Справа № 645/3612/15-к
Провадження № 1-кп/645/29/18
УХВАЛА
Іменем України
21 лютого 2018 року колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Під час досудового розслідування відносно обвинувачених було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинувачених закінчується 23 лютого 2018 року.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор в судовому засіданні вважав за доцільне продовжити обвинуваченим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. Також зазначив, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть бути застосовані до обвинувачених.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представник потерпілих ОСОБА_9 підтримали думку прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_12 просили скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на незаконність її обрання, відсутність обґрунтованої підозри, доказів на підтвердження вини в інкримінованих злочинах та будь-яких ризиків, передбачених КПК України, та обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Інші захисники підтримали обвинувачених.

Прокурор, потерпілі, представник потерпілих ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим.

Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч. 3 ст. 258 КК України передбачає також, покарання у виді довічного позбавлення волі. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, судом при вирішенні клопотання враховуються, дані про особу обвинувачених, відомості щодо наявності у обвинувачених міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, вік та стан їх здоров`я, відсутність відомостей про наявність постійного місця роботи та джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає доведеними наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання обвинувачених під вартою. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я обвинувачених та неможливості їх подальшого тримання під вартою на теперішній час суду не представлено.

Суд також враховує, що ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням зброї та вчинення вибуху, які створили небезпеку для життя та здоров`я людей, спричинили значну матеріальну шкоду потерпілим, а також призвели до загибелі людей.

На даний час триває дослідження матеріалів кримінального провадження, проте ще не допитані обвинувачені, потерпілі та свідки по справі, що об`єктивно унеможливлює завершення судового слідства по кримінальному провадженню.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Всі обставини справи на цій стадії процесу судом не встановлені, будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на даній стадії не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що обвинувачені перебуваючи на волі можуть переховуватись від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто ризики, які були враховані судом при обранні їм такого запобіжного заходу не зменшились, у зв`язку з чим, суд вважає, необхідним продовжити строки тримання під вартою, клопотання обвинувачених, та адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Крім того, судова колегія зазначає, що зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали, а питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст. 368 КПК України.

Судова колегія вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 372 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити:

- ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 20 квітня 2018 року.

Копію ухвали направити до Харківської установи виконання покарань (№ 27), до Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43) - для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3