Номер провадження: 11-кп/785/1113/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 29 травня 2017 року по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0001027 від 12.05.2016 року, яким

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Одеса, громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 03.06.2003 року вироком Київського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ст.75-76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;
- 10.02.2004 року вироком Малиновського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.186, ч.3 ст.189 на підставі ч.2 ст.70, ст.71 КК України до 4-х років 1 місяця позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 15 днів;
- 21.03.2007 року вироком Київського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.190 КК України на підстав ст.71 КК України до 1 року, 4 місяців 15 днів позбавлення волі та 850 грн. штрафу;
- 13.11.2007 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України на підставі статей 69, 71 КК України до 2-х років 1 місяця позбавлення волі;
- 16.02.2011 року вироком Малиновського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 31.05.2013 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України до 5-ти років позбавлення волі, з випробуванням на 1 рік.
- 30.08.2016 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 1-го року позбавлення волі,
обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст. 190 КК України та йому призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4-ох років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 та 2 ст.70КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 3 місяці.
На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2016 року та остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 травня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього увезення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід тримання під вартою.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 13 квітня 2016 року приблизно о 15 годині, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за злочин проти власності, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, діючи повторно, знаходячись у арці будинку АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства яке не є небезпечним для потерпілого, притиснув неповнолітнього ОСОБА_8 до стіни, та відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Samsung» в корпусі з пластмаси білого кольору вартістю 2 144 грн. 40 коп., чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.
Крім того, 11 травня 2016 року приблизно о 15:00 годині, ОСОБА_7 , діючи повторно, знаходячись у дворі буд АДРЕСА_3 , умисно з корисливих мотивів, шляхом обману неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 заволодів його мобільним телефоном «Samsung Galaxy S2» GT- НОМЕР_1 , вартістю 1200 гривень, чим завдав матеріальної шкоди на вказану суму.
Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити, призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина 2013 року, він є єдиним годувальним в сім`ї та його родина потребує матеріальної підтримки.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 виявив бажання захищати свої інтереси самостійно без участі захисника про що написав відповідну заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинах, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, сам ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі не оскаржував фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом вони не переглядаються.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючою ознакою повторного відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та за ч.2 ст.190 КК України за кваліфікуючою ознакою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції врахував щире каяття ОСОБА_7 та незадовільний стан його здоров`я.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки обвинувачений вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини маючи не зняту та погашену в установленому законом порядку судимість.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів обвинуваченого про те, що у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина і він є єдиним годувальником сім`ї, оскільки вказані доводи взагалі не підтвердженні жодними доказами.

В свою чергу суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, а за ч.2 ст.190 КК України призначив мінімальний строк для покарання у виді позбавлення волі, як це передбаченого положеннями ст.63 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, в повній мірі відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає в зв`язку з необґрунтованістю, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м.Одеси від 29 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4