УХВАЛА
23 січня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глибоке, Бориспільського
району, Київської області, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
представника цивільного
відповідача ОСОБА_9 .
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначене покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, з ТОВ НДЦ «Нафтохім» стягнуто на користь потерпілого 12672 грн.08 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ТОВ НДЦ «Нафтохім» на користь потерпілого 25000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду та вирішити долю речових доказів, оскільки судом першої інстанції під час ухвалення вироку це питання не вирішено.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину та призначене покарання ОСОБА_5 , вважає, що судом першої інстанції помилково не вирішене питання щодо долі речових доказів, зокрема автомобіля та мотоцикла, які передані на відповідальне зберігання власникам.
У зв`язку з вищевикладеним, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю НДЦ «Нафтохім» (далі ТОВ) просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову та ухвалити новий, який у задоволенні цивільного позову потерпілого про стягнення з ТОВ «Нафтохім» відмовити повністю.
Апелянт зазначає, що як вбачається зі змісту цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , ним було заявлено вимоги про стягнення витрат на лікування, на таксі, на оплату послуг адвоката, витрати на відновлення мотоциклу, а також про стягнення моральної шкоди. Проте, апелянт звертає увагу на те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку у зв`язку з пошкодженням мотоцикла складено з порушеннями вимог законодавства, оскільки ані обвинувачений ОСОБА_5 , ані представники ТОВ НДЦ «Нафтохім» не були присутні при огляді мотоцикла, а також у матеріалах провадження відсутні докази того, що хтось із вказаних осіб викликався на огляд.
ТОВ НДЦ «Нафтохім» зазначає, що на момент вчинення дорожньо транспортної пригоди (далі ДТП) транспортний засіб, керуючи яким ОСОБА_5 , здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_7 , був застрахований в ПАТ «СК «УСГ», що підтверджується полісом, а тому апелянт вважає, що потерпілий має право отримати страхове відшкодування від страхової компанії.
Крім того, ТОВ НДЦ «Нафтохім» звертає увагу на те, що висновок суду про стягнення з них моральної шкоди в розмірі 25000 грн. є невмотивованим, оскільки відшкодування моральної шкоди стягується з особи, яка завдала шкоду, а не з власника транспортного засобу.
З огляду на це, цивільний відповідач ТОВ НДЦ «Нафтохім» вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 07 жовтня 2015 року приблизно в 21 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , виїжджав з вул. Фрометівська на проспект Червонозоряний в напрямку вул. Кіровоградська в м. Києві та в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав перестроювання в крайню ліву смугу, не надавши дорогу мотоциклу «Пежо», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався в другій смузі руху по проспекту Червонозоряному, здійснив зіткнення з мотоциклом, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ НДЦ «Нафтохім».

Представник цивільного відповідача ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу ТОВ НДЦ «Нафтохім» та не заперечувала проти апеляційної скарги прокурора.
Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 заперечували проти апеляційних скарг прокурора та цивільного відповідача ТОВ НДЦ «Нафтохім».

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та цивільного відповідача ТОВ НДЦ «Нафтохім» не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
В той же час цивільний відповідач ТОВ НДЦ «Нафтохім» не погоджується з рішенням суду щодо розгляду цивільного позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_7 подав до суду першої інстанції цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, зокрема про стягнення з ТОВ НДЦ «Нафтохім»моральної шкоди в розмірі 34000 гривень та матеріальної шкоди в розмірі 60000 гривень.
В доводах апеляційної скарги цивільний відповідач ТОВ НДЦ «Нафтохім» зазначає, що на момент ДТП цивільна відповідальність була застрахована ПАТ «СК «УСГ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому апелянт вважає, що потерпілий має право отримати страхове відшкодування від вищевказаної страхової компанії, а не вимагати цього від них.
Оскільки коло сторін, зокрема і відповідачів визначається при розгляді позову в суді першої інстанції, апеляційний суд, відповідно до Розділу 5 Глави 1 ЦПК України «Апеляційне провадження» не може залучити до участі судового розгляду ще одного співвідповідача.
Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції незаконно стягнув з ТОВ НДЦ «Нафтохім» відшкодування потерпілому моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ НДЦ «Нафтохім», з яким він перебував в трудових відносинах, допустив зіткнення з мотоциклом «Пежо», під керуванням ОСОБА_7 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та отримання останнім тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків

За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
З огляду на це, колегія суддів зазначає, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в своєму цивільному позові потерпілий ОСОБА_7 вказав відповідачем саме ТОВ НДЦ «Нафтохім», що узгоджується п. 11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регрес) до винної особи.
З урахуванням цих положень, колегія суддів вважає, що потерпілий ОСОБА_7 володіє абсолютним правом вибору відповідача, що надає йому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси, а тому доводи апелянта в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.
Крім того, в доводах апеляційної скарги директор ТОВ НДЦ «Нафтохім» ОСОБА_10 зазначає, що звіт про визначення вартості матеріального збитку мотоцикла складено з порушеннями вимог законодавств, а тому він не погоджується з оцінкою відновлювального ремонту пошкодженого мотоцикла та вважає її завищеною.
У відповідності до положень ст. 242 КПК України, судом апеляційної інстанції було прийняте рішення про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого мотоцикла «Пежо», який належить ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 7028/17/54 від 15 грудня 2017 року (т. 3 а.с. 96 117), вартість відновлювального ремонту пошкодженого мотоциклу «Пежо», який належить ОСОБА_7 , внаслідок ДТП становить 32190 грн. 17 коп.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, з ТОВ НДЦ «Нафтохім» на користь потерпілого ОСОБА_7 стягнуто 12672 грн. 08 коп. матеріальної шкоди, зокрема для відшкодування відновлювального ремонту мотоцикла.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з ТОВ НДЦ «Нафтохім» на користь потерпілого 12672 грн. 08 коп. матеріальної шкоди, оскільки ця вартість є завищеною, не відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема висновку експертів.
Положеннями ст. 409 КПК України передбачено, що однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зокрема неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В той же час, приписами ст. 420 КПК України визначений вичерпний перелік підстав для ухвалення нового вироку.
Цим законом не передбачено ухвалення нового вироку апеляційним судом для вирішення цивільного позову. Тому доводи ТОВ НДЦ «Нафтохім» про ухвалення вироку судом апеляційної інстанції не ґрунтуються на законі.
Також не ґрунтуються на законі вимоги прокурора про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Вирішення питання про долю речових доказів під час ухвалення вироку регулюється ст. ст. 100, 368 КПК України, який відноситься до процесуального права, а закон про кримінальну відповідальність, яким є КК України, відноситься до матеріального права.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги прокурора про незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який полягає у тому, що, всупереч вимогам ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку не зазначено про рішення суду щодо речових доказів, то воно, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, не може служити підставою для скасування вироку суду, оскільки, незважаючи на відсутність рішення щодо речових доказів, вказане порушення не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до порядку, передбаченого ст. 539 КПК України, питання щодо речових доказів може бути вирішено судом першої інстанції за клопотанням сторін кримінального провадження, зокрема прокурора, під час виконання зазначеного вироку.

За таких обставин, оскільки жодна з апеляційних скарг не містить у собі достатніх підстав, як для скасування, так і для зміни вироку суду, колегія суддів вважає необхідним вирок суду першої інстанції залишити без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та директора ТОВ НДЦ «Нафтохім» ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3