Справа № 308/6793/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

04.08.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 , за участі: прокурора ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2017, якою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 , про застосування щодо ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.127, ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , непрацюючої (перебуває у відпустці по догляду за дитиною), має на утриманні дев`ятьох дітей, раніше не судимої, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонено їй залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 в період часу з 18 год. до 09 год. без дозволу слідчого, прокурора, або суду.
Зобов`язано підозрювану: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Строк дії ухвали визначено до 15.09. 2017.
Згідно клопотання ОСОБА_10 на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 36 від 12.02.2016 «Про призначення опікуна» передано під опіку малолітніх дітей-сиріт: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які з 18 лютого 2016 року проживали в будинку опікуна за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом незначного часу проживання дітей в родині ОСОБА_6 остання виявилася психологічно непідготовленою до одночасної опіки над п`ятьма дітьми-сиротами, не врахувала особливості малолітнього ОСОБА_13 , які полягали у гіперактивності хлопчика, його емоційній нестриманості, недостатньому рівні сформованості пізнавальних процесів, незначного відставання розвитку мнестичної, мисленневої діяльності, концентрації та обсягу уваги, загальному недорозвиненні мовлення ІІІ рівня, корекція яких вимагала постійної уваги до дитини, контролю та особливих зусиль з боку опікуна, не змогла забезпечити підопічній дитині необхідні умови проживання та розвитку та адаптувати хлопчика до проживання у новій родині. Навпаки, необхідність особливої уваги до дитини при відсутності теплого емоційного зв`язку із нею в умовах виховання власних п`ятьох дітей та очікуванні народження шостої дитини, сформували у ОСОБА_6 неприязне відношення до ОСОБА_13 , що призвело до систематичного, багаторазового, умисного заподіяння дитині опікуном фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою спонукати ОСОБА_13 виконувати її вказівки, зокрема, мити руки перед вживанням їжі, виконувати її вимоги щодо лікування бронхіту, вставати вночі до туалету, вчити уроки, дотримуватися прийнятної для опікуна поведінки вдома та встановлених нею правил спілкування з іншими дітьми в родині, залякування та покарання дитини за недотримання таких вказівок.
В постановленій ухвалі слідчий суддя вказав, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127, ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК Українита наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте відмовив в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що прокурором та слідчим під час розгляду клопотання не доведено суду недостатність застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу задля запобігання наявним ризикам.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 19 липня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу про застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави. Вказує, що необхідність застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обумовлена забезпеченням виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідків злочину - неповнолітніх дітей ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які продовжують перебувати під її опікою. Вказані ризики доводяться вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, яке їй загрожує, оскільки санкція статті 121 Кримінального кодексу, що їй інкримінується, передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, таким чином, існує ризик того, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що їй загрожує у випадку визнання її судом винною, може незаконно впливати на сестер Локотош, які продовжують перебувати під її опікою та контролем. Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді просить врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , ? жертвою систематичного насильства опікуна стала малолітня дитина-сирота, життя якого ОСОБА_6 своїми діями поставила під загрозу. Крім цього, ОСОБА_6 спричинила тяжку психологічну травму дитині, яку, щоб захистити від знущань з боку опікуна, повернули до Інтернату, і, таким чином, розлучили із родиною. З огляду на такі обставини, даний злочин був висвітлений в багатьох засобах масової інформації та викликав особливий суспільний резонанс, а тому тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 є виправданим та слугує інтересам громади у демократичному суспільстві. Зазначає, що під час розгляду клопотання слідчого, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_6 вчинено кримінальні правопорушення відносно малолітньої дитини, які мали довготривалий насильницьких характер, вчинені з особливою жорстокістю, що спричиняли дитині великі мучення, значні тілесні ушкодження та тяжку психологічну травму.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на обґрунтування апеляційної скарги, пояснення підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора відхилити, як необґрунтовану й безпідставну та залишити без змін оскаржувану ухвалу слідчого судді, яку постановлено з додержанням вимог закону, перевіривши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була допитана підозрювана ОСОБА_6 вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив данні, які характеризують особу підозрювану ОСОБА_6 зокрема, те, що остання одружена, має на утриманні дев`ятьох дітей (віком від 1 до 16 років), не працююча (перебуває у відпустці по догляду за дитиною), раніше не судима, має постійне місце проживання, і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що до підозрюваної можливо застосувати менш суворий запобіжний захід, а саме домашній арешт.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави і обставини, з яких суд не задовольнив клопотання слідчого, є достатньо обґрунтованими, оскільки вони вказують на те, що слідчий у клопотанні, прокурор в суді першої інстанції в повному обсязі не довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу.
За таких обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.
Необхідності обмеження права ОСОБА_6 на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту залишити без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, в яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.
Керуючись ст.ст.182,183,184,404,407,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.07.2017, якою відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи СУ ГУ НП в Закарпатській області про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою й застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: