Справа № 307/63/18
Провадження № 1-м/307/4/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тячів клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання Міністерства юстиції України та доданих матеріалів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вироком Промислового районного суду м. Владикавказ від 30 серпня 2016 року засуджений до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених пунктами «а», «б» ч. 3 ст. 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі) , ч.3 ст. 30, пунктом «г» ч. 4 ст.. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації.

17 листопада 2017 року на підставі Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, відповідно до ст.. 606 КПК України , Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_4 для подальшого відбування покарання.

ОСОБА_4 є громадянином України, останнє відоме його місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , він висловив письмове бажання бути переданим в Україну для відбування покарання, його засуджено за вчинення злочину, передбачених пунктами «а», «б» ч. 3 ст. 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі), частиною 3 статті 30 та пунктом «г» частиною 4 ст.. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. А також відповідно до даного вироку суду ОСОБА_4 повинен відшкодувати процесуальні витрати за оплату послуг адвоката ОСОБА_5 у розмірі 3525 рублів.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №2 УФСВП Росії по Ульяновській області. Кінець строку покарання 19.03.2027 року.

Відповідно до довідки в бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія №2 УФСВП Росії по Ульяновській області» виконавчі листи щодо засудженого ОСОБА_4 відсутні.

Вислухавши думку прокурора, який не заперечив проти клопотання, вивчивши та перевіривши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне привести вирок суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_4 у відповідність з законодавством України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку за закінчення цієї процедури.

Виходячи з положень ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.610 КПК України, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 є громадянином України, останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 висловив бажання бути переведеним в Україну, що підтверджується його письмовою заявою.

З наданого вироку Промислового районного суду м.Владикавказ від 30 серпня 2016 року встановлено, що дії засудженого ОСОБА_4 за цим вироком кваліфіковано за пунктами «а», «б» частини 3 ст. 228.1 та частиною 3 статті 30, пункту «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та йому призначено покарання в виді 11 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму.

А також згідно даного вироку суду ОСОБА_4 повинен відшкодувати процесуальні витрати за оплату послуг адвоката ОСОБА_5 у розмірі 3525 рублів.

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Визначаючи статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженим, суд виходить з того, що ОСОБА_4 , як встановлено вироком суду РФ, вчинив незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у значному розмірі (по епізоду, яке мало місце 18 березня 2016 року) та вчинив замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі (по епізоду, яке мало місце 19 березня 2016 року).

Частина друга статті 307 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб, та частина перша статті 15, частина друга статті 307 КК України передбачає кримінальну відповідальність за замах на незаконний збут наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі.

Таким чином, на момент вчинення інкримінованого злочину, відповідно до Кримінального кодексу України, дії ОСОБА_4 належать кваліфікації за ст.307 ч.2 КК України, де передбачено покарання від шести до десяти років з конфіскацією майна та ст.ст. 15 ч.1, 307 ч.3 КК України, де передбачено покарання від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Засудженому призначено покарання за п.п. «а», «б» ч.3 ст.228.1 КК РФ у виді 8 років позбавлення волі та за ст.ст. 30 ч.3, п. «г» ч.4 ст 228.1 КК РФ у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 69 УК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму, яке згідно ст. 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, з урахуванням п.2 ч.4 ст. 610 КПК України зміні не підлягає.

Строк відбуття покарання слід рахувати з 20 березня 2016 року.

При цьому визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

А також стягнути з засудженого ОСОБА_4 у відшкодування процесуальних витрат за оплату послуг адвоката ОСОБА_5 у розмірі 3525 рублів, що становить 1614 гривень 45 копійок.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, ст.ст. 602,606,609,610 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Привести вирок Промислового районного суду м. Владикавказ від 30 серпня 2016 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, засуджений за ст. 228.1 ч.3 п.п. «а», «б», ст.ст. 30 ч.3, 228.1 ч.4 п. «г» КК РФ у вигляді 11( одинадцять ) років позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму у відповідність із законодавством України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, вважати засудженим за ст. 307 ч.2 КК України на 8( вісім) років позбавлення волі, а за ст.ст. 15 ч.1, 307 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10(десять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 11(одинадцять) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 20 березня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування процесуальних витрат за оплату послуг адвоката ОСОБА_5 у розмірі 3525 (три тисячі п`ятсот двадцять п`ять) рублів, що становить 1614 ( одна тисяча шістсот чотирнадцять) гривень 45 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали надіслати Міністерству юстиції України та центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Головуючий: ОСОБА_1