У Х В А Л А
іменем України
Справа №377/896/17

Провадження №1-кп/377/4/18

06 квітня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 , представника потерпілого на підставі доручення ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі кримінальне провадження № 0000221 відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славутич Київської області, українця, громадянина України, освіта загальна середня, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_10 , в стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння за наступних обставин: 12 вересня 2017 року близько 13 години 45 хвилин ОСОБА_5 , страждаючи на хронічне психічне захворювання - шизофренію параноїдну із безперервно-прогредієнтним типом перебігу, психопатопобідним типом дефекту, яке позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, перебуваючи в торгівельному залі магазину «Prostor» ТОВ «Стиль Д», розташованому по проспекту Дружби Народів 5 м. Славутич Київської області, підійшов до каси вказаного магазину, де побачив подарунковий сертифікат вартістю 500 гривень, який висів на стелажі та вирішив ним заволодіти. Під час спроби ОСОБА_5 , зірвати зі стелажу сертифікат, останній був помічений працівником магазину «Prostor», яка почала розповідати йому умови отримання такого сертифікату. Однак, ОСОБА_5 , ігноруючи повідомлені йому умови придбання сертифікату, усвідомлюючи, що за його діями спостерігають працівники магазину, вирішив відкрито викрасти чуже майно. З цією метою ОСОБА_5 , скориставшись тим, що працівники магазину не чинять йому опору, зірвав зі стелажу подарунковий сертифікат на суму 500 гривень, поклав його до кишені своїх шортів та швидко вийшов з приміщення магазину. Спостерігаючи увесь час за ОСОБА_5 , працівники магазину «Prostor» одразу вибігли за останнім на вулицю з метою його зупинення та почали кликати на допомогу. В результаті цього в ОСОБА_5 , не виникло фізичної можливості розпорядитися викраденим майном, оскільки він одразу був затриманий невстановленим слідством чоловіком, а тому не зміг довести до кінця свої дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Своїми умисними діями, ОСОБА_5 вчинив замах на суспільно - небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, а саме замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Представник потерпілого ОСОБА_8 , суду показала, що в торгівельному залі магазину «Prostor» ТОВ «Стиль Д», розташованому по проспекту Дружби Народів 5 м. Славутич Київської області, на стелажі висів подарунковий сертифікат вартістю 500 гривень. До каси підійшов ОСОБА_11 , зірвав його і вибіг з приміщення магазину. На вулиці його наздогнав невідомий чоловік, затримав. Даний подарунковий сертифікат вартістю 500 гривень, перебуває на балансі магазину, на даний час його не повернуто, але він знаходиться на даний час в поліції. Претензій матеріального характеру немає.
Свідки ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , у судовому засіданні підтвердили, що 12 вересня 2017 року близько 13 години 45 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи в торгівельному залі магазину «Prostor» ТОВ «Стиль Д», розташованому по проспекту Дружби Народів 5 м. Славутич Київської області, підійшов до каси вказаного магазину, де побачив подарунковий сертифікат вартістю 500 гривень, який висів на стелажі та вирішив ним заволодіти. Під час спроби ОСОБА_5 , зірвати зі стелажу сертифікат, останній був помічений працівником магазину «Prostor», яка почала розповідати йому умови отримання такого сертифікату. Однак, ОСОБА_11 , ігноруючи повідомлені йому умови придбання сертифікату, усвідомлюючи, що за його діями спостерігають працівники магазину, вирішив відкрито викрасти чуже майно. З цією метою ОСОБА_11 , скориставшись тим, що працівники магазину не чинять йому опору, зірвав зі стелажу подарунковий сертифікат на суму 500 гривень, поклав його до кишені своїх шортів та швидко вийшов з приміщення магазину. Спостерігаючи увесь час за ОСОБА_14 , працівники магазину «Prostor» одразу вибігли за останнім на вулицю з метою його зупинення та почали кликати на допомогу. В результаті цього він одразу був затриманий незнайомим чоловіком.
Допитаний у суді ОСОБА_5 , повідомив, що він дійсно перебував у магазині, побачив подарунковий сертифікат на 500 гривень, йому повідомили, що його можна придбати за 500 гривень, проте оскільки він вважав, що за те що він неодноразово придбавав товари у цьому магазині, то цей сертифікат необхідно вручити йому і тому він зірвав його зі стелажа і вибіг на вулицю, але був затриманий невідомим чоловіком.
Законний представник ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , суду повідомила, що її син ОСОБА_5 , має захворювання, проте, вона не вірить що він має відхилення від нормального психічного стану, його побили і тому це призводить до неадекватних дій. Після ситуації яка відбулася в магазині вона помістила сина на стаціонарне лікування в Комунальне підприємство «Київської обласної психоневрологічної лікарні» №2, де він пройшов лікування у період з 25.10.2017 року по 20.12.2017 року, після закінчення якого перебуває на амбулаторному лікуванні під її наглядом за місцем проживання. Тому вона вважає, що рекомендації які зазначені у експертизі на даний час недоречні, оскільки син пройшов лікування.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.09.2017 року завідуюча магазину ОСОБА_8 , повідомила про заволодіння подарунковим сертифікатом на загальну суму 500 гривень(а.с.71).
Згідно протоколу огляду від 14.09.2018 року в присутності понятих 14.09.2018 року оглянуто подарунковий сертифікат номіналом 500 гривень, який кріпився за допомогою клею до шматка картону, і зворотного боку картону розміщений текст друкованими дрібними літерами чорного кольору (а.с.97,98). Постановою від 14.09.2018 року вказаний подарунковий сертифікат зі штрих кодом визнаний речовим доказом і оглянутий в судовому засіданні (а.с.99-101).
Сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у їх взаємозв`язку, факт вчинення ОСОБА_5 , суспільно-небезпечного діяння доведений і сумніву не викликає. Його суспільно-небезпечні дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 186 КК України за ознаками замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), наявність яких підтверджена в судовому засіданні.
Згідно наданого суду висновку судово-психіатричної експертизи № 558 від 25.10.2017 року ОСОБА_5 , страждав під час скоєння інкримінованих йому дій і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання шизофренію. Психічні розлади виражені у нього значно, вони позбавляють його зараз та позбавляли під час вчинення інкримінованих йому дій, здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_5 , потребує примусових заходів медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В той же час відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2586 ОСОБА_5 , з 25.10.2017 року по 20.12.2017 року пройшов лікування в Комунальному закладі «Київської обласної психоневрологічної лікарні» №2, виписаний в супроводі батька за місцем проживання, рекомендовано «Д» нагляд райпсихіатра, а також корекція підтримуючого лікування райпсихіатром та невропатологом за місцем проживання.
Захисник ОСОБА_6 , вважав що оскільки його підзахисний на даний час пройшов лікування і відповідно до ст.18 Закону України «Про психіатричну допомогу», виписаний лікарями з психіатричного закладу оскільки не потребує лікування в стаціонарних умовах, то у суду немає підстав застосовувати до останнього примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією в психіатричний закладу із звичайним наглядом.
Відповідно ч.1, ч.2 ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно-небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка включає застосування покарання; 5) чи слід застосувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Вирішуючи питання про необхідність застосування до ОСОБА_5 , примусових заходів медичного характеру суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. За правилами ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно-небезпечні діяння. За змістом ч.1 ст.94 цього Кодексу види примусових заходів медичного характеру визначаються судом залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або до інших осіб. Згідно ч. 3 цієї статті госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 , вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності і згідно висновку судово-психіатричної експертизи потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Суд погоджується з цим висновком експертизи, частково, а саме в частині того, що ступінь виразності психічних розладів у ОСОБА_5 , такий, що він не міг в період інкримінованого йому діяння і не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. Рекомендується визнати його неосудним. В той же час оскільки Рафальський у період розгляду даної справи у суді з 25.10.2017 року по 20.12.2017 року пройшов стаціонарне лікування у психіатричному закладі, і відповідно до ч.2 ст.178 Закону України «Про психіатричну допомогу» був виписаний, тобто судом зроблено висновок що він на даний час не потребує подальшого лікування в стаціонарних умовах, які рекомендовані у висновках експерта як госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом, оскільки, то відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого до себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, протипоказань проти якого не виявлено. За таких обставин суд вважає не погодитись з висновками судово-психіатричної експертизи № 558 від 25.10.2017 року про госпіталізацію ОСОБА_5 , до психіатричного закладу із звичайним наглядом, а вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Вирішуючи питання щодо строку застосування таких заходів, незважаючи на те, що положеннями статей 92-95 Кримінального кодексу України таких строків не передбачено і що згідно роз`яснення, даного судам у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», строк застосування примусового заходу медичного характеру у судовому рішенні вказувати не потрібно, суд керується принципом верховенства права, закріпленим у ст.8 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Крім того, суд застосовує положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість), п.п.е) якого поширює її дію на випадки законного затримання психічнохворих, а також положення статті 6 (право на справедливий суд) та статті 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) і враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування цих положень. Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що практика позбавлення свободи протягом необмеженого часу є несумісною з принципом правової визначеності та принципом захисту від свавілля, які червоною ниткою проходять через Конвенцію і принцип верховенства права (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» від 6 листопада 2008 року, п. 71 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. За змістом положень ч.2 цієї статті особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусових заходів медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. Аналогічні положення передбачені ст.22 Закону України «Про психіатричну допомогу». Однак зазначені законодавчі положення не містять ефективних гарантій своєчасного звернення до суду представника психіатричного закладу із заявою про продовження або зміну застосування примусових заходів медичного характеру, що може призвести до свавільного тримання особи у психіатричному закладі протягом необмеженого часу поза судовим контролем, незважаючи на передбачені положеннями Закону України «Про психіатричну допомогу» відомчий контроль, прокурорський нагляд та право на оскарження до суду неправомірних дій та бездіяльності при наданні психіатричної допомоги. Беручи до уваги викладене та з метою забезпечення дотримання прав людини при наданні психіатричної допомоги у примусовому порядку суд вважає необхідним визначити строк застосування до ОСОБА_5 , примусового заходу медичного характеру, після закінчення якого та за відсутності поданої до суду заяви про продовження або зміну застосованого примусового заходу медичного характеру, його застосування повинно бути припинено.
За правилами ст. 100 КПК України речові докази: подарунковий сертифікат «Prostor» на суму 500 гривень зі штрих-кодом 2 24 відповідно до постанови про визнання речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 14.09.2017 року, необхідно повернути власникам.
Підстав для застосування до ОСОБА_5 , запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили немає.
Керуючись ст. 508, 512-513, 516 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Задовольнити клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.
Застосувати до ОСОБА_5 , який вчинив у стані неосудності суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку на строк шість місяців.
Речові докази: подарунковий сертифікат «Prostor» на суму 500 гривень зі штрих-кодом 2 24 повернути магазину «Prostor» ТОВ «Стиль Д», розташованому по проспекту Дружби Народів 5 м. Славутич Київської області.
Копію цієї ухвали для виконання в частині застосування примусових заходів медичного характеру - направити в Державний заклад «СМСЧ-5» м. Славутича.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не було скасовано.

Суддя ОСОБА_1