Справа № 357/9242/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1211/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 09.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
09 листопада 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
засудженого в режимі відеоконференції: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотання про його звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково, відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2017 року у задоволенні вище зазначеного клопотання відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі, він менш ніж за рік вчинив нові умисні корисливі злочини, а його поведінка на переконання суду не є сумлінною, оскільки засуджений під час відбування покарання має три стягнення, характеризується посередньо, своїм ставленням до праці він не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом із порушенням норм законодавства та з формальним і поверхневим підходом до розгляду.

Так, на думку апелянта, судом першої інстанції, при прийнятті рішення, не враховано того, що він став на шлях виправлення та фактично відбув призначене судом покарання, а також його сумлінне ставлення до праці та виконання обов`язків в період відбування покарання, які засвідчують успішність процесу його виправлення. Врахування судом його трьох стягнень, на думку засудженого, є неправильним, оскільки вони покладенні на нього з порушенням вимог закону та перекриваються заохоченнями.

Враховуючи зазначені обставини, засуджений вважає, що до нього можна застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку засудженого, який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, прокурора, яка проти апеляційної скарги засудженого заперечувала, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, при цьому якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 був раніше засуджений за злочини різного ступеню тяжкості та звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини.

Так, 30.11.2009 року ОСОБА_7 , був засуджений Святошинським районним судом м. Києва за ст. ст. 190 ч.2, 204 ч.1, 216 ч.2, 70 КК України до 3 років позбавлення волі та будучи звільненим 10.02.2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, менш ніж через рік вчинив нові умисні корисливі злочини.

22.05.2015 року ОСОБА_7 засуджений Голосіївським районним судом м. Києва за ст. ст. 185 ч.2, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 22.05.2015 року, кінець строку 20.11.2018 року.

Згідно характеристики з місць відбування покарання, ОСОБА_7 , утримуючись в Київському СІЗО зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. В Білоцерківській виправній колонії №35 засуджений відбуває покарання з 18.07.2015 року, де характеризується посередньо, не завжди дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За порушення вимог режиму утримання мав 3 стягнення, які зняті та погашенні у встановленому законом порядку, а також має 4 заохочення. З 03.01.2017 року ОСОБА_7 працевлаштований електрозварником, відношення до роботи добре. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний (а.с. 7-8).

Відповідно до витягу з протоколу №31 від 02.08.2017 року комісією ДУ «Білоцерківська ВК №35» ОСОБА_7 відмовлено в умовно-достроковому звільненні (а.с. 9).

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Так, суд приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , обґрунтовано зазначив, що нестабільна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, а його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання буде передчасним, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі, засуджений менш ніж за рік вчинив нові умисні корисливі злочини, що на думку суду першої інстанції не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

З даним висновком колегія суддів погоджується.

При цьому, враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_7 за час відбування покарання, оскільки останній схильний до рецидиву злочинної діяльності, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону і розділу 8 КПК України та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_7 є законною, обгрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково залишити без змін.

Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4