АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/5868/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/498/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000690, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2014 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування доводів скарги захисник посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому, звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази спільного придбання ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 горілки та її вживання, що встановив у вироку суд. Також, зазначає, що при ухваленні вироку, суд не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказують на непричетність ОСОБА_7 до злочину; покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 викладені не повністю, а свідка ОСОБА_15 взагалі не було допитано, хоча його покази мають суттєве значення для розгляду справи. Окрім цього, захисник стверджує, що під час досудового слідства і судового розгляду провадження не встановлено механізм та знаряддя, яким спричинено смерть потерпілій. За його клопотанням, яке було задоволено, одяг потерпілої до суду так і не було доставлено, замість нього доставлено одяг ОСОБА_7 , а в камері схову речових доказів одягу потерпілої не знайдено. При цьому, захисник вказує, що під час вилучення та огляду одягу ОСОБА_7 він присутнім не був та не повідомлявся про ці слідчі дії. Сторона захисту зазначає, що ці порушення призвели до неповноти судового розгляду, які є підставою для скасування рішення суду. Стверджуючи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, захисник звертає увагу на те, що суд незаконно послався, як на доказ вини обвинуваченого, на протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 09 серпня 2014 року, згідно якого свідок ОСОБА_16 впізнав потерпілу ОСОБА_10 , як дівчину, з якою ОСОБА_7 пішов від магазину «АТБ-маркет». Тоді як, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_16 повністю відмовився від своїх показів, наданих ним під час досудового розслідування, вказавши, що вони були надані ним під фізичним та моральним тиском зі сторони працівників правоохоронних органів. Також, при перегляді відеозаписів допиту обвинуваченого під час досудового слідства видно, що про обставини вбивства розповідає сам слідчій, тоді як ОСОБА_7 не знає, про що розповідати, а лише погоджується зі слідчім.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років. В силу ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2012 року, у виді позбавлення волі строком на 1 рік, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.
Зараховано ОСОБА_7 , відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у строк відбуття покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 09 серпня 2014 року по 24 червня 2015 року - день зміни запобіжного заходу з тримання під-вартою на домашній арешт.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення пожежно-технічної експертизи у розмірі 1229,80 грн.; експертизи нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів - 591,36 грн., а всього 1821,16 грн.
Цим вироком вирішено долю речових доказів.
За обставин викладених у вироку, 08 серпня 2014 року, приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу магазину «АТБ-маркет» по вул. Соборності, 49а, в м. Кривому Розі познайомився з ОСОБА_10 , якій запропонував спільно вжити спиртні напої. Отримавши від ОСОБА_10 згоду, вони у магазині придбали пляшку горілки, ємністю 0,5 літри та для подальшого її вжитку попрямували до розташованої поблизу напівзруйнованої будівлі колишнього дитячого дошкільного учбового закладу №129 «Ластівка», по вул. Костенка, 37 в м. Кривому Розі, де в приміщенні однієї з кімнат першого поверху почали вживати спиртне.

Після вживання спиртних напоїв, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_10 вступити з ним у добровільні статеві зносини. Однак ОСОБА_10 відповіла категоричною відмовою на дану пропозицію та наполягала на придбані ОСОБА_7 ще однієї пляшки горілки для продовження пияцтва. Вказана поведінка ОСОБА_10 обурила ОСОБА_7 та викликала у нього гостру неприязнь до ОСОБА_10 і умисел на заподіяння їй смерті за вказаних мотивів. Діючи з цією метою, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 22:30 годині 08 серпня 2014 року в приміщенні цієї ж кімнати, взяв невстановлену слідством порожню скляну пляшку ємністю 0,5 літри, що залишилася після вживання горілки, та умисно завдав нею ОСОБА_10 , яка стояла звернутою до нього обличчям, одного удару в ділянку голови. Від отримання удару пляшкою в голову, ОСОБА_10 впала спиною на підлогу, в наслідок чого втратила свідомість. Одразу ж після цього, ОСОБА_7 взявши непритомну ОСОБА_10 за руки, перетягнув її в приміщення сусідньої кімнати цієї ж напівзруйнованої будівлі, де вклав спиною на підлогу та продовжуючи протиправно діяти, умисно завдав їй не менш семи ударів кулаками та взутими ногами в ділянки голови та тулубу. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні однієї з кімнат першого поверху напівзруйнованої будівлі колишнього дитячого дошкільного учбового закладу №129 «Ластівка», по вул. Костенка, 37 в м. Кривому Розі, діючи з метою спричинення смерті малознайомій йому ОСОБА_10 на ґрунті гострої неприязні до неї, схилився над потерпілою, що лежала в непритомному стані спиною на підлозі та, проявляючи агресію посилену станом алкогольного сп`яніння, приблизно о 22:40 годині 08 серпня 2014 року почав умисно, на протязі декількох хвилин стискати ОСОБА_10 коміром вдягненої на ній кофти, життєво-важливий орган - шию, перекриваючи в такий спосіб доступ кисню до органів її дихання, доки потерпіла перестала подавати ознаки життя та померла на місці злочину, в результаті механічної асфіксії.
Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , з мотивів гострої неприязні до неї, ОСОБА_7 , бажаючи приховати вчинений ним особливо тяжкий злочин, за місцем свого мешкання - квартири АДРЕСА_2 , взяв пляшку з бензином та повернувся на місце вбивства ОСОБА_10 - приміщення тієї ж кімнати, напівзруйнованої будівлі дитячого дошкільного закладу. Одразу ж після цього, ОСОБА_7 прикидав труп ОСОБА_10 , що лежав спиною на підлозі, знайденим тут же побутовим сміттям та за допомогою запальнички, що мав при собі, і підшуканого за місцем мешкання бензином, приблизно о 23:25 годині 08 серпня 2014 року, підпалив труп та з місця злочину втік.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 фізичного болю та прижиттєві тілесні ушкодження у вигляді: фрагменту странгуляційної борозни в середній третині шиї з вогнищами зсаднення і валиками защемлення; двох вогнищевих крововиливів у м`які тканини органокомплексу шиї праворуч та перелому правого великого ріжка під`язичної кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1525 від 08 вересня 2014 року за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілої ОСОБА_10 , що настала приблизно о 22:45 годині 08 серпня 2014 року в приміщенні однієї з кімнат першого поверху напівзруйнованої будівлі колишнього дитячого дошкільного учбового закладу №129 «Ластівка», по вул. Костенка, 37 в м. Кривому Розі, в результаті механічної асфіксії внаслідок стискання органів шиї зашморгом при удавлені.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, доводи апеляційної скарги підтримали та наполягали на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, просив її залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Потерпіла просила вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Судове рішення є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного принципу верховенства права.

Вирок, в якому вирішено обвинувачення по суті, повинен відповідати вимогам ст.370 КПК України, бути законним, вмотивованим та обґрунтованим, тобто ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідків, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань обвинуваченого, потерпілого, свідків у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваних обставин.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

В ході розгляду цього кримінального провадження, вказаних вимог закону суд першої інстанції в повному обсязі не дотримався, оскільки спрощено підійшов до питання доказування винуватості обвинуваченого, не зважаючи на специфіку та складність проваджень цієї категорії.
Так, під час допиту в суді, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав і пояснив, що потерпілу ОСОБА_10 він не знав, ніколи не зустрічав, та 08 серпня 2014 року її також не бачив й вони не спілкувалися. В цей день він з 19-00 до о 02:00 годині ночі знаходився в компанії своїх друзів, з якими розпивав спиртні напої, та не міг вчинити злочин, оскільки на момент смерті потерпілої не міг бути на місці його вчинення, а його алібі можуть підтвердити свідки. Зазначав, що спочатку слідства взяв на себе вину за вбивство потерпілої через фізичний та моральний тиск на нього зі сторони працівників правоохоронних органів.
Версію обвинуваченого щодо його непричетності до злочину, в якому він обвинувачується, частково підтвердили свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які пояснили, що в період часу з 20-00 до 02-00 годин 08 серпня 2014 року, ОСОБА_7 , разом з компанією, знаходячись у дворі будинку в районі зупинки громадського транспорту «Восход», розпивали спиртні напої. На протязі часу їх спілкування, хтось з компанії ходив до магазину за пивом, однак то був не ОСОБА_7 . Сам обвинувачений нікуди не відлучався на тривалий час, тільки ходив до бабусі хвилин на п`ять. Того дня ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не зустрічалися, не спілкувалися, разом нікуди не ходили.
На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину суд послався на пояснення, зокрема свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що 08 серпня 2014 року на початку десятої години вечора, перебуваючи в районі зупинки громадського транспорту «Восход», в магазині «АТБ-маркет», він зустрів знайому ОСОБА_10 , яка розповіла йому, що збирається розпивати пиво з якимись хлопцями, в одному із яких він упізнав обвинуваченого. Після цього, вони разом з товаришем взяли пиво, та пішли розпивати його в чагарники, які були розташовані поруч із будівлею напівзруйнованого дитячого садка. Там він побачив як ОСОБА_10 зайшла в будівлю садка, а за нею якийсь хлопець. Після цього вони з товаришем пішли до магазину та взяли ще пива, розпили його, потім товариш запропонував йому випити горілки, спочатку він відмовився, в подальшому все таки погодився та випив. Приблизно о 23:00 годині він побачив як із дитячого садка вийшов хлопець, якого він раніше бачив із потерпілою, однак самої ОСОБА_10 з ним не було. Потім вони з товаришем розпрощалися, а він пішов у магазин, взяв ще пляшку пива, та коли повертався назад, то побачив як з другого поверху будівлі дитячого садка йде дим. Вказував на те, що не може з достовірністю сказати, чи був ОСОБА_7 тим хлопцем, з яким до дитячого садка заходила ОСОБА_10 .
Окрім того, дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_7 , суд прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_22 , яка очевидцем злочину не була. Зазначила, що обставини смерті потерпілої знає зі слів свого співмешканця ОСОБА_23 , який на момент розгляду кримінального провадження в суді помер, але був допитаний в якості свідка під час досудового розслідування, та пояснила, що він їй розповідав, що 08 серпня 2014 року бачив ОСОБА_10 з хлопцем на ім`я ОСОБА_24 . Вони йшли і, нібито розмовляли на підвищених тонах, в сторону закинутого дитячого садка, а через деякий час, бачив цього ж хлопця, як останній сам виходив з дитсадка в якому нібито щось горіло.

Разом з цим, пояснення зазначеного свідка є показаннями з чужих слів, які, у відповідності до ст.97 КПК України, можуть бути визнані допустимими доказами, якщо вони не суперечать іншим доказам та, якщо сторони погоджуються визнати їх доказами.

Тоді як суд, при вирішенні питання про допустимість свідчень ОСОБА_22 , як доказу, не прийняв до уваги вимоги вказаної вище норми закону та, не усунувши протиріччя у провадженні, передчасно дійшов висновку про можливість покладення їх в основу вироку щодо ОСОБА_7 .
Отже, вищенаведені пояснення свідків та покази обвинуваченого мають суттєві протиріччя, які не були належним чином перевірені судом, їм не була надана оцінка, як того вимагають положення ч.1 ст.94 КПК України, з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Також, з оскаржуваного вироку видно, що під час розгляду кримінального провадження судом допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_26 . Пояснення цих свідків в судовому засіданні наведено в мотивувальній частині вироку, однак жодної оцінки, як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, їм не надано.
Окрім того, судом не був допитаний свідок ОСОБА_27 , який згідно з обвинувальним актом позиціонується як свідок зі сторони обвинувачення.

Також, в ході судового розгляду свідок ОСОБА_16 відмовився від викривальних пояснень щодо обвинуваченого, наданих ним під час досудового розслідування, які за змістом узгоджуються із суттю висунутого у провадженні обвинувачення, та пояснив, що з ОСОБА_7 вони товаришують. 08 серпня 2014 року, в період часу з 22:00 по 02-00 годин, обвинувачений перебував з ним, ОСОБА_28 , ОСОБА_29 і хлопцем на ім`я ОСОБА_30 , прізвища якого він не знає, біля одного із під`їздів будинку, розташованого поруч з магазином «АТБ-маркет», де вони разом розпивали пиво.
Згідно з вимогами ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, письмові пояснення свідків, отриманні під час досудового розслідування, можуть бути оголошенні в судовому засіданні, але лише з метою пред`явити свідкам їхні попередні свідчення, що не можна вважати порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Однак, отримавши змінені пояснення свідка ОСОБА_16 , дослідивши їх безпосередньо, суд не оголосив його попередні свідчення, надані ним на досудовому розслідуванні, для усунення протиріч, що виникли під час судового розгляду, та не надівши їм належної оцінки, обмежився лише висновком, що зміна ним пояснень є намаганням утворити алібі обвинуваченому, оскільки вони є товаришами.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_16 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384, 385 КК України, під час допиту в суді, відмовився у повній мірі від пояснень, наданих ним на стадії досудового розслідування, вказуючи на те, що вони були надані ним під тиском співробітників поліції.
В рішенні Європейського суду з прав людини «Яременко проти України» вказано: «коли особа заявляє небезпідставну скаргу на дії працівників правоохоронних органів, повинно бути проведено ефективне офіційне розслідування, під час якого можливо знайти та забезпечити покази винуватих осіб. Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду передбачають проведення незалежного неупередженого розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні».

Отже, маючи пояснення свідка ОСОБА_16 про застосування щодо нього незаконних методів проведення досудового слідства, суд не вжив всіх передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо перевірки цієї заяви, належним чином не з`ясував у нього, в чому конкретно полягали незаконні методи, тоді як встановлення наявності неправомірних дій щодо нього з боку співробітників міліції при допиті, під час якого він надав пояснення, що підтверджують вину ОСОБА_7 , має важливе значення для підтвердження чи спростування висунутого йому обвинувачення.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу, що захисник обвинуваченого, не погоджуючись з причиною смерті потерпілої, механізмом спричинення потерпілій тілесних ушкоджень і знаряддям злочину, зазначеними у висновку експертизи, під час судового розгляду заявив клопотання про надання для огляду в судовому засіданні верхнього одягу потерпілої, який постановою слідчого від 12 вересня 2014 року був визнаний речовим доказом (том 1 а.п.149).

Як видно з журналу судового засідання від 27 травня 2016 року та його звукозапису, судом в цей день повинен був проводитись огляд зазначених вище речових доказів, але одяг потерпілої до суду доставлено так і не було, про що вірно зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник. Замість нього до суду надано одяг обвинуваченого ОСОБА_7 , але, при подальшому розгляді провадження, судом так і не з`ясовано причин ненадання органами слідства цих доказів та не прийнято жодних заходів для їх повторного витребування.

Отже, на думку колегії суддів, всі зазначені вище порушення, відповідно до положень ст.410 КПК України, свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення судового рішення.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що допущені судом порушення кримінального процесуального закону є істотними, які вплинули на законність ухваленого вироку, у зв`язку з чим висновки суду про визнання ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст.115 КК України є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому ухвалений щодо нього вирок не може визнаватися законним, вмотивованим та обґрунтованим.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.
В суді апеляційної інстанції учасниками провадження не було заявлено клопотань про повторне дослідження обставин щодо висунутого обвинувачення за умови, що вони в суді першої інстанції досліджені неповно або з порушенням, та дослідження доказів, які не досліджувались судом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Порушення судом першої інстанції вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку безумовних підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження доказів, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , та дійшла висновку про часткове задоволення поданої захисником апеляційної скарги, й скасування вироку з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням вироку по вказаним підставам, колегія судів не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги захисника, які необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, при цьому усунувши порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з цим, колегія суддів вважає, якщо під час нового судового розгляду підтвердиться об`єм обвинувачення, визнаний доведеним судом першої інстанції, то призначене обвинуваченому покарання слід вважати таким, що є явно несправедливим внаслідок суворості.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року задовольнити частково.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року скасувати.

Призначити у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4