ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/226/17
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
"28" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Києві кримінального провадження № 0000136 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
Прокурор, думку якої підтримав захисник ОСОБА_6 та обвинувачений, в підготовчому судовому засіданні просила призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. При цьому обвинувальний акт не може містити положень, що суперечать одне одному.
Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який фактично є основою для захисту обвинуваченого в суді. У разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням, зокрема, способу вчинення кримінального правопорушення.
Також, однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення в тексті ст. 6 п. 1 Конвенції. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа Девеер проти Бельгії).

Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії»).

Проте, в порушення вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини встановлені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення містять істотні суперечності.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КК України криміналізовано надання громадянином України допомоги іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що надання допомоги, як форма державної зради, полягає в діях громадянина України, який, зокрема, допомагає, сприяє іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, а не в безпосередньому здійсненні громадянином України підривної діяльності проти держави України.

Така допомога може надаватися, зокрема, шляхом порад, вказівок, засобів чи знарядь або усуненням перешкод, при цьому особа, яка надає допомогу, діє умисно, спільно з тими, кому вона надає допомогу. В іншому випадку кожен діє самостійно і навіть якщо об`єктивно ці особи сприяють один одному, це не свідчить про надання саме допомоги іноземній державі в здійсненні підривної діяльності.
Таким чином умисне надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України не є тотожним безпосередньому здійсненню особою підривної діяльності проти України.
Крім того, згідно диспозиції ч. 1 ст. 111 України, зокрема, іноземна держава має вести підривну діяльність проти України, а не вести підривну діяльність на території України.
Як вбачається з обвинувального акту, при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення вказано, зокрема, про те, що ОСОБА_7 , 11.03.2014 р. вчинив діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, з метою зміни меж території України, а також з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, забезпечення функціонування незаконно створених органів. Також, 17.03.2014 р. ОСОБА_7 , продовжуючи свої дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, з метою зміни меж території України, а також з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, забезпечення функціонування незаконно створених органів, вчинив діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України. Крім того, 10.06.2014 р. ОСОБА_7 вчинив діяння на шкоду суверенітетові України з мотивів збереження влади та існуючого життєвого укладу, з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України та функціонування незаконно створених органів.
Незважаючи на вказані фактичні обставини справи та формулювання обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, що виразилося у наданні іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Таким чином суд, не вдаючись до оцінки суті пред`явленого обвинувачення вважає, що при викладенні фактичних обставин справи, формулюванні обвинувачення та правовій кваліфікації допущено істотні суперечності.

Також суд вважає, що питання дотримання прокурором вимог кримінально-процесуального закону щодо форми та змісту обвинувального акта не тільки вимогам ст. 291 КПК України, а і всім іншим вимогам Кримінального процесуального кодексу України, як про це зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 314 цього кодексу, досліджуються судом саме у підготовчому судовому засіданні.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вказані недоліки обвинувального акта унеможливлюють прийняття законного вироку будь-якого виду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Крім того, захисник ОСОБА_6 зазначив, що в обвинувальному акті невірно зазначено місце проживання обвинуваченого. Приймаючи до уваги дані паспорту ОСОБА_7 , дані листа СБУ від 06.08.2015 р. суд вважає вказані твердження небезпідставними і тому приходить до висновку про часткове недотримання прокурором вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо зазначення місця проживання ОСОБА_7 .

Приймаючи до уваги те, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, суд позбавлений можливості розглянути по суті скарги на дії прокурора та слідчого, подані стороною захисту.

Також, стороною захисту було заявлено клопотання про зміну часових обмежень при застосуванні запобіжного заходу до ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту цілодобово, а саме: дозволити останньому залишати своє житло три рази на тиждень (понеділок, середа, п`ятниця) в період часу з 10 год. до 13 год., посилаючись на те, що стан здоров`я обвинуваченого вимагає виконання ним регулярних аеробних навантажень, що підтверджується медичними рекомендаціями.

Прокурор заперечувала проти вказаного клопотання, вказуючи на те, що підстави для його задоволення відсутні і судом вказане питання вже вирішено.

Вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Так, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.09.2017 року в задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни умов запобіжного заходу відмовлено та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, застосованого до ОСОБА_7 .

При цьому в даному клопотанні про зміну часових обмежень будь-яких нових обставин, які не розглядались судом при вирішенні вказаного клопотання, не міститься.

За наведених обставин підстав для задоволення клопотання та зміни часових обмежень домашнього арешту суд не вбачає, і тому запобіжний захід відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07.09.2017 року у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням визначених обов`язків до 05 листопада 2017 року необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 314-316 КПК України суд,

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000136 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - повернути прокурору.

Запобіжний захід, застосований згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 р. до ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя
Судді