Єдиний унікальний номер 235/111/17
Номер провадження 11-кп/775/78/2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут

в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула в відкритому судовому засіданні в м.Бахмут апеляційну скаргу прокурора на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Димитров Донецької області, громадянина України, українця, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним та призначено покарання за ст..321 ч.1 КК України - у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ст. 321 ч.1 КК України, за наступних обставин.

У невстановлений слідством день та час, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов сильнодіючий лікарський засіб «Соннат», що належав його батьку ОСОБА_7 , який помер у 2015 році, та вирішив залишити собі, для подальшого їх продажу, тим самим, незаконно, без відповідного лікарського рецепту, діючи умисно та протиправно, без на те дозволу, в порушення вимог Закону України № 123/96-ВР «Про лікарські засоби» від 04 квітня 1996 року, придбав чотири конвалюти лікарського засобу «Соннат», ємкістю 32 пігулок, який згідно висновку судової експертизи сильнодіючих і отруйних речовин № 1/8.13/2998 від 01.12.2016 є сильнодіючим лікарським засобом.

Після чого, 14 листопада 2016 року близько 08 годин 00 хвилин, ОСОБА_6 , маючи злочинний намір, спрямований на порушення правового режиму обігу сильнодіючих лікарських засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , та реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконний збут сильнодіючих лікарських засобів, які відповідно до Правил виписування рецептів на лікарські засоби, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.2005 № 360 підлягають предметно-кількісному обліку в закладах охорони здоров`я, переслідуючи корисливу мету, умисно, порушуючи вимоги ст.. 19 Закону України «Про лікарські засоби», якою передбачено, що роздрібна реалізація лікарських засобів на території України здійснюються підприємствами, установами, організаціями та громадянами на підставі спеціального дозволу (ліцензії), який видається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не маючи вказаного спеціального на те дозволу(ліцензії), ОСОБА_6 збув ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за грошові кошти у сумі 100 гривень, одну конвалюту «Соннат», у кількості 10 таблеток, які відповідно до висновку судової експертизи сильнодіючих і отруйних речовин № 1/8.13/2999 від 01.12.2016 у своєму складі містять 0,0721 г. зопіклону, який відноситься до сильнодіючих лікарських засобів.

Після того, як ОСОБА_6 збув ОСОБА_8 лікарський засіб «Соннат», в цей же день направився з останнім на його автомобілі ВАЗ 2108 д/н НОМЕР_1 до АТБ, розташованого по вул. Шевченко, м. Покровська, Донецької області, зберігаючи при собі у лівій нагрудній кишені куртки паперову коробку з трьома конвалютами сильнодіючого лікарського засобу «Соннат» у кількості 22 таблеток, де біля буд. 19 по вул. Пирогова, м. Покровська, Донецької області, вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції.

Так, 14 листопада 2016 року о 09 год. 10 хв. під час огляду особистих речей ОСОБА_6 , зі згоди останнього, проведеного біля буд. 19 по вул. Пирогова, м. Покровська, Донецької області, у лівій нагрудній кишені куртки, вдягнутої на останньому, було виявлено та вилучено паперову коробку з надписом на ній «Соннат», в якій знаходились три конвалюти сильнодіючого лікарського засобу «Соннат» у кількості 22 таблеток, які містять зопіклон загальною масою 0,17 г., які останній зберігав з метою збуту.

У апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Апелянт прохає ухвалити в цій частині новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.1 ст.321 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70, ст..72 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2016 року та покарання за даним вироком, остаточно призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та 850 грн. штрафу, який виконувати самостійно. В строк покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати повністю відбуте покарання за попереднім вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2016 року.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який прохав залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення апелянтом не оскаржуються.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на момент скоєння інкримінованого злочину не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працює, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Висновки досудової доповіді органу пробації в даному випадку, не можуть слугувати єдиною підставою для скасування судового рішення.

За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст..12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Так, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, відповідно до ст..12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості.

Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другою статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»,зі змінами та доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р, № 8 від 12 червня 2009 р., № 11 від 06 листопада 2009 р., передбачено, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. Встановлений ст. 70 КК порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як основних, так і додаткових покарань.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2016 р. ОСОБА_6 засуджено за ст.. 309 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. Вирок набув законної сили 27 січня 2017 р.

Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 інкримінований злочин за даним кримінальним провадженням вчинив 14.11.2016 р., тобто до постановлення вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2016 р., то остаточне покарання підлягало би призначенню за сукупністю злочинів.

Згідно повідомлення Покровського МРВ уповноваженого органу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 07.06.2017 р. за № 3399, ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.03.2017 р. ОСОБА_6 сплатив 02.03.2017 р. штраф у розмірі 850 грн. за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2016 р., тобто вирок виконано, а відповідно суд прийшов до правильного висновку про неможливість застосування положень ч.4 ст. 70 КК України .

Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: