АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року, якою до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого у кв. АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого у кв. АДРЕСА_2 , працюючого охоронцем у службі безпеки ТОВ «Сармат», раніше судимого:

- вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2013 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 ,погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , та обрано останньому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 11.03.2018 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що на даний час є всі підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 157, ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України. Ризиком, який знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, є можливий незаконний вплив з його боку на свідків та потерпілих з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Інші ризики не знайшли свого підтвердження, так як доказів про можливе переховування від досудового слідства та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню у будь-який інший спосіб, у засіданні не надано. Для мінімізації зазначеного ризику, врахувавши норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обранні запобіжного засобу, достатнім запобіжним заходом вважає цілодобовий домашній арешт за місцем його фактичного мешкання.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді в повному обсязі та про постановлення нової ухвали, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор зазначає, що вищезазначена ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду. Вказує, що прокурором у кримінальному провадженні вказано на докази, які зібрано під час досудового розслідування та на ті події, які вже відбулись за участі саме підозрюваного ОСОБА_8 , але слідчим суддею під час постановления ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не надано належної правової оцінки кількості інкримінованих епізодів злочинної діяльності ОСОБА_8 , який діяв у групі осіб, із застосуванням інших предметів, які заздалегідь

заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, суворості можливого призначеного покарання, що є належним та невід`ємним елементом при оцінці ризику переховування від суду або органу досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також і скоєння іншого злочину.

Зазначене вище потягло за собою те, що суд не звернув увагу на серйозність висунутих та пред`явлених інкримінованих злочинів, а також і на встановлені під час досудового розслідування ризики, які були перелічені у клопотанні слідчого, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, тримання під вартою необхідне для забезпечення належного досудового розслідування зазначеного вище кримінального провадження.

Наявність у підозрюваного позитивної характеристики з місця мешкання та роботи, довідок про необхідність медичного обстеження, а також і те, що за його участи відбулись всі судові засідання не спростовує його причетності до інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 157, ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України. Крім того, за наслідками ретельного дослідження матеріалів клопотання не виявлено доказів того, що на час розгляду вказаного клопотання зменшились або перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що могло б свідчити про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, що забезпечить належну та відповідну його процесуальну поведінку до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню.

На дану апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 були подані заперечення, в яких останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року змінити, обравши його підзахисному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав за викладених у ній підстав, підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 157, ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, втім недостатньої його вагомості для застосування до цього підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановленого щодо останнього ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованих цьому підозрюваному кримінальних правопорушень та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 157, ч. 2 ст. 345, ч. 4 ст. 296 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до семи років, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст.178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для забезпечення його належної поведінки та дієвості кримінального провадження щодо нього.

При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, - 10 січня 2018 року, - до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не є дієвим та достатнім для усунення наявного щодо ОСОБА_8 ризику.

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а подана на неї апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційна скарга прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року, якою до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3