Справа № 183/4717/17
№ 1-кп/183/939/17
В И Р О К
іменем України
06 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000108 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця за контрактом, водія штурмового відділення штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , одруженого, з середньою освітою, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
14 грудня 2016 року наказом № 317 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія штурмового відділення штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами, визначено особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
14 грудня 2016 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та наступного дня, тобто 15 грудня 2016 року мав прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка на той час дислокувалася в АДРЕСА_2 та приступити до виконання своїх службових обов`язків відповідно до займаної посади.
Однак, 15 грудня 2016 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 29 серпня 2017 року коли, солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та повідомив про себе.
Таким чином, у період з 15 грудня 2016 року по 29 серпня 2017 року солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 14 грудня 2016 року він підписав контракт з військовою частиною НОМЕР_2 та його було зараховано до списків особового складу. 15 грудня 2016 року він повинен був приступити до виконання своїх службових обов`язків. Однак, коди він повідомив дружині про те, що підписав контракт вона дуже перенервувала і у неї піднявся тиск, а враховуючи, що його дружина хворіє на онкологічне захворювання, він залишився з нею вдома. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що за місцем служби він характеризується негативно (а.п.43), скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких.

Однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.30,35,38).
Щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочину, визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1(один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1