Справа № 366/3558/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/912/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 06.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
06 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
законного представника обвинуваченого - ОСОБА_12
захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури, захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поталіївка Іванківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання:
-за ч.3 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі;
-за п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України -14 років позбавлення волі без конфіскації майна;
-за ч.4 ст. 187 КК України - 10 років позбавлення волі без конфіскації майна;
-за ч.2 ст. 289 КК України - 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 24.11.2015 за ч.2 ст. 185 КК України, остаточне покарання призначено у виді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна;
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Красилівка Броварського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_3 , раніше судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115; ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання:
-за п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України - довічне позбавлення волі з конфіскацією майна;
-за ч.4 ст. 187 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
За ч.2 ст. 289 КК України - виправдано.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2013 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.70 КК України, остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Обуховичі Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_4 , фактично проживаючого по АДРЕСА_5 раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 75,104 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 1(один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Також частково задоволено позов ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_17 3 826 гривень, з яких: 286 грн.- матеріальна шкода та 3000 гривень - моральна шкода.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_18 4 541 грн..32 коп., з яких - 1541грн. 32 коп. - матеріальна шкода, 3000 гривень - моральної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду, ОСОБА_10 визнано винним у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаному з проникненням у приміщення; в убивстві, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб; у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно з проникненням у сховище.
ОСОБА_11 визнано винним у вбивстві, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб та у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
ОСОБА_16 визнано винним у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення.
Згідно вироку, ОСОБА_19 11.08.2016, приблизно о 01-й годині, за попередньою змовою з особами, матеріали досудового розслідування щодо яких виділено в окреме провадження, проникли до магазину по АДРЕСА_6 , який належить фізичним особам - підприємцям ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та вчинили крадіжку тютюнових і алкогольних виробів, а також інших товарів, спричинивши вказаним фізичним особам матеріальну шкоду на загальну суму 2 181 грн. 50 коп.
Крім того, ОСОБА_19 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_16 , 23.08.2016 приблизно о 1-й годині ночі, проникли до середини магазину фізичної особи -підприємця ОСОБА_20 , по АДРЕСА_7 , звідки таємно, з корисливих мотивів викрали продукти харчування на загальну суму 2513 гривень 10 копійок, спричинивши фізичній особі - підприємцю ОСОБА_20 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, неповнолітній ОСОБА_19 , 08.09.2016, запропонував ОСОБА_11 заволодіти грошовими коштами ОСОБА_21 , який проживав по АДРЕСА_6 , на що ОСОБА_11 погодився.
08.09.2016, приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_19 разом з ОСОБА_11 , прибули до місця проживання ОСОБА_21 та його співмешканки ОСОБА_22 та почали наносити численні удари руками та ногами по тулубу ОСОБА_21 .
Усвідомлюючи,що заволодіти грошовими коштами та реалізувати свій корисливий умисел можливо лише позбавивши життя власника коштів - ОСОБА_21 ,- не зупиняючи своїх активних дій щодо нанесення ушкоджень ОСОБА_21 , ОСОБА_19 та ОСОБА_11 продовжили наносити ОСОБА_21 узгоджені ушкодження, направлені на заподіяння смерті ОСОБА_21 Намагаючись втекти, ОСОБА_21 вибіг із будинку та впав на подвір`я, де його наздогнали ОСОБА_19 та ОСОБА_11 та продовжили наносити удари ногами в життєво важливі органи.
Після того, як ОСОБА_21 втратив свідомість, ОСОБА_19 та ОСОБА_11 , будучи впевненими,що внаслідок їх протиправних дій, вони досягли мети щодо позбавлення життя ОСОБА_21 , вони вирішили сховати тіло ОСОБА_21 . З метою укриття тіла ОСОБА_21 замотали його в ковдру та погрузили його до багажника автомобіля ВАЗ 2101, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї господарства та належав ОСОБА_21 .
ОСОБА_19 , розуміючи,що власник транспортного засобу є мертвим, вирішив незаконно заволодіти автомобілем останнього - марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 з метою використати автомобіль для проїзду до місця приховання трупа.
В подальшому ОСОБА_19 та ОСОБА_11 на автомобілі ВАЗ 2101, в салоні якого знаходилася ОСОБА_22 , з метою приховування тіла ОСОБА_21 , приїхали до лісового масиву неподалік с. Макарівка Іванківського району Київської області. ОСОБА_19 разом з ОСОБА_11 викопали яму.
В цей час, перебуваючи в багажнику автомобіля, ОСОБА_21 почав подавати ознаки життя, після чого ОСОБА_19 з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_21 до кінця, передав ОСОБА_11 мотузку, яку ОСОБА_11 накинув на шию ОСОБА_21 та, з метою заподіяння смерті останньому, затягнув та тримав її до тих пір, поки ОСОБА_21 остаточно не перестав подавати ознаки життя.
Відповідно до висновку експерта №101 від 14.10.2016 р., смерть, ОСОБА_21 настала внаслідок механічної асфіксії через задушення петлею.
В подальшому ОСОБА_19 та ОСОБА_11 вкинули труп ОСОБА_21 до викопаної ними ями, закопали тіло ОСОБА_21 , а потім місце закопування облили бензином, з метою знищення слідів.
Крім того, 13.09.2016, приблизно о 2-й годині, неповнолітній ОСОБА_19 , проник на територію господарства АДРЕСА_6 , яке належить ОСОБА_21 , звідки викрав мотоцикла марки «МТ», д.н.з. НОМЕР_2 .
Не погоджуючись із вироком Іванківського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року, прокурор Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури, обвинувачений ОСОБА_11 , захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_14 та захисник обвинуваченого ОСОБА_23 адвокат ОСОБА_15 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 04.04.2017 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та обрати йому покарання у виді 4 років позбавлення волі; визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України та обрати йому покарання у виді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна; визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України та обрати йому покарання у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна; визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та обрати йому покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначивши остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 статті 71 КК України, призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначивши покарання у виді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України та обрати йому покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та обрати йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та обрати йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Прокурор вважає вирок в частині виправдання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 289 КК України та виключення з обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст. 289 КК України кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб» - незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Прокурор зазначає, що при винесенні вироку суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_11 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 289 КК України. А дослідженні в судовому засіданні докази не підтверджують, що ОСОБА_11 знав, хто є власником транспортного засобу. Також ОСОБА_11 не брав безпосередньої участі у незаконному заволодінні транспортним засобом, не вчиняв активних дій щодо його вилучення, а лише здійснив поїздку з метою вчинення дій, щодо приховування тіла ОСОБА_21 . Проте, на думку прокурора, судом не взято до уваги, що слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_11 , який пояснив, що до господарства ОСОБА_21 він прийшов спільно з ОСОБА_10 з метою викрасти грошей, тобто, з корисливим мотивом.
Крім того, дослідженими у судовому засіданні доказами, в тому числі і показами самих обвинувачених, достовірно встановлено, що ОСОБА_24 та ОСОБА_11 прийшли до господарства ОСОБА_21 пішки, а автомобіль марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким заволоділи ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_11 зберігався саме у господарстві ОСОБА_21 . Тобто, на ОСОБА_25 , ні ОСОБА_11 він не належав.
Прокурор зазначає, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 була попередня змова і діяли вони узгоджено, свідчать покази свідка ОСОБА_22 , яка показала, що до кімнати, де відпочивав ОСОБА_21 , ОСОБА_11 пішов після слів ОСОБА_10 « ти своє діло знаєш. Ти знаєш, що робить». Згодом ОСОБА_24 спільно з ОСОБА_11 наносили удари ОСОБА_21 та спільно завантажили тіло ОСОБА_21 , який не подавав ознак життя. до багажника автомобіля марки «ВАЗ 2101».
Таким чином, завантажуючи тіло ОСОБА_21 до багажника автомобіля марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в подальшому здійснюючи поїздку на вказаному автомобілі, ОСОБА_19 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , діючи узгоджено, незаконно заволоділи транспортним засобом.
На думку прокурора, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та як наслідок, судом першої інстанції ухвалено незаконний вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що суперечить завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України та сприяє ухиленню винних від кримінальної відповідальності за вчинений ними злочин.
Обвинувачений ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та направити матеріали провадження на новий судовий розгляд з вимогою встановити покарання, рівнозначне вчиненому злочину.
Крім того, просить звернути увагу на ст. 40 КК України, зазначаючи, що вчинив злочин під впливом фізичного та психічного примусу, що підтверджується матеріалами справи.
Захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Іванківського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_11 та закрити кримінальну справу відносно нього по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 4 ст. 187 КК України, за не доведеністю його участі у вчинені вказаних злочинів.
На думку захисника, винуватість ОСОБА_11 у вчинені інкримінованих злочинів не доведена належними та допустимими доказами. Так, сам обвинувачений ОСОБА_11 заперечує свою причетність до вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_21 , так само, як і обвинувачений ОСОБА_19 . Вважає, що фактично версія слідчих органів та суду про те, що ОСОБА_11 разом із ОСОБА_10 скоїв вбивство ОСОБА_21 , спирається виключно на поясненнях свідка ОСОБА_22 , які необхідно оцінювати дуже критично, адже сама ОСОБА_22 мала конфліктні відносини з постраждалим ОСОБА_21 . Всі інші докази носять безособовий характер і жодним чином прямо чи побічно не підтверджують висновку органів досудового слідства та місцевого суду про причетність ОСОБА_11 до вбивства ОСОБА_21 .
Захисник зазначає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, а також має місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що судом не враховано, що ознака «вчинене за попередньою змовою групою осіб» в діях обвинуваченого існує, коли «в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб , які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його виконання». Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про наявну заздалегідь домовленість між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про умисне позбавлення життя ОСОБА_21 , оскільки жодних конфліктів між обвинуваченими та потерпілим не було, не було мотивів ні до побиття ні до вбивства потерпілого. Дії співвиконавців як групи осіб не є аналогічними попередній змові як заздалегідь домовленості двох і більше осіб про спільне виконання дій.
Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 за п.п. 6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, а також за ч.2 ст. 289 КК України за епізодом заволодіння автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 виправдати. За ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України призначити ОСОБА_10 покарання у межах санкції цих норм кримінального закону. Остаточно призначити покарання із застосуванням ч.1 ст. 70 та ч.1 ст. 71 КК України шляхом повного поглинення більш суворим покаранням менш суворого.
На думку захисника, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, не доведеним є причетність ОСОБА_10 до вчинення умисного вбивства ОСОБА_21 , у вчиненні якого він обвинувачується із кваліфікуючими ознаками вчинення цього злочину за попереднім зговором групою осіб та з корисливих мотивів, відповідно, вважає заявою кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 187 КК України як напад на ОСОБА_21 , вчинений з метою заволодіння його майна, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Захисник зазначає, що жоден допустимий доказ з тих, які досліджувались судом першої інстанції, не доводить факт передачі ОСОБА_25 . ОСОБА_11 мотузки, якою був задушений потерпілий. Єдиний очевидець вчиненого злочину ОСОБА_22 , тричі допитувана як свідок, жодного разу не повідомила суду про те, що ОСОБА_19 передавав ОСОБА_11 якусь мотузку.
Захисник звертає увагу, що після втрати потерпілим свідомості через заподіяні йому тілесні ушкодження, не обвинувачені, а свідок ОСОБА_22 забрала з будинку потерпілого всі грошові кошти, які знаходились там, і в подальшому вільно розпоряджалась ними, у тому числі, і передаючи їх ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Також, встановлено, що ОСОБА_24 заволодів автомобілем ВАЗ 2101 з фактичного дозволу ОСОБА_22 . Відповідно до судово-медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_21 , його смерть настала внаслідок механічної асфіксії через задушення петлею. Про те, що з метою доведення до кінця злочинного умислу на заподіяння смерті потерпілого, ОСОБА_19 передав ОСОБА_11 мотузку, якою був задушений ОСОБА_21 , є показання ОСОБА_11 , які він дав, перебуваючи в процесуальному статусі підозрюваного, під час проведення з ним слідчого експерименту 17.09.2016.
На думку захисника, вказані покази ОСОБА_11 не можуть бути покладені в обґрунтування будь-якого судового рішення, оскільки це суперечить одній із основних засад кримінального судочинства безпосередності дослідження показань, що закріплено ст. 23 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог і доводів апеляційної скарги та заперечення проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисників обвинувачених, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в підтримку вимог своїх апеляційних скарг та заперечення проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про можливість їх часткового задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.
У правовому висновку Верховного Суду, що міститься у постанові від 27.11.2016 роз`яснено, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зміст цієї норми із сполучником «або» вказує на те, що з ряду перелічуваних понять «журнал судового засідання», «технічний носій інформації» - для визнання істотності порушення вимог закону достатньо тільки одного з них.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що у ст. 412 КПК України законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушень вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Тобто при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним та таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені у п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії.
У порушення вищезазначених вимог, у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції від 22 грудня 2016 року.
Так, у вироку зазначено, що у зв`язку із відсутністю технічного запису за 22.12.2016, а саме: зачитання прокурором обвинувального акту, позовів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та показів обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до ч.6 ст.107 КПК України, суд зі згоди сторін, які не заперечували проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, 23.03.2017 уточнив обвинувачення та повторно допитав обвинувачених (а.с.29, т.4)
Проте, згідно журналу судового засідання від 22.12.2016, під час судового розгляду у зазначений день було проведено допит свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Пояснення вказаних свідків викладені у вироку, але повторного їх допиту проведено не було. Технічний запис із поясненнями, наданими цими свідками, в матеріалах також відсутній.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції порушено вимоги ч.4 ст.107 КПК України, які відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг та ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону.
Крім того, враховуючи мету і підстави, з яких обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було обрано і продовжено запобіжних захід, приймаючи до уваги, що ризики, які були враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та продовження строку його дії під час судового розгляду не перестали існувати, і матеріали кримінального провадження не містять даних про неможливість подальшого перебування обвинувачених під вартою, апеляційний суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 197, 331 КПК України та керуючись вимогами п.3 ч.1 ст.419 КПК України, приходить до висновку, що строк дії обраного обвинуваченим під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_15 , та обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_10 за ч.3 ст.185, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_11 за п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_16 за ч.3 ст.185 КК України скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжити до 01 лютого 2018 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: