Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-4939ск18

Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року.
в с т а н о в и в:
вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада

2017 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» його звільнено від відбування призначеного покарання.
Стягнуто з ОСОБА_4 : на користь бюджету Ніжинської місцевої ради в інтересах Комунального лікувально-профілактичного закладу «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького» в задоволення цивільного позову прокурора за понесені на лікування потерпілої 584, 83 грн.; на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1545,63 грн., 10000 грн. моральної шкоди, а також 1000 грн. витрат на правову допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 . Змінено вирок місцевого суду в частині стягнення моральної шкоди.
Зменшено суму відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 до 5000 грн.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , не погоджується з рішеннями місцевого й апеляційного судів у частині стягнення з нього витрат на правову допомогу, надану потерпілій в розмірі 1000 грн., оскільки вважає, що матеріали кримінального провадження

не містять тому належного підтвердження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, та ознайомившись зі змістом оскаржуваних судових рішень колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Доводи касаційної скарги засудженого про незаконність оскаржуваних судових рішень в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. є аналогічні за змістом доводам його апеляційної скарги, які апеляційний суд належним чином перевірив, дослідив, дав їм вмотивовану оцінку та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий. А згідно з

ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Як убачається з ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року, цей суд відповідно до вимог статей 84, 85 КПК дійшов висновку про те, що договір про надання правових послуг адвоката від 14 вересня 2017 року (а.с. 19) є належним, допустимим і достатнім доказом, що обсяг робіт, виконаних адвокатом на виконання умов цього договору, повністю обґрунтовано, а розмір плати цілком співмірний виконаній роботі, з чим погоджується і колегія суддів.
Твердження ОСОБА_4 про відсутність у матеріалах кримінального провадження письмових доказів реєстрації у ДПІ як платника податків адвоката ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 128 КПК, статей 76-80 ЦПК не беруться до розгляду касаційним судом, оскільки вони не стосуються предмета доказування.
Будь-яких доказів того, що стягнення 1000 грн. витрат на правову допомогу становить для нього особистий надмірний тягар, ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів,

не дивлячись на те, що судом касаційної інстанції надавався строк для додаткової аргументації вимог касаційної скарги та усунення недоліків, які засуджений так і

не усунув.
Інших доводів щодо незаконності оскаржуваних судових рішень засуджений ОСОБА_4

не навів. Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції є судом права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки з доводів, наведених у касаційній скарзі засудженого і копій оскаржуваних судових рішень, підстав для її задоволення не вбачається, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2018 року слід відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 16 листопада 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області

від 06 лютого 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3