Справа № 461/7240/17
Провадження № 1-кс/461/7328/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2017 м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
особи, яка подала скаргу ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність директора Львівського територіального управління Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -
23.10.2017 року до Галицького районного суду м. Львова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність директора Львівського територіального управління Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення. Скарга мотивована наступним. 03.10.2017 він звернувся до Львівського територіального управління Національного антикорупційного бюро України з заявою, в якій просив внести інформацію, викладену у заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочати досудове слідство за ознаками ч. 1 статті 364 Кримінального кодексу України стосовно суддів Апеляційного суду Івано- Франківської області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Останні, згідно з викладеними в заяві обставини, під час апеляційного розгляду справи, зловживаючи своєю владою безпідставно відмовили в задоволенні відводу судді ОСОБА_6 . В той же час, даний суд в іншій справі задовольнив самовідвід цієї судді. В передбачений ст. 214 КПК України строк відомості про кримінальні правопорушення не внесені до ЄРДР. Тому просить визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати директора Львівського територіального управління Національного антикорупційного бюро України внести відповідні відомості до ЄРДР України.
ОСОБА_3 в судовому засіданні надав аналогічні пояснення. Просив скаргу задовольнити.
Директор Львівського територіального управління Національного антикорупційного бюро України в судове засідання не з`явився. Надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги через її безпідставність.
Вивчивши скаргу та надані матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
З досліджених матеріалів вбачається, що ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Івано- Франківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 20.02.2013 р. у кримінальному провадженні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14.02.2013 р. задоволений самовідвід судді ОСОБА_6 , оскільки донька судді-доповідача ОСОБА_6 працює суддею Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Самовідвід задоволений з метою усунення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді. Також в цій ухвалі зазначено, що ОСОБА_3 оскаржує ухвалу про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження щодо голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_10
23.05.2013 р. слідча суддя Івано-Франківського міського суду відмовила у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 22.04.2013 р. про закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 368 КК України за зверненням ОСОБА_3 щодо отримання хабара головою Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_10 .
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Івано- Франківської області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 04.06.2013 р. відхилена заява ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 . В той же день колегія цих суддів апеляційну скаргу Дем`яніва залишив без задоволення, а вищезазначену ухвалу слідчої судді Івано-Франківського міського суду від 23.05.2013 р. залишив без змін.
З вищезазначеного вбачається, що при задоволенні самовідводу ОСОБА_6 ухвалою від 20.02.2013 р. разом з нею в колегії були судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а при відмові в задоволенні відводу ОСОБА_6 ухвалою 04.06.2013 р. з нею в колегії були інші судді: ОСОБА_5 ОСОБА_7 . Рішення про відвід (самовідвід) в колегії суддів при розгляді кримінальної справи вирішується в нарадчій кімнаті простою більшістю голосів (ч. 3 ст. 81 КПК України). Різні судді в різних колегіях можуть мати різні думки з одних й тих самих питань. В Україні не діє прецедентне право. Відповідно до ст. 367 КПК України судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення ухвали в нарадчій кімнаті. В ухвалі вони прийшли до правового висновку про відсутність підстав для відводу судді ОСОБА_6 . При цьому вони при прийнятті процессуального рішення не пов`язані з думкою інших суддів в інших справах. Тому слідчий судя, не оцінюючі законність та обгрунтованість процесуальних рішень суду апеляційної інстанції, не вбачає будь-яких ознак кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 статті 364 Кримінального кодексу України в викладених в заяві ОСОБА_3 обставинах.
З суті скарги ОСОБА_3 вбачається його незгода з процесуальними рішеннями суддів під час здійснення ними правосуддя.
Положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, - вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.
При безпідставно ініційованому досудовому розслідуванні порушується гарантія недоторканності суддів і їх незалежності у виконанні професійних обов`язків, спроба втручання у здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 р., Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що "недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом".
Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.
Втім, як правило, заяви про вчинення суддею злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддею відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури.
Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Водночас, як зазначено вище, що стосується законодавчої процедури розгляду таких заяв правоохоронними органами, то після отримання відповідної заяви, згідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання такої заяви, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Аналогічна норма міститься і у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженому наказом Генеральної прокуратури України №139 від 06 квітня 2016 року.
Так, згідно п.1 розділу 3 зазначеного вище Положення, внесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме заява, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений частиною першою статті 214 КПК України.
Крім того, норми чинного КПК не передбачають жодної гарантії для захисту своїх прав особою, щодо якої кримінальне провадження може бути розпочате безпідставно.
Наявність в чинному КПК спрощеного порядку прийняття та реєстрації всіх без винятку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення (дійсних чи надуманих) може зробити можливим внесення будь-якої інформації до ЄРДР і відкриття, іноді безпідставного, кримінального провадження.
Отже, досудове розслідування розпочинається вже з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно з правовим висновками, викладеним у Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року, - судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15 (Рекомендація № CM/REC(2010)12)).
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд,
Така ситуація є особливо загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, особливо з огляду на те, що ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Якщо по кожній справі за заявою незадоволеної сторони будуть внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування у відношенні судді, то судді, здійснюючи правосуддя, фактично весь час будуть перебувати під психологічним тиском та тільки те і робити, що надавати пояснення, що є порушенням конституційних гарантій незалежності судової влади та реалізації права на справедливий суд незалежним і безстороннім судом.
Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Будь-яких конкретних відомостей про вчинення суддями Апеляційного суду Івано- Франківської області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кримінального правопорушення при розгляді справи - заявник не навів. Сама по собі незгода з їх судовим рішенням, навіть якщо воно не співпадає з протилежними рішеннями інших суддів - не є підставою для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.
Тому правові підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за скаргою ОСОБА_3 - відсутні.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя,-
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність директора Львівського територіального управління Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1