Справа № 362/1179/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/205/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 04.04.2018

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати
з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2018 року, якою клопотання ст. слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту задоволено; -

в с т а н о в и л а :
13.03.2018 року до Васильківського міськрайоного суду Київської області надійшло клопотання ст. слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України.

Своє клопотання слідчий обґрунтовував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що перебуваючи на посаді Калинівського селищного голови Васильківського району Київської області у період з кінця 2010 року та на початок 2013 року шляхом зловживання своїм службовим становищем, використовуючи завідомо неправдиві офіційні документи, двічі здійснив розтрату коштів Калинівської селищної ради у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України, які відносяться до тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкція найтяжчої із статей КК України, у вчинені яких підозрюється ОСОБА_7 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років і з конфіскацією майна та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме перебуваючи на свободі може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайоного суду Київської області від 19.03.2018 року вище зазначене клопотання ст. слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області задоволено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту і покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, строком на 60 днів з дня проголошення ухвали.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував наявністю доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також наявністю ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, та врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 , його вік і стан здоров`я, а саме відсутність негативних висновків, міцність соціальних зв`язків підозрюваного за місцем його постійного проживання, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного та його майновий стан.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою і невмотивованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, на думку апелянта ухвала слідчого судді винесена неповноважним судом з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки станом на дату розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, КПК України діяв в редакції станом на 16.03.2018 року, а тому, враховуючи вимоги ч.1 ст. 5 та ст. 32 КПК України клопотання про застосування запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні підсудне місцевому суду за зареєстрованим місцезнаходженням органу досудового розслідування як юридичної особи, а саме Шевченківському районному суду м. Києва.

Захисник зазначає, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого не взято до уваги, що відповідно до вимог ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Так на думку апелянта, слідчим суддею проігноровані аргументи захисту про те, що матеріали клопотання не містять доказів існування обґрунтованої підозри, щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, про які йдеться в повідомленні про підозру, та при цьому враховані і покладенні в обґрунтування ухвали докази, які не досліджувалися в судовому засіданні.

Також, слідчим суддею при прийнятті рішення не врахована відсутність в діях ОСОБА_7 будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки з часу отримання підозрюваним клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу пройшов майже місяць, а ОСОБА_7 при цьому не тікав, не знищував докази і щодо нього не було нарікань зі сторони органів досудового розслідування та має намір дотримуватися належної процесуальної поведінки в подальшому. Крім цього, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, дружину, двоє дітей, постійне місце проживання та позитивні характеристики.

Крім цього, слідчим суддею під час прийняття рішення проігноровано ту обставину, що строк досудового розслідування становить 2 місяці від дати повідомлення особи про підозру, а строк дії запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування та встановив строк дії запобіжного заходу 60 днів з моменту проголошення ухвали, що є більшим за визначений законодавством строк досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку підозрюваного і його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка апеляційну скаргу захисника підтримала частково, в частині вимог щодо строку дії ухвали, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_7 органами досудового розслідування підозрюється у тому, що перебуваючи на посаді Калинівського селищного голови Васильківського району Київської області у період з кінця 2010 року та на початок 2013 року шляхом зловживання своїм службовим становищем, використовуючи завідомо неправдиві офіційні документи, двічі здійснив розтрату коштів Калинівської селищної ради у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України (а.с. 1-3, 97-103).

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайоного суду Київської області від 19.03.2018 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту і покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, строком на 60 днів з дня проголошення ухвали.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на наявнісь доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також наявністю ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, та врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 , його вік і стан здоров`я, а саме відсутність негативних висновків, міцність соціальних зв`язків підозрюваного за місцем його постійного проживання, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного та його майновий стан (а.с. 132-135).

З даним рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно вимог ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Так, перевіряючи доводи клопотання, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 191, ч.5 ст. 191 КК України.

В той же час, перевіряючи підстави застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про те, що слідчим у клопотанні обґрунтовано наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має двох дітей та сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується.

При цьому, в матеріалах клопотання відсутні докази того, що ОСОБА_7 з часу пред`явлення йому підозри і до моменту розгляду клопотання слідчого вчиняв будь-які дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або те, що йому було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Також, в матеріалах відсутні докази вчинення ОСОБА_7 спроб знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім цього, під час апеляційного розгляду підозрюваним було повідомлено, що до нього, в рамках іншого кримінального провадження, яке зараз розглядається у суді, був обраний запобіжний захід у виді застави та на нього покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, в ході виконання яких останнім були здані документи, які б давали йому можливість виїзду з України.

Також, на думку колегії суддів безпідставним є посилання суду першої інстанції при застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час на можливість останнього впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, відомості про кримінальні правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_7 (ст. 191 КК України) були внесені до ЄРДР у 2015 року, що не позбавляло його можливості до цього часу впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, однак матеріали клопотання відповідних доказів не містять. Крім цього, домашній арешт у нічний час не перешкоджає запобіганню ризику незаконного впливу на свідків.

При цьому, вказавши на існування ризиків для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту саме у нічний час, слідчий суддя не навів в ухвалі будь-якого обґрунтування своїх висновків з посиланням на відповідні докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що жоден з ризиків, вказаних у клопотанні, прокурором не доведений, на що слідчий суддя уваги не звернув та не з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення клопотання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 в цій частині є обґрунтованими.

Також, правильним є посилання апелянта на невірне визначення слідчим суддею строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 .

Так, відповідно до вимог ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого суді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Тобто, згідно вимог КПК України, тривалість застосування запобіжного заходу не повинна перевищувати строку досудового розслідування.

За змістом п.2 ч.1 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особи про підозру у вчиненні злочину.

Оскільки, відповідно до матеріалів клопотання, ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у даному кримінальному провадженні 19.02.2018 року, то строк досудового розслідування повинен бути закінчений 18.04.2018 року, як і строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо нього (а.с. 97-103)

При цьому, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду доводи захисника про винесення оскаржуваної ухвали слідчого судді неповноважним судом з порушенням правил територіальної підсудності.

Так, відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, тобто з 15.03.2018 року, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Таким чином, враховуючи той факт, що відомості про кримінальні правопорушення у даному кримінальному провадженні за ч.4 ст. ст. 191, ч.5 ст. 191 і ч.1 ст. 366 КК України були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань до введення в дію змін законодавства, а орган досудового розслідування знаходиться в межах територіальної юрисдикції слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в цій частині не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи зазначене та виходячи з вимог п.2 ч.3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2018 року скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2018 року, якою задоволено клопотання ст. слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4