АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/6088/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року,
за участю:

представника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2017 року задоволено клопотання слідчого ВП №4 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 , та заборонено особі, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном, в тому числі заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 .

Згідно ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна та забезпечення відшкодування матеріальної шкоди, зважаючи на достатніх підстав вважати, оскільки є достатні підстави, що вказане майно може бути перетворено або відчужене.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення строку апеляційного оскарження та посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування поважності пропущення строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд клопотання слідчого був здійснений без повідомлення та без участі власника майна, а з копією оскаржуваного рішення ознайомився лише 23.11.2017 року.

Мотивуючи апеляційні вимоги представник зазначає, що достатніх правових підстав для накладення арешту на майно не існує, а ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства.
При цьому представник посилається на те, що в матеріали кримінального провадження № 0000089 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2012 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2, 4 ст. 190, ч.1 ст. 332, ч. 1 ст.384 КК України, не містять повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 .
Представник зазначає, що 18.10.2017 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, автомобіль, банківські рахунки та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 , а тому підстав для повторного накладення арешту на майно немає.

Слідчий у своєму клопотанні зазначає, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір позики від 02.08.2010 року, за яким нібито ОСОБА_9 надав ОСОБА_6 кошти у розмірі 16 000 000 грн. у позику, які останній зобов`язався повернути 02.08.2016 року. Жодного договору позики та розписки ОСОБА_6 не було підписано, а всі документи підробив ОСОБА_9 використовуючи порожні бланки із підписом ОСОБА_6 .

В судове засідання у справі прокурор не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, представника власника майна, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого,перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі представника власника майна. Копія ухвали власником майна отримано 23.11.2017 року та того ж дня подано апеляційну скаргу, а відтак в силу положень ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження не пропущено.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, у провадженні слідчого управління ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 за заявами ОСОБА_10 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_11 ОСОБА_12 та приватним нотаріусом ОСОБА_13 разом із невстановленими особами, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 332, ч.1 ст.384 КК України.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_12 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_9 , який було укладено 29 грудня 2006 року, користуючись довірчими відносинами у родині, у 2007 році вчинила кримінальне правопорушення, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах відносно сина ОСОБА_9 - ОСОБА_10 при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_12 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2006 року з ОСОБА_9 , знаючи, що у власності його сина ОСОБА_10 знаходиться квартира АДРЕСА_2 , проживаючи однією родиною у цій же квартирі та користуючись довірчими родинними стосунками, вона з метою особистого збагачення, отримала 16.10.2007 від ОСОБА_14 - довіреність (серія ВКА №114216) на право розпоряджатись (продати, обміняти, передати в іпотеку, оренду, тощо), а також управляти належною йому квартирою АДРЕСА_2 . Зазначена довіреність, 16.10.2007 була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрована в реєстрі за №5820, яку ОСОБА_16 оформив на ОСОБА_17 , виходячи з почуття довіри і оманливої впевненості, що остання буде діяти правильно та добросумлінно, не порушуючи його права власності.

Крім цього, 02 серпня 2010 р. між ОСОБА_9 та громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВХМУУМВС України в Харківській області, дата видачі: 12 грудня 1996 року, в подальшому - Позичальник, Боржник, було укладено договір позики, предметом договору було, те що ОСОБА_9 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 16000000 (шістнадцять ) млн. гривень, що на момент підписання договору відповідало еквівалентові 2000000 (два мільйона) доларів США, а останній зобов`язується прийняти позику і повернути названу позику у визначений цим Договором строк.

Згідно п. 7.1. Договору позики від 02.08.2010 року (надалі - Договір позики) цей Договір набуває чинності з моменту надання позики Позичальнику, що підтверджується відповідною розпискою від Позичальника і є дійсним до моменту його повного виконання.

ОСОБА_6 , 02.08.2010 року отримав грошові кошти в сумі 16000000 (шістнадцять ) млн. гривень, що на момент отримання відповідало еквівалентові 2000000 (два мільйона) доларів США від ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , у відповідності до договору позики від 02.08.2010 року в присутності свідків, а саме ОСОБА_18 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт: серія НОМЕР_4 , виданий Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 25.02.2009 р., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , місце проживання: АДРЕСА_6 , та ОСОБА_19 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , паспорт: серія НОМЕР_6 , виданий Придніпровським РО УМВД України в Черкаській області 19.10.2002г., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 ., та видав розписку про отримання позики за своїм підписом, в розписці є підпис осіб в присутності яких було передано ОСОБА_6 позику, це ОСОБА_18 - та ОСОБА_19 .

Договір позики від 02.08.2010 року відповідно до п. 7.1 набув чинності з 02.08.2010 року, з моменту фактичної передачі грошових коштів в розмірі 16000000 (шістнадцять ) млн. гривень, що на момент підписання договору відповідало еквівалентові 2000000 (два мільйона) доларів США ОСОБА_11 .

ОСОБА_6 не повернув ні до 02.08.2016 року ні після цієї дати суму позики згідно договору позики від 02.08.2016 року позичальнику ОСОБА_9 ..

В подальшому ОСОБА_6 своїх боргових зобов`язань не виконав, змінив номера телефонів, адресу проживання та не отримує листів від ОСОБА_9 ..

Отримавши 02.08.2010 року від ОСОБА_9 шахрайським шляхом 16000000 (шістнадцять ) млн. гривень, що на момент підписання договору відповідає еквівалентові 2000000 (два мільйона) доларів США, в позику ОСОБА_6 зловживаючи довірою та обманом заволодів коштами в особливо великих розмірах.

Сума позики 16000000 (шістнадцять ) млн. гривень була еквівалентом 2000000 (два мільйона) доларів США, що на сьогодні відповідно до офіційного курсу НБУ є 49567000 (сорок дев`ять млн. п`ятсот шістдесят сім тис.) гривень.

29.08.2016 року ОСОБА_9 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_6 та ТОВ "ЕСКІМО" про стягнення заборгованості за Договором позики від 02.08.2010 Р-

На 25.09.2017 року рішення судом по заяві ОСОБА_9 не прийнято, в зв`язку з чим, ОСОБА_6 - 27.01.2017 р. було змінено перелік засновників (учасників) юридичної особи, а саме на ОСОБА_20 , АДРЕСА_8 , з розміром внеску до статутного фонду - 2520000.00 грн. Копію витягу додаю.

Згідно повідомлення інтернет видань, ОСОБА_20 - Інтернет шахрайка в системі вебмані.

З вищезазначеного можливо прийти до висновку, що ОСОБА_6 не виявив бажання добровільно виконати умови договору позики від 02.08.2010 року, та шляхом відчуження майна ТОВ "ЕСКІМО" всіляко перешкоджає його реальному виконанню.

ОСОБА_9 13.03.17 р. на адреси ОСОБА_6 направлена вдруге вимога, а саме про повернення ОСОБА_9 позики коштів в сумі еквівалентові 2000000 (два мільйона) доларів США, яка була отримана особисто ним у ОСОБА_9 , згідно договору позики від 02.08.2010р.. Отримана вимога ОСОБА_6 - 20.03.17 р., відповідь на 25.09.17 р. не надійшла.

Оскільки, ОСОБА_6 може почати разом зі своєю донькою ОСОБА_12 вживати заходи та дії по відчуженню належного йому нерухомого майна, слідчий вважає, що є всі підстави для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_6 з метою дієвості цього провадження.

20.10.2017 року слідчий ВП №4 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 звернувся із клопотанням до Шевченківського районного суду м. Києва про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 із забороною особі, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном, в тому числі заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6

25.10.2017 року ухвалою слідчого судді Шевченківськог суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя задовольнивши клопотання слідчого, наклав арешт з метою забезпечення можливого судового рішення в частині конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).

Проте, приписи ч. 2 ст. 170 КПК України не передбачає можливості накладення арешту з метою припинення злочинної діяльності чи викриття групи осіб, які організували дану незаконну діяльність. Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, застосування якого допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди. Натомість припинення злочинної діяльності та викриття групи осіб, які організували дану незаконну діяльність досягається застосуванням інших засобів та методів, передбачених чинним кримінальним процесуальним законом.

Що стосується відшкодування заподіяних злочином збитків, що можна розцінювати як передбачене п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди, то в даному випадку орган досудового розслідування позбавлений правових підстав для ініціювання накладення арешту з цією метою, оскільки підозра ОСОБА_6 повідомлена не була, у матеріалах клопотання відсутні відомості щодо наявності у кримінальному провадженні цивільного позову.

Накладення арешту на квартиру з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання також не ґрунтується на вимогах закону, оскільки передбачає наявність у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, обґрунтованої підозри кримінального правопорушення, а якщо це застосовується відносно фізичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав відповідно ст. 170 КПК України вважатиметься законним, якщо відносно неї здійснюється кримінальне провадження. Оскільки відносно ОСОБА_6 , кримінальне провадження не здійснюється, то накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна є таким, що не відповідає вимогам закону. Крім того, враховуючи що орган, яким ініційовано накладення арешту на майно не зазначав у тексті клопотання забезпечення саме такої мети як майбутньої конфіскації майна, то слідчий суддя при постановленні ухвали, самостійно визначаючи мету забезпечення конфіскації майна вийшов за межі своїх повноважень.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту і формальність судового розгляду, апеляційна скарга представника ОСОБА_7 подана в інтересах ОСОБА_6 ,підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2017 року, якою задоволено клопотання слідчого ВП №4 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною особі, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном, в тому числі заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого ВП №4 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною особі, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном, в тому числі заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, передачі в управління, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка на праві власності належить ОСОБА_6 , відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3