Справа № 308/8856/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2017 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000246 - слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Закарпатської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом прокуратури Закарпатської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000246 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР від 14.11.2016.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.11.2016 до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся представник за дорученням забудовника ОСОБА_7 ОСОБА_8 із питанням щодо причин відмови у наданні права на виконання будівельних робіт шляхом погодження повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , без номеру.

ОСОБА_4 , діючи умисно, вирішивши використати виниклу ситуацію у власних корисливих цілях, з метою протиправного збагачення, в ході спілкування з ОСОБА_8 повідомив останнього про те, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт на вказаному об`єкті буде прийнято Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області лише після передачі йому грошових коштів в сумі 3700 доларів США як неправомірної вигоди за своє сприяння з використанням службового становища у безперешкодному прийнятті такого повідомлення.

У свою чергу, ОСОБА_8 , будучи обізнаний з тим, що відповідно до

ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється, а також те, що ОСОБА_4 в силу своїх службових повноважень здатний створювати перешкоди та відмовити у прийнятті повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи зволікати з його прийняттям, був вимушений погодитись на вимогу ОСОБА_4 про передачу йому грошових коштів як неправомірної вигоди.

У подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи діяти умисно, з корисливою метою, на початку липня 2017 року, в ході зустрічі з ОСОБА_8 , керуючись метою приховування слідів вчинення ним кримінального правопорушення, прибув разом із іншою особою ОСОБА_9 , та повідомив ОСОБА_8 про необхідність передачі грошових коштів як неправомірної вигоди у його інтересах саме цій особі ОСОБА_9 .

Діючи на виконання досягнутої з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 домовленості, 28.08.2017 ОСОБА_8 подав до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області повідомлення №ЗК81 про початок виконання будівельних робіт з будівництва складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , без номеру, та 08.09.2017 близько 15 год. одержав вказане повідомлення, із відміткою про прийняття його Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, що надає право забудовнику здійснювати будівельні роботи.

Після цього, ОСОБА_9 , діючи у змові з ОСОБА_4 та в його корисливих інтересах, 08.09.2017 близько 15.50 год., перебуваючи поблизу будівлі кафе «Шинок» за адресою: м. Ужгород, вул. Оноківська, 72, отримав у ОСОБА_8 раніше обумовлену ОСОБА_4 суму неправомірної вигоди в розмірі 3700 доларів США за сприяння останнього з використанням службового становища у безперешкодному прийнятті повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , без номеру.

08.09.2017 року під час проведення на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду обшуку у житловому приміщенні за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово вилучено наступні речі та документи: грошові кошти в сумі 2220 доларів США та 655 євро, а також круглу печатку ТОВ «Будконсул».

Крім цього, 09.09.2017 року за участі підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 було проведено огляд автомобілю марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 та у якому останній перебував у момент його затримання 08.09.2017 року. В ході огляду було виявлено та вилучено два мобільні телефони

ОСОБА_4 , а саме мобільний телефон марки «Самсунг» білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» та мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картками операторів мобільного зв`язку «Водафон» та «Київстар», особисті грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 4967 грн. та флеш-накопичувач марки «Transcend» об`ємом 16Гб.

Слідчий вказує, що вказані вище матеріальні об`єкти, відповідно до ст. 167 та ч.1 ст. 168 КПК України, є тимчасово вилученим майном у встановленому законом порядку.

Вилучені у житловому приміщенні за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 та автомобілі, що перебуває у його користуванні, особисті грошові кошти підлягають арешту з метою забезпечення передбаченої санкцією ч. 3 ст. 368 КК України конфіскації майна.

Мобільні телефони та флеш-накопичувач ОСОБА_4 містять у собі відомості щодо контактів підозрюваного, зокрема із заявником ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_9 , а також щодо виготовлення документів, за які ОСОБА_4 та ОСОБА_10 вимагали та одержали неправомірну вигоду, та які у сукупності з іншими доказами мають доказове значення.

Печатка ТОВ «Будконсул» підлягає арешту, оскільки, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ні ОСОБА_4 , ні його близькі родичі стосунку до цього товариства не мають, а отже в ході досудового розслідування підлягає перевірці факт перебування вказаної печатки у підозрюваного та можливого її використання, у тому числі з протиправною метою.

Вказані матеріальні об`єкти мають важливе значення для встановлення важливих фактів і обставин у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з цим, відповідно до ст. 98 КПК України, є речовими доказами та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст.170 КПК України.

У клопотанні слідчий зазначає, що накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю збереження його як речового доказу з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення та причетних осіб, а також може призвести до їх втрати, що сприятиме та уникнення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення, від передбаченої законом кримінальної відповідальності.

Враховуючи зазначене, слідчий просить накласти на тимчасово вилучене майно під час обшуку у житловому приміщенні за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , та огляду автомобілю від 09.09.2017 року: два мобільні телефони ОСОБА_4 , а саме мобільний телефон марки «Самсунг» білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» та мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картками операторів мобільного зв`язку «Водафон» та «Київстар», особисті грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 4967 грн., 2220 доларів США, 655 євро, круглу печатку ТОВ «Будконсул» та флеш-накопичувач марки «Transcend» об`ємом 16Гб.

Під час розгляду клопотання про арешт майна у судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , як володілець майна, та його захисник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 2270 доларів США та 655 євро, а також грошові кошти в сумі 4500 грн., оскільки такі не відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК України та не є власністю самого ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 зазначив, що грошові кошти, які були вилучені за місцем його проживання є коштами, які перебувають у власності його неповнолітніх дітей. Так, грошові кошти в сумі 370 доларів та 10 євро є грошовими заощадженнями неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які призначались для оплати замовлених купальних костюмів і інших предметів і приладдя, які використовуються у зайняття і художньою гімнастикою. Грошові кошти в сумі 1900 доларів США та 645 євро є частиною грошових коштів, які його дружина ОСОБА_13 протягом 2013-2017 років отримала, як соціальну виплату у зв`язку з народженням сина ОСОБА_14 , і які призначались для забезпечення його життєдіяльності та розвитку. Вказані грошові кошти були переведені ОСОБА_13 з гривні у валюту, щоб убезпечити їх знищення у зв`язку з інфляцією. Що стосується грошових коштів в сумі 4500 грн., які були вилучені під час обшуку транспортного засобу, ОСОБА_4 зазначив, що такі грошові кошти він отримав 08.09.2017 року від тест ОСОБА_15 для купівлі у подарунок на день народження планшетного комп`ютера онуці ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення слідчого з приводу внесеного ним клопотання, пояснення володільця майна та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим відділом прокуратури Закарпатської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000246 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР від 14.11.2016 року

08.09.2017 року в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000246 під час проведення на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду обшуку у житловому приміщенні за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , було тимчасово вилучено наступні речі та документи: грошові кошти в сумі 2220 доларів США та 655 євро, а також круглу печатку ТОВ «Будконсул».

Крім цього, 09.09.2017 року за участі підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 було проведено огляд автомобілю марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 та у якому останній перебував у момент його затримання 08.09.2017 року. В ході огляду транспортного засобу було виявлено та вилучено два мобільні телефони ОСОБА_4 , а саме мобільний телефон марки «Самсунг» білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» та мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картками операторів мобільного зв`язку «Водафон» та «Київстар», грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 4967 грн. та флеш-накопичувач марки «Transcend» об`ємом 16 Гб.

Слідчим доведено, що вилучені в ході обшуку, круглу печатку ТОВ «Будконсул», мобільний телефон марки «Самсунг» білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» та мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картками операторів мобільного зв`язку «Водафон» та «Київстар», флеш-накопичувач марки «Transcend» об`ємом 16Гб, мають значення речових доказів у кримінальному проваджені №0000246 та відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки є матеріальними об`єктами, які могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна в цій частині підлягає задоволенню.

В частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 2220 доларів США та 655 євро, а також грошові кошти в сумі 4500 грн., слідчий суддя вважає, що така вимога є необґрунтованою і не підлягає до задоволення, оскільки не доведено, що дане майно відповідає критеріям, що зазначені у ч. 2 ст. 167 КК України та ст.98 КПК України.

При цьому, обов`язок доведення обставин щодо відповідності майна, про накладення обмежень на розпоряджання (користування) яким йдеться у заявленому клопотанні, вимогам ст. 167 КПК України та належність такого майна визначеній особі, покладається безпосередньо на слідчого (прокурора).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Частина 10 статті 170 КПК України визначає що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчим в клопотанні не доведено та до матеріалів клопотання не додано доказів, підтверджуючих, що вилучені під час обшуку гроші були використані в злочинній діяльності, а саме: здобутті злочинним шляхом; призначалися (використовувалися) для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них (ч.2 ст. 167 КПК України). Крім того, грошові кошти самі по собі мають родові ознаки та номери, разом з тим в клопотанні слідчого вказані дані не зазначено.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно долученого протоколу обшуку у житловому приміщенні за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , вказані кошти, які були вилучені за місцем його проживання є коштами, які перебувають у власності його неповнолітніх дітей. Так, грошові кошти в сумі 370 доларів та 10 євро є грошовими заощадженнями неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які призначались для оплати замовлених купальних костюмів і інших предметів і приладдя, які використовуються у зайняття і художньою гімнастикою. Грошові кошти в сумі 1900 доларів США та 645 євро є частиною грошових коштів, які його дружина ОСОБА_13 протягом 2013-2017 років отримала, як соціальну виплату у зв`язку з народженням сина ОСОБА_14 , і які призначались для забезпечення його життєдіяльності та розвитку. Стосовно грошових коштів в сумі 4500 грн., які були вилучені під час обшуку транспортного засобу, ОСОБА_4 зазначив, що такі грошові кошти він отримав 08.09.2017 року від тестя ОСОБА_15 для купівлі у подарунок на день народження планшетного комп`ютера онуці ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Вказані вище обставини також підтверджується долученими до заперечення документами.

При цьому, підстави накладення арешту на вказане майно третіх осіб, визначені положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України, стороною обвинувачення в судовому засіданні в належний спосіб не доведені.

Разом з тим, стосовно особистих грошових коштів ОСОБА_4 в сумі 467 гривень, які були вилучені при огляді автомобілю марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в судовому засіданні сторони провадження не заперечували стосовно накладення арешту на такі, тому слідчий суддя вважає за можливим в цій частині вирішити питання про накладення арешту на грошові кошти в сумі 467 гривень.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що згідно поданого до суду клопотання слідчий просив накласти арешт на грошові кошти в сумі 2220 доларів США, разом з тим, згідно протоколу обшуку у житловому приміщенні за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено 2270 доларів США, тому слідчий суддя позбавлений можливості вирішити питання в частині накладення арешту або відмови, що стосується 50 доларів США.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, клопотання слідчого підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000246 - слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Закарпатської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 08.09.2017 року під час обшуку у житловому приміщенні за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме: круглу печатку ТОВ «Будконсул».

Накласти арешт на тимчасово вилучене 09.09.2017 року під час огляду автомобілю марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «Самсунг» білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон»; мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-картками операторів мобільного зв`язку «Водафон» та «Київстар»; особисті грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 467 грн.; флеш-накопичувач марки «Transcend» об`ємом 16Гб.

В решті заявленого клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1