Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 07 вересня 2017 року матеріали провадження № 1-кс/613/160/16 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443 за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 26 липня 2016 року накладено арешт на майно, тимчасово вилучене під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_7 та яким користувався останній.

На зазначену ухвалу адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 повернуто особі, що її подала.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що вона, як представник третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт була допущена до участі в судовому засіданні суду першої інстанції та є особою, яка має право подавати апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційних вимог, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Стаття 55 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З цього приводу Конституційний Суд України у Рішенні від 25 грудня 1997 року N 9-зп зазначив, що суд не може відмовити у правосудді, якщо ущемляються права і свободи громадян, інакше це було б порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України «положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, слід розуміти так, що апеляційному оскарженню підлягають судові рішення за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом» (абзац 7 п. п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року N 3-рп у справі про апеляційне оскарження ухвал суду).

Відповідно до вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

У силу статей 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто суди зобов`язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини).

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

При цьому слід зазначити, що необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

У силу ст. 309 КПК України ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Стаття 393 КПК України містить перелік суб`єктів оскарження за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів.

Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, суддя не зважаючи на те, що суд першої інстанції допустив цього адвоката, як учасника судового розгляду, про що прямо зазначено в ухвалі від 26 липня 2016 року, обмежився формальним посиланням на те, що адвокат у розумінні п. 10 ст. 393 КПК України не є суб`єктом апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України.

Тобто, мотивування рішення про повернення апеляційної скарги не є достатнім й викликає сумніви у відповідності його змісту вимогам ст. 370 КПК України.

Крім того, очевидним є те, що ОСОБА_7 являється учасником кримінального провадження, в межах якого порушувалося питання про накладення арешту на майно, так як судом першої інстанції вирішувалося питання саме щодо належного йому майна і адвокат ОСОБА_6 вправі звертатися до апеляційної інстанції з оскарженням рішення, що стосується прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_8 з огляду на укладений між ними договір про надання правової допомоги від 26 липня 2016 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, судом апеляційної інстанції було обмежено право на доступ до правосуддя громадянина ОСОБА_8 , який звернувся з метою захисту своїх прав та свобод.
Зазначене порушення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, передбаченому у ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки воно перешкодило суду належним чином забезпечити права та законні інтереси учасників провадження й ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати на підставі п. 1 ч. 1ст. 438 КПК України та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції під час якого слід урахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване і умотивоване рішення.

Керуючись статтями 433 - 436, 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2016 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3