АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/853/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000308 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Хмельницький, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, з підготовчого судового засідання, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 від

06 листопада 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 10.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в обвинувальному акті є явні суперечності між викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулюванням обвинувачення і змістом правової кваліфікації кримінального правопорушення, що свідчить про неконкретність обвинувачення і може зашкодити праву обвинуваченого на захист.

Зокрема, суд указав, що викладення формулювання обвинувачення за вказаною в обвинувальному акті кваліфікуючою ознакою розбою, як вчинення його за попередньою змовою групою осіб, яка обов`язкова для складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в обвинувальному акті відсутнє. Отже, суттєві протиріччя обвинувального акта не дають повне та чітке уявлення стосовного кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, свідчить про недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, може вплинути на право ОСОБА_8 на захист, а також позбавляє суд можливості виконати приписи ч. 1 ст. 348 КПК України, визначити межі обвинувачення і судового розгляду, а відтак прийняти об`єктивне рішення в провадженні. До того ж суд зазначив про те, що фактичні дані не є новими і були відомі на період досудового розслідування, а тому стосовно них не може бути змінено обвинувачення в суді відповідно до ст. 338 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

За доводами апеляційної скарги, прокурор вважає, що висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України не відповідають кримінальному процесуальному закону.

Зокрема, зазначає, що обвинуваченому забезпечено право на захист відповідно до ст. 20 КПК України і його інтереси представляє захисник; суд передчасно зробив висновки про невідповідність правової кваліфікації формулюванню обвинувачення, оскільки у кримінальному провадженні відбулося лише підготовче судове засідання, не допитані свідки, обвинувачений та не досліджені докази сторони обвинувачення, окрім того відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд в подальшому в разі непогодження з кваліфікацією кримінального правопорушення міг би її змінити самостійно; судом не враховано, що повернення обвинувального акта прокурору призведе до затягування судового розгляду і порушення розумних строків розгляду провадження.

Посилається прокурор також і на п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» відповідно до якого, при ексцесі виконавця, тобто коли один із співучасників вийшов за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій і вчинив більш тяжкий або інший злочин (наприклад, при домовленості заподіяти потерпілому тілесні ушкодження позбавив його життя), за цей злочин повинен відповідати лише його виконавець, а інші особи - за злочини, вчинені ними в межах домовленості.

За вказаних обставин, апелянт вважає, що суд необґрунтовано, в порушення вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, повернув прокурору обвинувальний акт, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, заперечення обвинуваченого та захисника щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то обвинувальний акт в цій частині не повинен містити положення, які суперечать одне одному, тобто фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинні узгоджуватися з положеннями тієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, посилання на які наведені в обвинувальному акті, бо в протилежному випадку не буде дотримана одна з основних засад кримінального провадження - забезпечення права на захист.

Зокрема, обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, як це передбачено пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України.

Проте, зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_8 , який надійшов на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, вбачаються явні суперечності між викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулюванням обвинувачення і змістом правової кваліфікації кримінального правопорушення, що свідчить про неконкретність обвинувачення та може зашкодити праву обвинуваченого на захист.

Суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано звернув увагу на те, що в обвинувальному акті фактично відсутнє викладення формулювання обвинувачення за вказаною в обвинувальному акті кваліфікуючою ознакою розбою, як вчинення його за попередньою змовою групою осіб, яка обов`язкова для складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. При цьому, такий висновок суду узгоджується з положенням п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», на яке в апеляційній скарзі посилається прокурор. Отже, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності, як вважав суд, не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, з огляду на правову кваліфікацію діяння, і з таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, винуватість обвинуваченого у його вчиненні викладені в обвинувальному акті нечітко та неконкретно.

Таким чином, недотримання в даному випадку саме вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України може вплинути на право ОСОБА_8 на захист та, у свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто роз`яснити обвинуваченому під час судового розгляду суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги прокурора, які зводяться до того, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є непереконливими, висновки суду, з огляду на зміст обвинувального акта, щодо виявлених його недоліків відповідають фактичним обставинам провадження, а невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є законною підставою для повернення цього процесуального документа прокурору.

Твердження прокурора про те, що суд передчасно зробив висновки щодо невідповідності кваліфікації діяння формулюванню обвинувачення, бо у кримінальному провадженні відбулося лише підготовче судове засідання, не допитані свідки, обвинувачений та не досліджені докази сторони обвинувачення, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ухвали суд перевірив обвинувальний акт на предмет наявності в ньому необхідних відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема щодо повноти і узгодженості між собою даних, які згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України повинен містить обвинувальний акт, в той же час встановлені судом очевидні суперечності в обвинувальному акті підлягають усуненню саме прокурором і посилання в апеляційній скарзі на положення ч. 3 ст. 337 КПК України в даному випадку є недоречним.

Доводи прокурора про те, що суд повернув "кримінальне провадження № 0006360 від 29.05.2017 щодо ОСОБА_10 прокурору для продовження досудового розслідування", що суперечить вимогам ст. 314 КПК України, колегія суддів взагалі не перевіряє, оскільки вони не стосуються ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, постановленої у кримінальному провадженні № 0000308 стосовно ОСОБА_8 .

Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час прийняття судом 22 січня 2018 року рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 прокурору, які б були підставами для його безумовного скасування, колегією суддів не встановлено, відсутні й підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 від 06 листопада 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4