Справа № 527/1991/17
провадження № 1-кс/527/550/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И Л А :
В обґрунтування свого клопотання слідчий вказала, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається збутом наркотичного засобу канабіс.
14.09.2017 року під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 умисно, з корисливою метою, за грошові кошти у сумі 500 грн., купюрами номіналом 100 грн. 4 шт. із серійними номерами УЧ 0869868, ЕЦ 2789796, СЄ 0140236, УЕ 9049652 та купюрами номіналом 50 грн. - 2 шт. із серійними номерами СЖ 9763095, СК 707732, отримані від ОСОБА_7 збув останньому полімерний пакет із речовиною рослинного походження зовні схожою на коноплю, яка згідно висновку експерта № 2914 від 25.09.2017 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 25, 247 г.
12.10.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Глобинського районного суду Полтавської області від 12.10.2017 року, справа № 527/1991/17, за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено санкціонований обшук, в ході якого проведено особистий обшук ОСОБА_5 і вилучено мобільний телефон марки «Samsung», моделі S 3600 i, імеі НОМЕР_1 , темно сірого кольору із сім - карткою мобільного оператора ПрАТ «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_2 , який належить останньому.
12.10.2017 року мобільний телефон марки «Samsung» моделі S 3600 i, визнано та долучено до кримінального провадження у якості речового доказу та передано на зберігання до Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області.
У кримінальному провадженні є достатньо даних вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом вчинення кримінального правопорушення і відповідає вимогам ст. 167 КПК України. З метою збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження, слідчий прохала накласти арешт на майно: мобільний телефон марки «Samsung» моделі S 3600 i , імеі НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження та користування ним власнику, володільцю чи іншим особам.
У судовому засіданні ст. слідчий ОСОБА_4 , прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримували, посилаючись на обставини та підстави, зазначені в ньому. Вказували, що з цього телефону проводилися розмови із закупною особою, тому телефон має значення речового доказу у кримінальному провадженні.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечував. Підтвердив, що є власником названого мобільного телефону протягом 4 місяців, саме з нього велися переговори із закупною особою.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ч.3 цієї ж статті встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
В ч.1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування , передачі майна.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Згідно ч. 5, 7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
П.1 ч.2 ст. 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби вчинення кримінального правопорушення.
Ч.5 ст. 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Слідчим суддею встановлено, що вище назване майно (мобільний телефон) перебувало у користуванні ОСОБА_5 , та було вилучене 12.10.2017 року в ході санкціонованого обшуку - під час особистого огляду особи, і внаслідок цього особи набуло статусу тимчасово вилученого майна. Вказане майно є засобом вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, визнане речовим доказом і має значення для встановлення і доведення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Клопотання слідчого подане до суду 13.10.2017 року, тобто у строк, визначений ч.5 ст. 171 КПК України, його матеріали вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
З огляду на викладене, є правові підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст. 98, 167, 170-173 КПК України,
Клопотання слідчого Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт на майно, вилучене 12.10.2017 року під час обшуку домогосподарства за місцем проживання гр. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, мобільний телефон марки «Samsung» моделі S 3600 i, імеі НОМЕР_1 , темно - сірого кольору із сім - карткою мобільного оператора ПрАТ «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_2 , який належить останньому на праві власності, шляхом заборони відчуження власнику, володільцю, чи іншим особам на користування вказаною річчю із залишенням мобільного телефону в кімнаті збереження речових доказів Глобинського відділу поліції.
Копію ухвали вручити прокурору, слідчому, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1