Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
28 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іссик, Енбекщі Казахського району, Алма-Атінської області, Казахстан, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працював, раніше судимого, початок строку покарання 20 липня 2016 р., кінець строку покарання 20 липня 2018 р., щодо умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі

В С Т А Н О В И В:
Із Білоцерківської виправної колонії надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, не мотивоване.

Суд, заслухавши ОСОБА_4 , який клопотання підтримав та просить його задовольнити, прокурора, який вважає клопотання не підлягає задоволенню, дослідивши документи надані із колонії, вважає клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді … позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Згідно характеристики наданої БВК № 35 ОСОБА_4 характеризується посередньо.

Згідно довідки стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_4 має 1 заохочення, стягнень не має. На виробництві установи не працевлаштований.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом 1996-2016 р.р. 6 (шість) разів засуджувався за злочини. Неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Так, 5.03.1996 р. Ковпаківським районним судом м. Суми засуджений за ст. 213 ч.3,140 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений за амністією 27.08.1998 р. на невідбутий строк 11 місяців 18 днів.

Незважаючи на це ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, за який 12.10.2001 р. засуджений Зарічним районним судом м. Суми за ст. 140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Незважаючи на проявлений судом гуманізм до нього, ОСОБА_4 не виправдав довіру суду, в період іспитового строку вчинив новий тяжкий злочин, передбачений ст. 185 ч.3 КК України, за який засуджений 13.06.2002 р. Ковпаківським районним судом м. Суми до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Суд проявляючи до нього гуманізм 15.12.2004 р. звільнив його умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 11 днів.

Після звільнення з місць позбавлення волі належні висновки для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив умисний тяжкий злочин, передбачений ст. 185 ч.3 КК України, за який засуджений 9.11.2011 р.вироком Сумського районного суду Сумської області до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Незважаючи на це він довіру суду не виправдав, знову в період іспитового строку вчинив новий умисний злочин, передбачений ст. 125 ч.2 КК України, за що 21.09.2012 р. засуджений Сумським районним судом Сумської області до 3 років 25 днів позбавлення волі.

Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_4 належні висновки для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив тяжкий злочин, передбачений ст. 185 ч.3 КК України, за який засуджений 25.03.2016 р. вироком Сумського районного суду Сумської області до 2 років позбавлення волі.

Оцінюючи вищевказане у сукупності суд вважає що ОСОБА_4 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки кожного разу після звільнення, він вчиняв нові злочини.

Дії засудженого ОСОБА_4 протягом тривалого часу, на переконання суду, свідчать про його злочинну спрямованість поведінки, вперте небажання стати на шлях виправлення, він представляє небезпеку для суспільства, оскільки кожного разу після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчиняє злочини.

У суду відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 371 ч.3, ст. 539 ч.5 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали щодо умовно-дострового звільнення від відбування покарання зупиняє її виконання.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50,74,81 КК України, керуючись ст.ст. 371,537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1