Справа № 396/2020/17
Провадження № 1-кп/396/44/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2 , секретаря ОСОБА_3 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
В судовому засіданні встановлено та доведено, що ОСОБА_6 , 1995 р.н., 19 серпня 2017 року близько 12 години 50 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням і судом не встановлено, керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи п.п. 1.5,2.3 (б) Правил дорожнього руху України (п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), рухаючись по вулиці Павлівська (Карла Маркса) в м. Новоукраїнка Кіровоградської області зі сторони вулиці Кірова (Миколи Вороного) в напрямку вулиці Вокзальної, наближаючись до не регульованого перехрестя вул. Павлівської (Карла Маркса) та пров. Мічуріна, в порушення п. 14.2 (б), і 14.6 (а) і (в) ПДР України (п.14.2 (б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; п.14.6. Обгін заборонено: а) на перехресті; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом…») був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою при виконанні маневру обгону, перед пішохідним переходом (позначеним дорожньою розміткою п.1.14.1 ПДР України), ігноруючи попутний транспортний засіб, а саме мопед Suzuki Lets 2 без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виконував маневр повороту ліворуч із заїздом до двору будинку № 81 по вулиці Павлівській, допустив зіткнення з вищевказаним мопедом а саме, з його задньою лівою частиною на смузі зустрічного руху.
В результаті зіткнення, мопед Suzuki Lets 2 без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_5 та автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 отримали механічні пошкодження, ОСОБА_6 після ДТП грубо порушуючи вимоги п.2.10 (в) ПДР (п.2.10. (в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;) перемістив транспортний засіб Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 з місця своєї першочергової зупинки на праву сторону проїзної частини вул. Павлівської м.Новоукраїнка.
Внаслідок ДТП, водій мопеду Suzuki Lets 2 без реєстраційного номеру, неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку; уламкового перелому верхньої третини діафіза лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків; множинних саден в ділянці спини, правій кисті, задній поверхні обох ліктьових суглобів, лівого наколінника; ран по долонній поверхні лівої кисті, у основи 1 пальця лівої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1460 від 07.11.2017 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день).
Тобто, невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.п. 1.5, 2.3 (б), 14.2 (б) і 14.6 (а) і (в) ПДР України знаходиться в причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, погодився із обставинами вчинення злочину, викладеними в обвинувальному акті, пояснив, що він керував автомобілем, не помітив потерпілого, який їхав на скутері, задів його, після падіння потерпілого він відкотив автомобіль в сторону, щоб не заважати руху іншим автомобілям на дорозі, намагався допомогти потерпілому, але на той час йому вже допомагали інші люди, він не вибачався перед потерпілим і його батьками, проте вибачився перед ними в залі судового засідання. Він ненавмисно порушив Правила дорожнього руху, раніше подібних порушень він не допускав, кається у вчиненому, просить його суворо не карати, цивільний позов визнає частково і згідний оплатити шкоду в розмірі, визначеному судом.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що в той день їхав на скутері, за 50 метрів до повороту побачив автомобіль обвинуваченого, який їхав на великій швидкості позаду нього в попутному напрямку, він включив покажчик лівого повороту і за 5-10 метрів до повороту побачив робити маневр повороту наліво, в цей час відчув удар і впав на асфальт. Отямившись він відчув сильний біль в нозі, сторонні люди допомогли йому піднятися. Він тривалий час лікувався стаціонарно, на даний час лікується амбулаторно, йому важко ходити, тому проходить шкільну програму навчання на дому. Обвинувачений перед ним до судового засідання не вибачався. Він не має водійських прав, але керувати скутером вміє.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 пояснив, що приїхавши на місце ДТП він побачив сина, який мав зламану ногу, обвинуваченого поряд не було. Він витратив багато коштів як на стаціонарне, так і на амбулаторне лікування сина, йому потрібна ще одна операція, лікарі передбачають, що син назавжди може залишитися із пошкодженою ногою. Внаслідок ДТП, яке вчинив обвинувачений, його син не зможе в майбутньому поступити у військове училище, що перекреслює його плани на подальше життя. Він і його син через це переживають. Син відчував, і зараз надалі відчуває сильні болі, дискомфорт, порушено нормальний уклад його життя. Його син не має водійських прав, але керувати вміє, інакше він не купував би йому мопед. Обвинувачений перед ними не вибачався, фінансово не допомагав, не цікавився долею сина, тому просить позбавити його водійських прав.
Судом, за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів, відносно тих обставин, які ніким не заперечуються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, а саме щодо допиту свідків, дослідження в повному обсязі письмових матеріалів кримінального провадження. При цьому суд переконався в тому, що учасники правильно розуміють зміст обставин, які можуть бути підтверджені доказами, з`ясував добровільність їх позиції і роз`яснив наслідки.
Обираючи вид і розмір покарання за вчинений злочин обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який згідно ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, як особа не схильна до вчинення правопорушень, офіційно працює, неодружений, утриманців не має, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.
При визначенні виду та розміру покарання суд враховує практику ЄСПЛ з цього питання, зокрема у справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З урахуванням усіх обставин у справі, думки потерпілих щодо міри покарання для обвинуваченого, характеризуючих даних про особу обвинуваченого, який вперше вчинив із необережності злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, повністю визнав свою вину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно відповідати вчиненому правопорушенню, тобто бути необхідним і достатнім для виправлення особи, суд вважає за доцільне призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.
Суд не вбачає необхідності у позбавленні обвинуваченого прав на керування транспортними засобами, зважаючи на те, що останній вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, не перебував в момент вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння.
Також суд вважає за необхідне застосувати ст.75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, оскільки, з урахуванням особи обвинуваченого, який не має судимості, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, працює та має постійне місце проживання, враховуючи рекомендації. викладені у досудовій доповіді, його виправлення є можливим без ізоляції від суспільства.
У зв`язку із звільненням обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням на нього слід покласти обов`язки, згідно ст.76 КК України.
Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов, суд виходить із наступного.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини з приводу цивільного позову цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Положення цивільного судочинства передбачають обов`язок потерпілого надати суду належні та допустимі докази на підтвердження розміру заподіяних матеріальних збитків.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я… визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала внаслідок вчинення кримінального правопорушення у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речей, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно ст.ст. 1166,1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до положень ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Постановою Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» звернуто увагу судів на наступне.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що згідно статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (п.4 Постанови).
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Таким чином, цивільний позов підлягає частковому задоволенні, виходячи із наступного.
Заявлений потерпілим у цивільному позові майнова шкода підлягає стягненню з обвинуваченого у розмірі, доведеному належними і допустимими доказами на підтвердження понесення втрат, яких він зазнав, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речей, а також витрати, які він зробив для відновлення свого порушеного права.
Суд вважає, що розмір майнової шкоди, заявленої до стягнення з обвинуваченого, доведена в повному обсязі письмовими доказами чеками та квитанціями на придбання медикаментів під час лікування неповнолітнього потерпілого (як стаціонарного, так і амбулаторного), а тому суд бере до уваги чеки на придбання ліків як в період з 19 серпня по 13 вересня 2017 року, так і за подальші періоди, оскільки з медичних довідок вбачається, що потерпілий потребував постійного лікування і в подальшому для відновлення здоров`я.
Крім цього, батьки потерпілого несли витрати на проїзд до м. Кропивницького, де лікувався потерпілий, на придбання титанових дисків, на відновлювальний ремонт мопеду, у зв`язку з чим усі понесені витрати підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого.
На відшкодування моральної шкоди потерпілому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, слід стягнути 25 тис. грн., зважаючи на наявність у нього середньої тяжкості тілесних ушкоджень та душевні страждання, пов`язані із болісними відчуттями, переживаннями за стан здоров`я і своє майбутнє, та порушений у зв`язку із цим нормальний життєвий ритм.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, процесуальні витрати суд стягує з обвинуваченого в дохід держави, долю речових доказів вирішує, згідно ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-375 КПК України,
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки: протягом іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до зазначеного органу.
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення експертних досліджень в сумі 6953 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 41 копійок.
Із набранням вироком законної сили речові докази:
- автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , - залишити ОСОБА_9 ;
- мопед Suzuki Lets 2 без реєстраційного номеру, переданий ОСОБА_4 , - залишити ОСОБА_4 .
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди - 25 473 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят три) гривні 79 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, а всього стягнути - 50 473 (п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят три) гривні 79 копійок.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1