Справа №576/2408/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/362/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Організація або утримання місць для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

виправданої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, з середньою-спеціальною освітою, неодружена, не працююча, мешканка АДРЕСА_1 , судима 26.03.2015 р. Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 317, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдана у зв`язку з недоведеністю вчинення нею злочину, передбаченого ч.2 ст.317 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій він просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винною за ч. 2 ст. 317 КК України та призначити їй покарання. Також прокурор просив повторно дослідити в судовому засіданні протокол обшуку від 18.09.2015 року, допитати свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

В подальшому прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в порядку ст.403 КПК України вніс зміни та доповнення до первісної апеляційної скарги, в яких просив скасувати вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та неповнотою судового розгляду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року ОСОБА_8 визнано невинуватою за пред`явленим їй обвинуваченням і по суду виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України.

Понесені у справі судові витрати вирішено віднести на рахунок держави.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор вказує, що судом не надано належну правову оцінку всім доказам в сукупності, допущено невиправдане не прийняття доказів до уваги, а також вибірковість при їх аналізі та дослідженні.

Зокрема, прокурор вказує, що судом фактично спотворено зміст показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь сторони захисту, а показання свідка ОСОБА_14 про факти, які він повідомляв в судовому засіданні, суд взагалі не відобразив у вироку.

Також апелянт зазначає, що у вироку суду, попри дослідження в ході судового розгляду даних щодо притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, взагалі не зазначено інформації про те, що ОСОБА_8 раніше засуджувалась за аналогічний злочин, передбачений ч. 1 ст. 317 КК України.

Зауважує, що судом було залишено без задоволення клопотання прокурора про допит в якості свідка співробітника Глухівського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 , який здійснював привід в судове засідання свідка ОСОБА_11 , показання якого мали істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та постановлення правосудного вироку, з огляду на те, що ОСОБА_11 повідомляв суду про тиск з боку ОСОБА_10 щодо дачі показань у судовому засіданні. При цьому, суд неналежно оцінив покази свідка ОСОБА_11 , який повністю змінив покази під час судового розгляду та категорично заперечив факт надання ОСОБА_8 йому приміщення для вживання наркотичного засобу.

Також звертає увагу прокурор і на порушення судом вимог ч.2 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, а саме: проведення підготовчого судового засідання 16.12.2015 року за відсутності обвинуваченої, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, та однією з підстав скасування вироку.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як зазначено у вироку, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 обвинувачувалася в тому, що у період часу з березня по вересень 2015 року, перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово, повторно, надавала ОСОБА_12 та ОСОБА_11 приміщення за вищевказаною адресою для незаконного вживання, шляхом введення ін`єкції в організм, особливо небезпечного наркотичного засобу, який містить дезоморфін.

Отже, ОСОБА_8 обвинувачувалася в наданні приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 317 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, та просив скасувавши виправдувальний вирок суду призначити новий розгляд в суді першої інстанції та не клопотав щодо повторного дослідження доказів допиту свідків та дослідження документів, заслухавши думку виправданої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000994 від 08.09.2015 року, ОСОБА_8 у період часу з березня по вересень 2015 року неодноразово надавала ОСОБА_12 та ОСОБА_11 приміщення своєї квартири для незаконного вживання особливо небезпечного наркотичного засобу, який містить дезоморфін.

Як вбачається з матеріалів провадження прокурор обґрунтовував обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.317 КК України такими доказами, зокрема:

- показаннями самої підозрюваної ОСОБА_8 , яка вину в інкримінованому їй злочині в ході досудового розслідування визнала в повному обсязі.

- показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які в ході досудового розслідування пояснювали, що у період часу з березня по вересень 2015 року ОСОБА_8 неодноразово надавала їм приміщення своєї квартири для незаконного вживання наркотичного засобу.

- висновком судово-хімічної експертизи № 1224 від 11.11.2015р, яка була проведена щодо вилучених 18.09.2015 року в ході обшуку з квартири ОСОБА_8 предметів шприци заповнені рідиною чи із відповідним нашаруванням, полімерні пляшки із нашаруванням та скляні колби із речовинами, і згідно висновку на поверхнях трьох шприців був виявлений дезоморфін, який віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів.

- показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які є наркозалежні особи і їм відомо, що ОСОБА_8 утримує притон.

- та показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які проживають в одному під`їзді будинку з ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів провадження суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності, також задовольнивши клопотання як прокурора, так і сторони захисту, допитавши і інших заявлених свідків, та надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та обґрунтовано виправдав ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю вчинення нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Так, в ході судового розгляду ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні винною себе не визнала та при з`ясуванні обставин справи і перевірці їх доказами відмовилась давати будь-які показання. При цьому пояснила, що, в той період коли давала показання слідчому вона постійно вживала наркотичні засобі і була в такому стані, що « не розуміла нічого»

Але в судових дебатах вказала, що після її засудження у березні 2015 року вона ніколи і нікому не надавала квартиру за місцем проживання для вживання наркотичного засобу, хоча сама до поміщення її 22 вересня 2015 року у реабілітаційний центр у місті Суми для лікування від наркотичної залежності іноді виготовляла для себе за місцем проживання і вживала наркотичний засіб, який серед наркозалежних осіб зветься «крокодил».

Допитаний в суді свідок ОСОБА_11 показав, що протягом наведеного у обвинувальному акті періоду він як особисто, так і разом будь з ким, жодного разу не вживав наркотичні засоби за місцем проживання ОСОБА_8 .

Допитаний в суді свідок ОСОБА_12 пояснив, що в 2015 році він «пару разів» вживав разом з ОСОБА_8 у квартирі за місцем її проживання наркотичну речовину, яка містить в собі дезоморфін та яку називають «крокодил». При цьому, свідок точно не пам`ятав коли саме це було, оскільки у той період, з весни по кінець 2015 року «був в системі», тобто систематично вживав наркотичні засоби, і не може пригадати де, коли і з ким це робив.

Надаючи оцінку показам вказаного свідка, суд першої інстанції вірно визнав їх неконкретними та суперечливими та не прийняв їх до уваги, оскільки ОСОБА_12 однозначно та беззаперечно не зміг підтвердити безпосередньо в суді надання ОСОБА_8 йому приміщення для вживання наркотичних засобів у зазначений в обвинувальному акті період.

В той же час, колегія суддів зауважує, що за показами самого ОСОБА_12 з грудня 2014 року до кінця 2015 року він систематично вживав наркотичні засоби, тобто був наркозалежною особою і як він поясняв був в системі і точно не пам`ятає, що підписував слідчому.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що особисто не знайома з ОСОБА_8 і ніколи не була у квартирі, де та мешкає, але зі слів інших наркозалежних осіб їй відомо, що раніше (саме коли і за яких обставин вона не може сказати) у квартиру до ОСОБА_8 ходили ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , з якими вона особисто не знайома, які там виготовляли і вживали наркотичні засоби.

Покази свідка ОСОБА_13 щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.317 КК України, вірно визнані судом першої інстанції недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_13 не була безпосереднім свідком того, що ОСОБА_8 надавала свою квартиру для вживання наркотичних засобів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому покази цього свідка, що ОСОБА_21 і ОСОБА_22 ходили у квартиру до ОСОБА_23 , в період з березня по вересень 2015 року і виготовляли та вживали наркотичні засоби, є лише припущенням.

В суді також були допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_24 та ОСОБА_17 , з показань яких вбачається, що їм нічого не відомо з приводу надання ОСОБА_8 квартири, де вона мешкає із своєю бабусею, іншим особам для вживання наркотичних засобів.

Свідок ОСОБА_25 в суді показала, що в період з кінця березня по вересень 2015 року вона практично постійно мешкала з ОСОБА_8 і при ній ніхто із сторонніх осіб ніколи не виготовляв і не вживав у їх квартирі наркотичні засоби.

Також в суді в якості свідка було допитано слідчого Глухівського ВП ОСОБА_26 , який пояснив, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування у справі визнавала себе винною у наданні своєї квартири ОСОБА_21 та ОСОБА_22 для вживання наркотичних засобів і нічого не оспорювала.

Стосовно показань цього свідка суд вірно послався на положення ч.7 ст.97 КПК України, згідно з якими у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що відповідаючи на запитання захисту свідок ОСОБА_26 вказав, що дійсно ОСОБА_8 є наркозалежною особою і під час проведення слідчих дій вона була на лікуванні в м.Суми. Головний свідок ОСОБА_21 є також ін`єкційним наркоманом і слідчий допитував його «...зранку коли той був адекватний...», тобто є підстави вважати, що під час досудового розслідування, як підозрювана так і один з головних свідків були в хворобливому стані.

Крім показань зазначених свідків, судом було досліджено протокол обшуку квартири від 18.09.2015 року, в ході якого за місцем проживання ОСОБА_8 було вилучено предмети, які містили в собі залишки наркотичного засобу, а також висновок хімічної експертизи від 11.11.2015 року №1224 відносно вилучених предметів. При цьому в ході дослідження зазначених доказів суд першої інстанції встановив, та оголосив, що номера спецпакетів, у яких були доставлені експерту на дослідження вилучені при обшуку за місцем проживання ОСОБА_23 предмети, не відповідають змісту наведеного протоколу обшуку. Однак, прокурор в судовому засіданні цей факт жодним чином не спростував чи не пояснив.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відмітити про відсутність ухвали слідчого судді про накладення арешту на вилучені в ході обшуку предмети.

Враховуючи наведене, а також з огляду на показання самої ОСОБА_8 , яка пояснювала, що вона сама виготовляла для себе і вживала наркотичні засоби та показання свідків, вилучені в квартирі обвинуваченої предмети безсумнівно не підтверджують, що вона надавала ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приміщення для вживання наркотичних засобів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.317 КК України, сторона обвинувачення не надала.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а в разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п.2 ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється виправдувальний вирок.

Таким чином, з урахуванням положень ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, згідно з якими обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях, і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно визнав ОСОБА_8 невинуватою і виправдав її за пред`явленим обвинуваченням.

Що стосується тверджень прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку спотворив зміст показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь обвинуваченої, та не зазначив у чому полягає їх суперечливість, то такі твердження колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються, як звукозаписом судового розгляду, згідно якого зміст показань викладених у вироку в повному обсязі відповідає показанням свідків, які вони давали в ході судового розгляду, так і мотивувальній частині вироку, де суд детально проаналізував пояснення вказаних осіб.

Так, в ході судового розгляду, суд першої інстанції ретельно допитав зазначених свідків, зміст їх показань достатньо повно виклав у вироку, проаналізував їх та дав відповідну оцінку, належним чином зазначив підстави, з яких їх відкидає. З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і вважає недоцільним повторно наводити їх у своїй ухвалі. Але вважає доповнити, що показання свідка ОСОБА_13 щодо підтвердження винуватості ОСОБА_8 в наданні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу (як показання з чужих слів) є непрямими та такими, що поза розумним сумнівом не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Крім того, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального провадження, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є вирішальними щодо встановлення факту вживання ними наркотичних засобів у квартирі обвинуваченої, коли, зокрема, останній, попри доводи апеляційної скарги прокурора, в суді першої інстанції категорично не зміг підтвердити надання ОСОБА_8 йому приміщення для вживання наркотичних засобів.

За таких обставин, підстав вважати, що суд упереджено підійшов до показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , спотворивши і вибірково зазначивши їх у вироку на користь обвинуваченої, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд у вироку також не відобразив показання свідка ОСОБА_14 про факти, які він повідомляв в судовому засіданні, не заслуговують на увагу, оскільки жодних показань, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину свідком не надано.

Колегія суддів відмічає, що дійсно, під час допиту в суді свідок ОСОБА_14 зазначив, що особисто в квартирі обвинуваченої не був, чогось незвичайного не помітив, але за словами сусідів у квартирі були факти шуму і якогось хімічного запаху, проте повідомлення сусідів ОСОБА_8 про шум та специфічний запах в квартирі, не можуть беззаперечно свідчити про надання нею приміщення іншим особам для вживання наркотичних засобів.

До посилання прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.94, 95 ч.4 КПК України, а саме не зазначення у вироку при аналізі та дослідженні інших характеризуючих даних того, що ОСОБА_8 раніше засуджувалася за злочин, передбачений ч.1 ст.317 КК України, колегія суддів взагалі відноситься критично, оскільки в даному випадку, судом було ухвалено виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення особою злочину, тому врахування та посилання у мотивувальній частині вироку на характеризуючі дані щодо особи, в тому числі і її судимості та вироки не передбачено п.1 ч.3 ст.374 КПК України.

Що стосується тверджень прокурора про відмову у задоволенні клопотання прокурора про допит в якості свідка співробітника Глухівського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 та зміни показів свідка ОСОБА_11 під час судового розгляду та заперечення, таким чином, факту надання ОСОБА_8 йому приміщення для вживання наркотичного засобу, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Як вбачається з журналу судового засідання від 24.01.2017 року та технічного носія інформації, на якому воно зафіксовано, дійсно, прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні заявляв клопотання про допит в якості свідка співробітника Глухівського ВП ОСОБА_10 , мотивуючи заявою ОСОБА_11 про тиск з його боку перед допитом у суді.

Після обговорення клопотання прокурора, суд відмовив у його задоволенні з тих підстав, що співробітник поліції ОСОБА_10 не має жодного відношення до даної справи, а прокурор не обґрунтував необхідність такого допиту. При цьому суд звернув увагу прокурора, що він має повноваження з приводу реагування на заяву відносно тиску на свідка з метою примушування до показань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_10 , як співробітник поліції, лише доставляв до зали судового засідання свідка ОСОБА_11 для дачі показів і прокурор жодним чином не обґрунтував, які саме обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 він (свідок ОСОБА_10 ) може повідомити суду, з огляду ще й на те, що свідок ОСОБА_11 надав суду показання на користь обвинуваченої.

Посилання прокурора про те, що судом не надано оцінки зміни свідком ОСОБА_11 своїх показань, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний свідок був ретельно допитаний судом щодо обставин справи, при цьому прокурор також не був позбавлений можливості з`ясувати усі необхідні обставини, задаючи свідку відповідні питання.

Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.4 ст.95 КПК України поклав в основу свого вироку покази свідка ОСОБА_11 , які він сприймав безпосередньо під час судового засідання, дотримавшись вимог закону. При цьому, колегія суддів зазначає, що показання свідка ОСОБА_11 дані ним в суді першої інстанції, прокурором жодним чином спростовані не були.

Що ж стосується його показань, наданих під час досудового розслідування, то як зазначалася вище, суд враховуючи приписи ч.4 ст.95 КПК України не вправі обґрунтовувати своє рішення показаннями наданими слідчому, прокурору, або ж посилатися на них.

Тому посилання прокурора на неповноту судового слідства з наведених підстав є необґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та неповноту судового розгляду допущену судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , що є підставою для скасування вироку та направлення провадження на новий розгляд, є безпідставними.

Суд першої інстанції, за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення не знайшло свого підтвердження достатніми та допустимими доказами, у зв`язку з чим на законних підставах виправдав ОСОБА_8 за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.317 КК України.

Що стосується тверджень прокурора про порушення судом вимог ч.2 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, а саме : проведення підготовчого судового засідання 16.12.2015року за відсутності обвинуваченої, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, та однією з підстав скасування вироку, то колегія суддів категорично не погоджується з такими твердженнями, оскільки вони суперечать, як ч.3 ст.409 КПК України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого, так і спростовуються матеріалами провадження, з яких вбачається, а саме - на а.п. 24 т.1 наявна відповідна заява обвинуваченої ОСОБА_8 , яка, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в наркоцентрі в м.Суми, будучи належним чином повідомленою про час і місце призначення підготовчого судового засідання, заявляла клопотання про проведення його без її участі.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що виправдувальний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора зі змінами та доповненнями без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року, яким ОСОБА_8 виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею злочину, передбаченого ч.2 ст.317 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.