АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року, якою до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого на посаді прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 163 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 та обрано останньому запобіжний захід у виді домашнього арешту з 23:00 години до 07:00 години до 14.02.2018 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України, та дійсно щодо нього існує ризик з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, що тягне необхідність застосування запобіжного заходу. Разом з тим, як зазначив слідчий суддя, ОСОБА_8 раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягувався, має тісні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, а тому наведені обставини у сукупності не дають підстав для висновку про неможливість усунення вищевказаного ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою. Крім того, судом зазначено, що відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001028 вже було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і слідчому судді не надано доказів того, що останнім цей запобіжний захід порушувався.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді в повному обсязі та про постановлення нової ухвали, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор зазначає, що вищезазначена ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню через істотне порушення кримінального процесуального законодавства. Вказує, що у клопотанні про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу наведене достатнє підтвердження можливості усунення наявних щодо підозрюваного ризиків, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, експертів, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, виключно шляхом тримання останнього під вартою. Зазначає, що задовольняючи клопотання слідчого, необхідно встановити заставу саме у розмірі 480 000 гривень, оскільки застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, а також допитати свідка ОСОБА_11 . Мотивує свої вимоги тим, що підозра, пред`явлена її підзахисному у вчиненні інкримінованого злочину, є необгрунтованою, вина останнього у його скоєнні не доведена, ризики, зазначені в клопотанні слідчого, безпідставні та нічим не підтверджені, а докази, які були покладені в основу обгрунтування підозри, повинні були бути визнані слідчим суддею неналежними та недопустимими, також вказує на порушення права на захист ОСОБА_8 під час вручення йому повідомлення про підозру. Звертає увагу, що з огляду на викладене ОСОБА_8 є таким, що не має статусу підозрюваного, а отже слідчий суддя не мав права обирати йому запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 підтримав з викладених у ній підстав та заперечував проти задоволення апеляції сторони захисту, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували та просили задовольнити апеляцію захисту, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, втім недостатньої його вагомості для застосування до цього підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановленого щодо останнього ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого цьому підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст.178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення його належної поведінки та дієвості кримінального провадження щодо нього.

При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, - 15 грудня 2017 року, - до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявного щодо ОСОБА_8 ризику.

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а подані на неї апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року, якою до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4