АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1903/17 Справа № 203/2653/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши 30 листопада 2017 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001463 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-12.08.2016 року Київським районним судом м. Одеса за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185, КК України, у вигляді 4 місяці арешту, звільнений 24.08.2016 року, по відбуттю покарання в Одеському СІЗО,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В апеляції :

- прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації, обставин справи та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким, ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що ОСОБА_7 , вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України. Вважає, що судом першої інстанції належним чином не враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий за корисливі злочини. Крім того обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з місць позбавлення волі 24.08.2016 року та належних висновків для себе не зробив, й по спливу лише 9 місяців після звільнення вчинив аналогічний корисливий злочин, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Цим вироком, дії ОСОБА_7 кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та групою осіб та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 років, та на підставі пункту 2 ч.1 ст.76 КК України покладено відповідні обов`язки.

Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до вимог закону.

Цим вироком, ОСОБА_7 , визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

ОСОБА_7 , 26 травня 2017 року приблизно о 20год. 40хв., разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) знаходився біля зупинки маршрутного таксі розташованого за адресою: м. Дніпро пл. Вокзальна 5., де у нього та в невстановленої в ході досудового розслідування особи, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 і, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи погоджено в групі, з корисливих мотивів, розділивши між собою відведені кожному ролі, умисно, шляхом вільного доступу, дістав з зовнішньої правої задньої кишені брюк, в яких був одягнутий ОСОБА_10 , пенсійне посвідчення та грошові кошти в сумі 520 грн., і відповідно до відведеної ОСОБА_7 ролі, передав викрадене майно, другому невстановленому учаснику злочину. Однак в цей час ОСОБА_10 , побачивши як ОСОБА_7 вчиняє незаконні дії з його майном та намагається зникнути з місця вчення кримінального правопорушення, усвідомлюючи те, що його дії були викриті ОСОБА_10 , і усвідомлюючи що його злочині дії розпочаті таємно, але в процесі вчинення злочину переросли у відкритті, бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, спрямований на викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_10 передав його невстановленій особі, тим самим забезпечивши подальше переміщення викраденого майна для його розподілу між учасниками кримінального правопорушення, однак на місці вчинення залишився, так як був затриманий.

Заслухавши прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, думку обвинуваченого який просив залишити вирок без змін, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, на чому інші учасники кримінального провадження не наполягали.

Оскільки суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч.3 ст. 349 КПК України, та висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону з підстав невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 з застосуванням до нього положень ст. 75 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного йому покарання, з посиланням на те, що суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношенню обвинуваченого до скоєного, колегія суддів, вважає необґрунтованими та безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і обставин.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання визначене в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням до основного покарання положень ст. 75 КК України, в повному обсязі відповідає вказаним вище нормам закону.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання і звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 66 КК України, суд відніс: щире каяття обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку і прийшов до законного і справедливого висновку з врахуванням обставин справи про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття основного покарання з випробуванням в термін три роки.
Призначене покарання ОСОБА_7 вироком суду, в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України, оскільки, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав вважати його м`яким, не вбачається.

Також колегія суддів враховує той факт, що згідно довідки наданої ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції, останній перебуває на диспансерному обліку у Дніпропетровському міському центру профілактики та боротьби із ВІЛом з 22.11.2017 року з діагнозом ВІЛ інфекція 2 клінічна стадія. Канадіоз.

Щодо посилання прокурора на той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з місць позбавлення волі 24.08.2016 року та належних висновків для себе не зробив, після звільнення вчинив аналогічний корисливий злочин, не є достатньою підставою для визначення обвинуваченому покарання більш суворого ніж призначив суд першої інстанції, тобто без застосування вимог ст. 75 КК України, оскільки згідно ст.67 КК України вказані обставини не відноситься до таких, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку в частині покарання ОСОБА_7 , з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року, щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді :
______________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4