Справа № 352/1874/16-к
Провадження № 1-кп/352/68/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000125 від 18.12.2012 року по обвинуваченню :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, утриманця однієї малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , з неповною вищою освітою, працюючого священнослужителем, не військовозобов`язаного, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Підсудний ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин:

27 вересня 2011 року приблизно о 22 годині 20 хвилин у темну пору доби, суху погоду, обвинувачений-водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки „ВМW реєстраційний № НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю біля 70 км/год. проїзною частиною вул. Коломийської, що у м. Тисмениця, Івано-Франківської області, в напрямку кільцевої розв`язки з вул. К.Левицького. У цей час в зустрічному напрямку по своїй смузі рухався автопоїзд у складі вантажного сідлового тягача марки „МАN реєстраційний № НОМЕР_2 та напівпричепа „KRONE реєстраційний № НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 , позаду якого автомобілем марки ВАЗ-211340 реєстраційний № НОМЕР_4 рухався водій ОСОБА_7 .

При наближенні до автопоїзда винувачений-водій ОСОБА_5 не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, проявив неуважність, не справився з керуванням, унаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення з лівою боковою частиною автопоїзда під керуванням водія ОСОБА_8 . Продовжуючи свій рух далі, в районі осьової лінії розмітки, водій ОСОБА_5 вчинив зіткнення і з автомобілем марки ВАЗ-211340 під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався у зустрічному напрямку позаду автопоїзда.

При цьому водій ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.3., який вказує, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5., згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.4., згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Внаслідок допущених ОСОБА_5 порушень Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув водій автомобіля ВАЗ-211340 ОСОБА_7 від закритої травми лівої нижньої кінцівки з косим лінійним переломом лівої стегнової кістки, крововиливами в м`які тканини лівої нижньої кінцівки, садном в ділянці лівої нижньої кінцівки, травми стінки глибокої вени стегна з утворенням внутрішньо судинних тромботичних мас в стадії організації, яка в подальшому ускладнилась розвитком тромбоемболії дрібних легеневих судин, набряком обох легень та розвитком легенево-серцевої недостатності.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку, дуже шкодує за наслідками скоєного. Унаслідок постійних переживань значно погіршився стан його здоров`я, а дружина захворіла тяжковиліковною хворобою. Закладений до нього Івано-Франківською ОКЛ позов про відшкодування понесених витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 3919,32 грн. визнає в повному обсязі. Що стосується закладеного до нього цивільного позову потерпілим ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, то про його підставність не заперчує, проте вважає його розір завищеним. Просить суд суворо його не карати. Також обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію в 2014 році". Правові наслідки застосування акта амністії обвинувачений розуміє.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав суду показання про те, що внаслідок ДТП загинув його син ОСОБА_7 . Заподіяні йому злочином збитки не відшкодовано, тому змушений був звертатися до суду з цивільним позовом, який просить задоволити в поному обсязі. В обгрунтування позовниз вимог суду пояснив, що моральна шкода є очевидною і підтверджується показами самого підсудного. Що стосується позову в частині відшкодування заподіяних матеріальних збитків, то на його підтвердження представив суду тільки квитанцію про оплату вартості надмогильного пам`ятника та яку відповідач-обвинувачений визнав в повному обсязі в судовому засіданні. Будь-яких інших доказів в підтвердження позовних вимог в частині відшкодвання матеріальних збитків, позивач-потерпілий суду не представив, мотивуючи їх відсутністю. Просив суд покарати підсудного на власний розсуд та проти задоволення клопотання останнього про застосування до нього акта амністії не заперечував.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного, дослідженням доказів, які характеризують його особу та допитом потерпілого в частині закладеного ним цивільного позову. Обвинувачений, потерпілий та інші учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведено повністю, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність обвинуваченого обставини судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини ОСОБА_5 , щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд приймає до уваги думку потерпілого щодо міри покарання яке слід призначити ОСОБА_5 , а також враховує і те, що останній негативно ставиться до вчиненого, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, працюючи займаються суспільно-корисною працею, раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має незадовільний стан здоров`я, являється утриманцем однієї малолітньої дитини та непрацездатної тяжкохворої дружини.

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені обставини, дані про особу винного, суд вважає, що підсудному слід призначити основне покарання у виді позбалення волі на строк визначений нижньою межою санкції статті 286 ч. 2 КК України. Крім того, суд застосовує щодо обвинуваченого додаткове покарання, визначене вищевказаною частиною статті Закону - позбавлення права керувати транспортними засобами. Саме таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів

Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України 27.09.2011 року, тобто до набрання чинності 19.04.2014 року Закону України "Про амністію в 2014 році", на день набрання чинності згаданим Законом обвинувачений мав одну малолітню дитину, дочку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої не позбавлений батьківських прав, а скоєний ним з необережності злочин не відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, останній підлягає звільненню від відбування призначеного йому даним вироком судом, як основного так і додаткового покарання, на підставі п. «в» ст.1 Закону України "Про амністію в 2014 році". Будь-які обставини чи перепони, які б виключали можливість застосування щодо ОСОБА_5 акта амністії, судом не встановлено.
Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Цивільний позов Івано-Франківської Обласної клінічної лікарні до ОСОБА_5 про відшкодування понесених внаслідок його неправомірної поведінки матеріальних витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 3919,32 грн. та який обвинуваченим-відповідачем був визнаний в повному обсязі - слід задоволити.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування заподіяних злочином матеріальних та моральних збитків, то суд вважає, що їх слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Показами потерпілого-позивача ОСОБА_6 , долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а саме квитанціями про оплату вартості надмогильного пам`ятника і його облаштування, судом встановлено, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача-підсудного він поніс матеріальні витрати на придбання медикаментів для лікування сина ОСОБА_7 в сумі 10000 грн., а також на поховання останнього в сумі 30800 грн. Позовні вимоги в зазначеній частині ОСОБА_5 визнав повністю, а тому підлягає до задоволення. Поряд з цим, у задоволенні позовних вимог про відшкодування понесених витрат на ремонт автомобіля марки ВАЗ-211340, д.н.з. НОМЕР_4 в сумі 56000 грн. слід відмовити, оскільки позивач-потерпілий жодних доказів в підтвердження своїх позовних вимог в зазначеній частині суду не представив. Загальна сума понесених позивачем-потерпілим з вини підсудного матеріальних збитків складає 40800 грн. та підлягає до відшкодування ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 .

Окрім того, вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відовідач-підсудний спричинив потерпілому ОСОБА_6 і моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в тому, що він переніс психічне потрясіння, а також зазнав душевних страждань внаслідок втрати близької рідної людини. Загалом таке психічне потрясіння та душевні страждання, як наслідок, негативно відбились на його самоповазі, здоров`ї, психіці, та призвели до вимушених змін в його життєвих та виробничих стосунках. Однак беручи до уваги тяжкість, глибину та тривалість моральних страждань потерпілого, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позов потерпілого в зазначеній частині слід задоволити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом основного та додаткового покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки - на підставі п. «в» ст.1 Закону України "Про амністію в 2014 році" від 19.04.2014 року.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави (, розрахунковий рахунок -0002, банк отримувача ГУДКСУ в Івано-Франківській області, код банку отримувача 836014) - 2184 грн. за проведення НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області судової автотехнічної експертиз № 09/17-215 від 23.11.2011 в сумі 562,80 грн., судової автотехнічної експертизи № 09/17-214 від 24.11.2011 в сумі 562,80 грн, судової автотехнічної експертизи № 09/17-49 від 07.03.2012 в сумі 588 грн., судової автотехнічної експертизи № 09/17-57 від 07.03.2012 в сумі 470,40 грн., а також 3243 грн. за проведення Львівським НДІСЕ судової транспортно-трасологічної експертизи № 4231 від 05.12.2011, а всього 5427 грн. понесених судових витрат.
Речові докази по даному кримінальному провадженні : автомобіль марки «BMW» реєстраційний № НОМЕР_1 та ліве переднє колесо даного автомобіля, а також автомобіль марки ВАЗ-211340 реєстраційний № НОМЕР_4 , що знаходяться на зберіганні майданчику для затриманого автотранспорту ВДАІ з обслуговування м. Івано-Франківськ УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, повернути власникам чи особам, уповноваженим власниками на розпорядження даними транспортними засобами.
Цивільний позов Івано-Франківської Обласної клінічної лікарні до ОСОБА_5 про відшкодування понесених матеріальних витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 задоволити. Стягнути з ОСОБА_5 в користь Івано-Франківської ОКЛ 3919,32 грн. заподіяної матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 40800 грн. заподіяної злочином матеріальної шкоди та 100000 грн. спричинених моральних збитків, а всього 140800 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Тисменицький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку суду вручити прокурору, потерпілому та обвинуваченому негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1