АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/39/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.3 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0004206, № 0004202 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, з середньою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

*вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2003 року за частиною 2 статті 186 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

*вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2004 року за частиною 2 статті 185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. 24 червня 2006 року умовно-достроково звільнений на не відбутий строк 1 рік 5 місяців 1 день;

*вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2007 року за частиною 2 статті 190 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі. 14 травня 2009 року звільнений за відбуттям строку покарання;

*вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2010 року за частиною 2 статті 186 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

*вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2010 року за частиною 2 статті 289 КК України на 4 роки позбавлення волі. 25 липня 2013 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2013 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання з не відбутим строком 1 рік 2 місяці 20 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 3 статті 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 статті 76 цього Кодексу.

Ухвалено віднести на рахунок держави судові витрати за проведення судових експертиз.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 вересня 2015 року о 1 годині через вікно проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_10 , завдавши їй матеріальні збитки на загальну суму 7358 грн.

Крім того, 14 вересня 2015 року о 5 годині ОСОБА_11 проник до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 , завдавши йому матеріальні збитки на загальну суму 10034 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі заступник прокурора області, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію злочинів, просить вирок суду скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, постановити новий вирок та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки та стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 613,80 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; в судових дебатах: прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, та його захисника, які вважали, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфіковані правильно.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину та розкаявся в скоєному, активно сприяв органу досудового розслідування в розкритті злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, однак не працює, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, визнання своєї вини, активне сприяння органам досудового розслідування в розкритті злочинів, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочину.

Врахувавши зазначене, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України на строк чотири роки.
Вид та розмір покарання не оскаржує і прокурор у своїй апеляційній скарзі.
Отже висновок суду щодо розміру та виду покарання за цим кримінальним законом можна визнати достатньо обґрунтованим.

Разом з тим, апеляційні доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів є слушними, оскільки суд, звільняючи його від покарання, не в повній мірі врахував обставини провадження, ступінь тяжкості злочинів та особу обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд недостатньо мотивував своє рішення та, застосувавши положення зазначеного закону, не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, перелічив з поміж іншого загальні засади призначення покарання, а деякі з них повторно визнав обставинами, що пом`якшують покарання, і з достатнім обґрунтуванням не зазначив, як саме враховані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Отже, звільняючи засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не обґрунтував у вироку висновок про можливість виправлення засудженого без реального відбування ним покарання, не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання, фактично не врахував всіх обставин провадження та не звернув увагу на те, що його дії становили 2 епізоди тяжких злочинів і були направлені проти власності, посягали на основи гарантованих конституційних прав громадян, а крім того, обвинувачений неодноразово засуджувався за скоєння виключно злочинів проти власності, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, але в подальшому продовжував скоювати умисні злочини проти власності, що свідчить про антисоціальну спрямованість та стійке небажання становитися на шлях виправлення, а тому покарання обвинуваченому повинно відповідати своєї меті, тобто бути адекватним скоєному, слугувати виправленню особи та попередженню скоєння нею нових злочинів, у зв`язку з чим покарання у вигляді чотирьох років, яке було призначене судом першої інстанції, але без звільнення його від відбування покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, буде справедливим, відповідним до скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 , необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Що ж стосується доводів автора апеляційної скарги про стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальних витрат на залучення експерта на загальну суму 613,80 грн., то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат. При цьому, частиною другою статті 124 КПК України передбачено стягнення судом з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта.

Проте, районний суд при ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , всупереч вищезазначеній нормі закону відніс судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз на користь держави, не стягнувши їх з обвинуваченого, що є порушенням кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, було проведено судово-товарознавчі експертизи № 2182 від 24.09.2015 року, № 2183 від 25.09.2015 року та № 2184 від 30.09.2015 року, вартість кожної, згідно довідок про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні складає 306 грн. 90 коп. (Т.1, а.п. 48, 55, 62), а загальна вартість витрат на залучення експертів складає 920 гривень 70 копійок, яка і підлягала стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Разом з тим, апеляційна скарга містить вимогу про стягнення з обвинуваченого вартості витрат на залучення експертів лише у сумі 613,80 грн., і тому, не виходячи за межі апеляційної скарги, та не погіршуючи становище обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави вартість витрат на залучення експертів саме в такій сумі.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частинах призначеного покарання та відшкодування процесуальних витрат скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 613 гривень 80 копійок.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4