ЄУН №393/193/17
Провадження №1-кп/389/143/17

У Х В А Л А

17 квітня 2018 року м.Знам`янка

Колегія суддів Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 18 лютого 2017 року, стосовно

ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 18.02.2017, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

До початку судового розгляду потерпілою заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого завдану їй вказаним кримінальним правопорушення моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. 00 коп.

13.04.2018 представником потерпілої до канцелярії суду подано письмове клопотання про накладення арешту на все майно обвинуваченого в порядку забезпечення цивільного позову, поданого потерпілою ОСОБА_9 , про стягнення з обвинуваченого на її користь коштів в сумі 300 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, оскільки на даний час обвинуваченим не вжито жодних заходів до відшкодування завданої шкоди.

В судовому засіданні представник потерпілої клопотання підтримав.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на відсутність підстав.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника потерпілого, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає, що воно не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частинами 8 та 11 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Водночас, як представником потерпілої так і потерпілою, колегії суддів не надано жодних доказів, які б могли свідчити про достатність підстав вважати щодо намагання обвинуваченого будь-яким шляхом приховати, пошкодити, знищити, передати чи відчужити своє майно. Крім того, згідно з цивільним позовом потерпіла просить стягнути з обвинуваченого 300 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, в той час жодних відомостей на підтвердження співмірності вартості майна, на яке представник потерпілої просить накласти арешт, із розміром шкоди, зазначеної у цивільному позові, колегії суддів не надано, оскільки матеріали клопотання не містять даних, які вказують на яке саме майно необхідно накласти арешт, місце його знаходження, його вартість та як його ідентифікувати, перелік якого колегія суддів, відповідно до вимог ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання, повинна зазначити в ухвалі. Не надано таких доказів і в судовому засіданні.

Також колегії суддів не надано інформацію навіть про орієнтовну вартість майна обвинуваченого, на яке представник потерпілої просить накласти арешт, що позбавляє колегію суддів можливості оцінити розумність та співрозмірність обмеження права власності.

Таким чином, на даний час вагомих та достатніх підстав, які свідчили б про необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів не вбачає, тому вважає за необхідне у задоволенні клопотання представника потерпілої відмовити.

Також в судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, який спливає 30 квітня 2018 року, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та просила продовжити строк запобіжного заходу на 60 днів.
Представник потерпілої клопотання прокурора підтримав.
Обвинувачений та його захисник не заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою спливає 30.04.2018, тому виникла необхідність у вирішенні питання щодо доцільності подальшого застосування саме такого виду запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вислухавши думку учасників судового засідання, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, раніше неодноразово судимий, має не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став, що дає колегії суддів підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджаючи тим самим кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення та свідчить про те, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, судове провадження не завершене до спливу строку тримання під вартою, тому колегія суддів вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, колегією суддів не встановлено.

В силу п.2 ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави в даному кримінальному провадження не визначається.

Керуючись ст.ст.170-173, 331, 350 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_9 визнати цивільним позивачем по вказаному кримінальному провадженню та долучити до матеріалів кримінального провадження її цивільний позов.
У задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_6 про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_7 , поданого з метою забезпечення цивільного позову по даному кримінальному провадженню, відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт Новгородка Кіровоградської області, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, який обчислювати з 12 години 20 хвилин 17 квітня 2018 року до 12 години 20 хвилин 15 червня 2018 року.

Копію ухвали вручити прокурору Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 , обвинуваченому ОСОБА_7 та направити начальнику ДУ «Кропивницька установа виконання покарань (№14)» Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3