Справа № 369/6808/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/66/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 01.02.2018

УХВАЛА
Іменем України

01 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000891за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, яким,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, що має середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.07.2014 Святошинським районним судом м. Києва за ч. З ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком в жовтні 2014 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_9 , перебуваючи в полі с. Жовтневе Кагарлицького району Київської області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), зірвав стебла рослин - коноплі, достовірно усвідомлюючи, що вона являється наркотичним засобом, тобто незаконно без мети збуту для власного вживання придбав наркотичний засіб - канабіс та незаконно зберігаючи при собі переніс до горища порожнього будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
В подальшому, в кінці жовтня 2014 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_9 , перебуваючи на горищі вказаного будинку шляхом висушування і подрібнення виготовив особливо небезпечний засіб наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс та перевіз його на маршрутному таксі до м. Києва, де, помістивши до банки, закопав в лісосмузі між м. Київ та с. Новосілки (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено).
11.03.2015 близько 15 години ОСОБА_9 , перебуваючи в лісосмузі між м. Київ та с. Новосілки викопав банку з особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом і помістив до поліетиленового, а потім до паперового пакету та переніс до водонапірної башти, що розташована неподалік будинку АДРЕСА_3 , де сховав вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб.
В той же день, близько 17.50 год. за вищевказаною адресою ОСОБА_9 був зупинений працівниками міліції, якими виявлено та вилучено паперовий пакет, в якому знаходився білий поліетиленовий пакет з прозорим пакетом із застібкою всередині якого містилась речовина зеленого кольору в сухому подрібненому стані.
Згідно висновку експерта від 23.03.2015 № 3-02/374, 2-02/372 представлена на експертизу речовина рослинного походження зеленого кольору, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом.
Маса особливо небезпечного наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину становить 400 г.
Канабіс, згідно Списку № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких заборонено» в Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами, внесеними, згідно постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.2008 № 518, від 02.12.2009 № 1298, від 31.05.2010 № 373, від 05.01.2011 № 4, від 02.03.2011 № 327, від 27.07.2011 № 796 та від 05.10.2011 № 1050), являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ст. 309 ч. 1 КК України, як незаконне придбання, зберігання, виготовлення та перевезення наркотичного засобу, без мети збуту.
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувачення сформульоване і підтримане в судовому засіданні прокурором у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України є недоведеним. З приводу підстав виправдання обвинуваченого суд звертає увагу на те, що незважаючи на факт визнання судом недопустимими доказами в цьому кримінальному провадженні - протоколу огляду місця події від 11.03.2015 року, та - висновку експертів від 23.03.2015 року №3-02/374, №2-2/372, сам факт виявлення наркотичної речовини при огляді місця події є встановленим, тобто, зважаючи на обмеження обігу наркотичних речовин, встановлених Законом України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» в редакції від 01.09.2001 року, факт виявлення наркотичних засобів 11.03.2015 року свідчить про наявність події злочину, однак суд виправдовує ОСОБА_9 у зв`язку з не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2017 щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухваленням необґрунтованого виправдувального вироку, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2014 року у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення комплексної судово-дактилоскопічної та хімічної експертизи у розмірі 768 гривень.

Обраний запобіжний захід змінити на тримання під вартою в Державній установі «Київський установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що при ознайомлені в суді з матеріалами даного провадження на технічних носіях інформації, на яких зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, належно зафіксовано лише частина судових засідань, зокрема: 07.06.2016, 22.06.2016, 07.07.2016, 20.07.2016, 02.09.2016, 14.09.2016, 29.09.2016, 02.12.2016, 20.01.2017, 30.10.2017 та 31.10.2017.
Що ж стосується технічного запису судового засідання, що відбулося 09.02.2017року (огляд протоколу слідчого експерименту, дослідження диску з слідчим експериментом, судові дебати) то на наявних у справі дисках він відсутній.
Вважає, що фактично технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, в матеріалах провадження відсутній, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке вплинуло на законність та обґрунтованість ухваленого рішення.
Вказує і на те, що під час судового розгляду даної справи секретар судового засідання змінювався 02.09.2016 та 09.02.2017 року. Проте, в журналі судового засідання та на аудіо записі судового засідання за 02.09.2016 відсутня будь-яка інформація щодо оголошення головуючим складу суду, в тому числі щодо зміни секретаря судового засідання з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 та роз`яснення учасникам провадження права відводу.
Також, 09.02.2017 року відбулася зміна секретаря судового засідання з ОСОБА_12 на ОСОБА_13 , проте перевірити факт, що головуючим оголошено склад суду та прізвища учасників судового провадження не представилось за можливе, оскільки аудіо запис судового засідання відсутній на технічному носії інформації.
Вказує і те, що під час проведення досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_9 у повному обсязі ознайомився з матеріалами досудового розслідування в прошитому та пронумерованому вигляді в 1 томі на 86 аркушах, що підтверджується протоколом ознайомлення від 30.06.2015 року.
Також вказує, що захисник ОСОБА_10 вступила в справу лише 26.01.2016 року на стадії апеляційного розгляду та в Апеляційному суді Київської області заявила клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Вказані клопотання судом було задоволено та остання ознайомилась з матеріалами провадження в повному обсязі, що підтверджується її підписом на даних клопотаннях.
Посилається і на те, що суд в судовому засіданні 07.07.2016 року необґрунтовано відхилив клопотання сторони обвинувачення про допит як свідка ОСОБА_14 , рапорт якого став підставою для внесення відомостей до ЄРДР та безпосередньо виявив кримінальне правопорушення. Суд в даному випадку своє рішення мотивував тим, що «вказана особа є працівником поліції і його покази не можуть бути допустимими у кримінальному провадженні.
Крім цього, 20.01.2017 року в судовому засіданні відбувся допит обвинуваченого ОСОБА_9 . Проте, після того, як обвинувачений надав показання щодо кримінального правопорушення, він у категоричній формі відмовився надавати показання на запитання прокурора. Однак, на запитання свого захисника та головуючого обвинувачений відповідав.
Вважає, що в даних випадках сторону обвинувачення позбавлено можливості задати свідку та обвинуваченому запитання, відповіді на які мали б істотне значення для встановлення об`єктивної істини в справі.
Також вважає, що протокол слідчого експерименту є допустимим доказом, оскільки слідчий експеримент проведений за участі самого підозрюваного, що підтверджується відеозаписом, який міститься на СD диску та у протоколі зазначено про те, що зауважень та доповнень не надходило. Також на кожному аркуші протоколу наявний підпис підозрюваного ОСОБА_9 .
А тому, вважає, що суд прийшов до передчасного рішення щодо недопустимості даного протоколу слідчого експерименту, пославшись лише на слова обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні.
Також зазначає, що у вступній частині вироку зазначено прокурора ОСОБА_15 , попри те, що участь в судовому засіданні 02.12.2016 року приймала і прокурор ОСОБА_16 .
Таке істотне порушення вимог кримінально процесуального закону обмежило передбачене чинним законодавством право прокурора ОСОБА_16 на оскарження даного судового рішення.
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який вимоги поданої апеляційної скарги підтримав, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною першою ст. 373 КПК України визначений вичерпний перелік підстав для ухвалення виправдувального вироку. Відповідно до пункту другого зазначеної норми закону виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Аналіз зазначених правових норм у поєднанні з положеннями ст. 370 КПК України дає підстави стверджувати те, що рішення про виправдування особи має бути ухвалене за результатами об`єктивно з`ясованих обставин кримінального провадження, підтверджених доказами, дослідженими у ході судового розгляду, яким судом дана належна оцінка з точки зору їх належності і допустимості та сукупності доказів з точки зору їх достатності.

На думку колегії суддів суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши надані стороною обвинувачення докази та надавши їм належну юридичну оцінку, прийшов до обґрунтованих висновків про доведеність того, що подія злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України мала місце та про недоведеність того, що цей злочин вчинений обвинуваченим. Дослідивши у ході апеляційного розгляду за клопотанням прокурора докази, які досліджувались судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про правильність та обґрунтованість зазначених вище висновків суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано визнано доведеною ту обставину, що 11.03.2015 року близько 17.50 біля водонапірної башти, розташованої поблизу будинку № 12 по вул. Озерній сел. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області працівниками правоохоронних органів був виявлений наркотичний засіб - канабіс, який є особливо небезпечним наркотичним засобом, вагою в перерахунку на суху речовину 400 г, що було підтверджено в подальшому висновком експерта. Наведена обставина стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і не оспорена учасниками кримінального провадження. Ця обставина безумовно вказує на наявність події злочину, про що судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок, із яким колегія суддів погоджується.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в ході кримінального провадження не було здобуто достатньої кількості належних та допустимих доказів, які би доводили те, що обвинувачений дійсно вчинив цей злочин. Так, протокол огляду місця події від 11.03.2015 року підтверджує факт виявлення рослинної речовини у певному місці та у певний час, із чим погодився суд першої інстанції та вказана обставина не оспорюється учасниками судового провадження. Проте цей протокол не містить фактичних даних, які б доводили те, що зазначена рослинна речовина належала і була прихована саме обвинуваченим. Висновки експерта № 3-02/374 від 23.03.2015 року та № 2-2/372 від 23.03.2015 року стверджують про непридатність для ідентифікації особи сліду папілярного узору, виявленого на пакеті із полімерного матеріалу, у якому знаходились наркотичні засоби та про те, що виявлена рослинна речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом із визначенням ваги цього наркотичного засобу. Зазначені висновки не містять будь-яких фактичних даних, які б указували на те, що обвинуваченим були вчинені дії, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів.

Допитаний у ході судового розгляду як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та показав те, що будь-яких дій із наркотичними засобами він не вчиняв, працівники поліції у нього наркотичні засоби не вилучали. Тобто, показання обвинуваченого також не містять будь-яких фактичних даних, на підставі яких можливо би було зробити висновок про те, що обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин.

Оцінюючи протокол проведення слідчого експерименту від 27.06.2015 року колегія суддів виходить із наступного. У ході проведення вказаної слідчої дії обвинувачений розповів про обставини вчинення злочину, на місці показано місце, де він приховав наркотичні засоби із вказівкою на те, що це були саме наркотичні засоби, як він був виявлений працівниками правоохоронних органів, та як були виявлені наркотичні засоби. Поряд із цим, у ході дослідження цього протоколу в суді першої інстанції обвинувачений показав, що він підписував лише перший аркуш даного протоколу, інші підписи на цьому протоколі від його імені виконані не ним. Колегія суддів при цьому звертає увагу на те, що презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини є однією із засад кримінального провадження, зміст якої визначений у ст.17 КПК України. За змістом ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Положення цієї норми закону у поєднанні із положеннями частини першої ст. 17 КПК України щодо обов`язку доведення вини особи в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України вказують на те, що прокурор у ході судового розгляду в суді першої інстанції повинен був спростувати ці показання обвинуваченого шляхом надання відповідних доказів у випадку, коли він не погоджувався із ними, чи погодитись із ними, що виключало необхідність надання прокурором будь-яких доказів щодо цих показань обвинуваченого. Колегія суддів звертає увагу на наявність процесуальних шляхів спростування цих показань обвинуваченого, зокрема шляхом проведення відповідних експертиз. Проте, матеріали кримінального провадження вказують на те, що прокурором в суді першої інстанції ці показання обвинуваченого спростовані не були, будь-яких доказів на їх спростування не надано, клопотань, направлених на збирання доказів, які би спростовували ці пояснення, не заявлено. Наведене вказує на те, що прокурор погодився із цими показаннями обвинуваченого. Із урахуванням викладеного, враховуючи положення ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що слідчий експеримент був проведений із порушенням вимог КПК України, протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом і на законних підставах відкинув цей доказ, належним чином мотивувавши своє рішення. Враховуючи наведені вище обставини, та зважаючи на положення ч.3 ст.404 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення рішення, що оскаржується, колегією суддів було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про призначення почеркознавчої експертизи щодо підписів обвинуваченого у протоколі слідчого експерименту. При цьому колегія суддів вважає такими, які не ґрунтуються на вимогах закону посилання прокурора на те, що клопотання про призначення зазначеної вище почеркознавчої експертизи необхідно було заявляти стороні захисту, оскільки заявлення такого клопотання є правом сторони захисту і не може бути її обов`язком з огляду на положення ст. 17, ч.3 ст.373 КПК України.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про недопустимість протоколу слідчого експерименту відповідно до вимог ч.12 ст. 290 КПК України. Так, відеозапис зазначеної вище слідчої дії є невід`ємним додатком до протоколу і повинен відкриватись стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Проте матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що зазначений відеозапис був відкритий стороні захисту, що виключає можливість визнання даних, здобутих внаслідок зазначеної слідчої дії у якості доказів вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що протокол слідчого експерименту не можливо визнати допустимим доказом вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, в зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відкинув цей протокол, належним чином мотивувавши своє рішення.

У зв`язку з тим, що органом досудового слідства не було надано інших доказів, які би доводили вину обвинуваченого у вчиненні злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність того, що обвинувачений вчинив злочин і на законних підставах виправдав його із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Так, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження посилання на порушення порядку фіксування перебігу судового засідання, оскільки у матеріалах кримінального провадження містяться диски із аудіо записами перебігу судового засідання, які містять відповідну інформацію щодо судового засідання, які можливо прослухати та об`єктивно сприйняти наявну на них інформацію.

Не обґрунтованим є і доводи апеляційної скарги щодо розгляду цього кримінального провадження незаконним складом суду. Так, апеляційна скарга не містить доводів того, що головуючий у даному кримінальному провадженні був призначений для його розгляду із порушенням вимог ст. 35 КПК України, що існували підстави, які виключали його участь у цьому кримінальному провадженні чи були допущені інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які би давали підстави стверджувати те, що зазначене кримінальне провадження дійсно було розглянуте незаконним складом суду.

Те, що при заміні в ході судового розгляду секретаря судового засідання це не було відображено у журналі судового засідання і учасникам судового провадження не було роз`яснено право відводу секретарю судового засідання, будь-яким чином не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Тому зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не визнається істотним і таким, яке не дає підстав для скасування судового рішення. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що прокурором ні в апеляційній скарзі, ні в ході розгляду цього кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, не наведено жодної підстави, яка би виключала участь у кримінальному провадженні секретаря судового засідання. Не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не зазначення у вступній частині вироку прізвища одного із прокурорів. Наведене порушення може бути усунуте в порядку ст.379 КПК України і не може бути підставою для скасування вироку. Наведене вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, як підстави для скасування вироку.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Із наведених вище міркувань, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Києво-Святошинського районного суду від 31.10.2017 року відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду, відсутні докази, які необґрунтовано не були прийняті судом, висновки суду не містять суперечностей, відкидаючи докази, суд навів належні для цього мотиви.

Не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах кримінального провадження посилання прокурора на неповноту судового розгляду, яка проявилась у тому, що судом першої інстанції було відмовлено в допиті в якості свідка ОСОБА_14 , який є співробітником оперативних підрозділів правоохоронних органів, рапорт якого став підставою для внесення відомостей про вчинений злочин до ЄРДР. Колегія суддів погоджується із правовою позицією суду першої інстанції про те, що ОСОБА_14 є співробітником правоохоронного органу, яким був виявлений злочин і з точки зору положень ст.ст. 65, 95 КПК України його показання не можуть бути використані як доказ вини обвинуваченого у вчиненні злочину. Те, що в ході судового розгляду не були допитані свідки поняті, які були під час слідчого експерименту, на думку колегії суддів не може бути розцінено як неповнота судового розгляду. Так, клопотання про допит цих осіб у якості свідків подав прокурор. За змістом ст. 92, ч.2 ст. 327 КПК України саме прокурор повинен був забезпечити явку цих свідків до суду. Однак на протязі тривалого періоду часу прокурор явку цих свідків до суду не забезпечив, у зв`язку із чим суд першої інстанції на законних підставах продовжив судовий розгляд без допиту даних свідків, обґрунтовано визнавши те, що прокурором не надано доказів щодо тих фактичних обставин кримінального провадження, процесуальним джерелом яких мали виступати показання цих свідків.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги прокурора щодо неповноти судового розгляду, яка проявилась у відмові обвинуваченого відповідати на запитання прокурора, оскільки така відмова є правом обвинуваченого, гарантованим йому ч.3 ст.42 КПК України, що не може визнаватись ні як неповнота судового розгляду, ні як порушення вимог кримінального процесуального закону.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок Києво-Святошинського районного суду від 31.10.2017 року щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає це вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Головуючий

Судді