АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 р., у кримінальному провадженні №0000730 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.09.2008 р. вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 11.03.2010 р. вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 21.01.2013 р. вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 31.03.2017 р. вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце
провадження №11кп/794/369/17 р. головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9
проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця свого проживання та періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.
Згідно вироку суду, 11.11.2016 р. ОСОБА_10 , перебуваючи по місцю свого проживання по АДРЕСА_2 спільно з ОСОБА_7 розпивав спиртні напої. ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_10 , який спав, та переконавшись в тому, що його ніхто не бачить, діючи умисно, повторно, таємно викрав з кишені штанів останнього гроші в сумі 800 гривень та з будинку навісний замок вартістю 50 грн., наручний електронний годинник вартістю 40 грн., ліхтарик вартістю 20 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 910 гривень.
На цей вирок прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та обсяг обвинувачення, просила скасувати оскаржуване рішення та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.
Вказувала, що суд при призначенні покарання обвинуваченому в достатній мірі не врахував те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів та знову вчинив умисний корисливий злочин в період не знятої та непогашеної судимості. Також суд, на думку апелянта, під час постановлення вироку врахував лише фактичні обставини кримінального провадження, але неналежно дослідив дані про особу обвинуваченого. Так,обвинувачений ОСОБА_7 хоча і визнав свою вину у чиненні злочину, однак повністю збитки ним не відшкодовані, за місцем проживання характеризується негативно, а посилання суду на його важку хворобу не підтверджено документально. Також судом не враховано обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, а це вчинення злочину повторно та особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення злочину щодо особи, яка перебувала в безпорадному стані.
Вважає, що виправлення засудженого не є можливим без відбування ним реального покарання.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які просили відмовити в задоволенні вимог прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.
Апеляційним судом встановлено, що 11.11.2016 р. ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 після спільного розпиття спиртних напоїв з останнім, скориставшись тим, що ОСОБА_10 спав, діючи умисно, повторно, таємно викрав з кишені штанів останнього гроші в сумі 800 гривень, а також викрав з будинку навісний замок, наручний електронний годинник, ліхтарик, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 910 гривень.
Дослідження доказів в судовому засіданні здійснювалось на підставі ст.349 ч.3 КПК України.
Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється обсяг обвинувачення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.
Що стосується призначеного обвинуваченому покарання та звільнення останнього від його відбування, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даному випадку порушив вимоги ст.ст. 65, 75 КК України.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, за ст.185 ч.2 КК України, суд не врахував те, що обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та двічі звільнявся від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України, після звільнення з місць позбавлення волі належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і в період непогашеної та не знятої судимості знову вчинив корисливий злочин, що, на думку колегії суддів, свідчить про те, що останній має стійку схильність до вчинення злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, є необґрунтований. Вирок в частині призначення покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання є незаконний і підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується посередньо, не має постійного джерела доходів, завдані злочином збитки повністю не відшкодував, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин, що свідчить про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання в межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі.
Те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, суд визнає обставинами, що пом`якшують йому покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується твердження прокурора про неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину повторно та з використанням безпорадного стану потерпілого, колегія суддів вважає його безпідставним.
Відповідно до ч. 4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього кодексу як ознака ознаку, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що її обтяжує.
Оскільки вчинення злочину повторно ОСОБА_7 є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, ця обставина не може бути врахована при призначенні обвинуваченому покарання як така, що обтяжує покарання.
А вчинення обвинуваченим злочину в період, коли потерпілий спав, в даному випадку вказує на таємність вчинених дій, а не використання обвинуваченим безпорадного стану потерпілого.
Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.08.2017 року в кримінальному провадженні №0000730 по обвинуваченню ОСОБА_7 в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування скасувати та постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ст.185 ч.2 КК України покарання у виді 1 рік позбавлення волі.
Взяти під варту ОСОБА_7 в залі суду і строк відбування покарання йому обчислювати з 24 жовтня 2017 року.
В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в порядку касаційного провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_12

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Згідно з оригніалом: суддя