ОСОБА_4 від 07.09.2015р..

02.02.2018р. ОСОБА_5 звернувся до слідчого з клопотанням, в якому просив допитати фігурантів даного кримінального провадження начальника СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_6 , заступника начальника СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 , слідчих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проводили службові розслідування та службові перевірки у кримінальній справі № від 05.07.2011р., кримінальному провадженні №0003125 від 29.07.2013р., з метою отримання відповідей на питання, які були зазначені у його клопотанні від 12.01.2018р.. Також ОСОБА_5 просив провести одночасний допит його та таких осіб.

06.02.2018р. слідчим винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 від 02.02.2018р.. В обґрунтування постанови зазначено, що під час досудового розслідування вже проводився допит зазначених осіб в якості свідків і з`ясовано обставини, які мають значення для кримінального провадження. На теперішній час потреба у проведенні їх повторного допиту відсутня. Підстави для проведення одночасного допиту таких свідків з ОСОБА_5 відсутні, оскільки в їх показаннях немає розбіжностей.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого потерпілий звернувся зі скаргою до слідчого судді.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання.

Даючи оцінку діям слідчого вважаю за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист осіб, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже вирішальним моментом для визначення необхідності проведення певної слідчої дії є належна обґрунтованість можливості отримання певних доказів на підтвердження або спростування обставин, які підлягають доказуванню, і обґрунтування необхідності участі слідчого в такій дії.

При цьому слід звернути увагу, що показання свідків є лише одним з видів доказів, на підставі яких відбувається з`ясування обставин кримінального провадження. З огляду на мету і завдання кримінального провадження сторона обвинувачення має право не досліджувати запропоновані потерпілим докази, якщо на думку обвинувачення такі докази не мають значення для кримінального провадження (обставин, що підлягають доказуванню) і не впливають на правомірність процесуального рішення слідчого і прокурора за наслідками закінчення досудового розслідування. Натомість в такому випадку саме на сторону обвинувачення покладається ризик об`єктивної неправомірності прийнятого процесуального рішення (обвинувального висновку, постанови про закриття кримінального провадження т.і.) без врахування таких доказів, якщо внаслідок здійснення судового контролю буде встановлено, що такі докази мають істотне значення для кримінального провадження і спростовують правомірність процесуального рішення прокурора за наслідками досудового розслідування.
Варто звернути увагу, що будь-які слідчі дії мають проводитись із дотриманням засад законності та розумності. Зазначене свідчить, що потреба у здійсненні допиту свідка під час досудового розслідування має бути необхідною та виправданою слідчою дією, що направлена на досягнення дієвості кримінального провадження. Оцінка такої потреби має здійснюватись в контексті обставин кримінального провадження залежно від стадії досудового розслідування, зібраних доказів та встановлених обставин, щоб запобігти необґрунтованому втручанню у приватне життя свідка.

В судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування по обставинах кримінального провадження були допитані в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. На даний час потреби у проведенні їх повторного допиту немає, а обставини кримінального провадження обумовлюють необхідність проведення інших слідчих дій.

Підстави для проведення одночасного допиту таких свідків з ОСОБА_4 відсутні, оскільки показання таких осіб не містять розбіжностей.

Також слід зауважити, що потреба повторного допиту таких свідків обумовлена правовою оцінкою потерпілим обставин кримінального провадження, але кожна сторона самостійно оцінює такі обставини і потім відстоює об`єктивність такої оцінки перед судом. Варто звернути увагу, що відповіді на викладені у клопотанні ОСОБА_4 від 12.01.2018р. питання мають значення для даного кримінального провадження, але враховуючи особливості події кримінального правопорушення та предмету доказування, об`єктивні відповіді на такі питання здебільшого необхідно отримати не з пояснень свідків, а внаслідок дослідження матеріалів службових розслідувань та перевірок, яких вони стосуються.

Отже, відмова слідчого у здійсненні допиту в якості свідків певних фізичних осіб в даному випадку не є обмеженням права потерпілого на ефективне досудове розслідування, оскільки зазначене не перешкоджає його належному проведенню і досягненню завдань кримінального провадження з метою всебічного, повного і неупередженого з`ясування всіх обставин.
В оскаржуваній постанові слідчого детально та належним чином наведені мотиви відхилення заявленого клопотання.

За таких обставин постанова слідчого від 06.02.2018р., якою відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого про проведення слідчих дій є такою, що за своїм змістом відповідає положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесена з врахуванням змісту засад кримінального провадження, а тому підстав для її скасування не вбачається.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 26 лютого 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1