Справа № 341/1543/16-к
Провадження № 11-кп/779/484/2017
Категорія ст.125 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000233 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 05 вересня 2017 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 125 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Мартинів Галицького району Івано Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого водієм ФО СПД ОСОБА_12 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового розгляду, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до постановлення необґрунтованого та незаконного рішення та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Окрім цього зазначає, що суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_13 , хоча вони підтверджуються показами інших свідків, а також не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_14 , яка даючи пояснення підтвердила факт нанесення першого удару палицею потерпілою ОСОБА_15 , копію його амбулаторної картки, де зазначено про забій грудної клітки. Також вказує, що задовольняючи цивільний позов та призначаючи розмір 5000 гривень, суд не дотримався вимог розумності та справедливості, характеру тілесних ушкоджень, не врахував, що він є пенсійного віку та надалі може не працювати. Просить скасувати вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 05.09.2017 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік з відрахуванням щомісячно в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми заробітку.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 5000 (п`ять тисяч ) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 умисне легке тілесне ушкодження, при наступних обставинах.

22 червня 2016 року близько 19 години на громадському пасовищі, що у с. Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області ОСОБА_8 зустрів свого родича ОСОБА_10 та його дружину ОСОБА_15 . З огляду на неприязність відносин, між ними, виник словесний конфлікт. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_8 підійшов ближче до ОСОБА_10 і розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків щодо здоров`я останнього, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_10 дерев`яною палицею, яку мав при собі, один удар у передньо - ліву ділянку голови. Від отриманого удару ОСОБА_10 упав на землю, а ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, наніс лежачому на землі ОСОБА_10 ще один удар дерев`яною палицею у ділянку лівої брови та декілька ударів цією ж палицею по обох ногах.

У цей час на захист свого чоловіка стала ОСОБА_15 , яка підбігла до ОСОБА_8 , схопила його за руки та спробувала заспокоїти останнього. Однак, ОСОБА_8 знову вступив у сутичку з ОСОБА_10 , який намагався захистити свою дружину, та повалив його на землю. У цей час ОСОБА_15 встала із землі і повідомивши ОСОБА_8 , що має намір телефонувати у поліцію, дістала мобільний телефон. Побачивши це, ОСОБА_8 продовжив конфлікт з ОСОБА_15 .

В подальшому, ОСОБА_8 знову повалив на землю ОСОБА_10 , і припинивши свої злочинні дії, пішов з пасовища у напрямку свого будинку.

Всього, у ході конфлікту ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_10 не менше 4 ударів у ділянку голови, у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді саден у ділянці голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілою ОСОБА_15 та органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, по факту заподіяння ОСОБА_15 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілої.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2017 року кримінальне провадження у частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України закрите та підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку відмовою від обвинувачення (неможливістю підтримувати обвинувачення) потерпілою ОСОБА_15 , яка померла. Постановлено продовжити розгляд кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_11 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід змінити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, зазначених вимог закону суд першої інстанції в повій мірі не дотримався, зокрема в частині призначення покарання.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, яким дана належна правова оцінка.

Доводи обвинуваченого з приводу того, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції беручи до уваги показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , обґрунтовано прийняв їх як докази винуватості обвинуваченого, і після безпосереднього дослідження, давши їм належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 125 ч.1 КК України.

Виходячи з положень ст. 401 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Як вбачається з вироку обставин, що пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

Проте, судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, займається суспільно корисною працею. Також судом було враховано, посткримінальну поведінку обвинуваченого, який вини у вчиненому не визнав, не покаявся, не вчинив жодних дій спрямованих на відшкодування завданих злочином збитків.

Однак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ст. 125 ч.1 КК України під час ухвалення вироку, суд першої інстанції , на думку колегії суддів не дотримався вказаних вимог закону.

Так, санкція ст.125 ч.1 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Згідно ст. 57 ч.2 КК України виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 являється особою, яка досягнула пенсійного віку, однак суд першої інстанції всупереч вимог ст. 57 ч.2 КК України призначив йому покарання за ст. 125 ч.1 КК України у виді виправних робіт.

Відповідно до ст. 408 ч.1 п.4 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого, а згідно з ст. 409 ч.1 п.4 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ст. 125 ч.1 КК України неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Колегія суддів апеляційного суду вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, яке належить призначити ОСОБА_8 за ст. 125 ч.1 КК України, враховуючи положення ст. 65 КК України, вважає за необхідне і достатнє призначити обвинуваченому для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, покарання у виді штрафу в межах санкції частини цієї статті.

Щодо доводів наведених обвинуваченим ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково цивільний позов потерпілого, не дотримавшись вимог розумності та справедливості, характеру тілесних ушкоджень, та не врахував ту обставину, що він є пенсійного віку та надалі може не працювати на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки наведені мотиви у вироку суду з приводу цивільного позову є переконливими та достатньо мотивованими.

Судом вирішено цивільні позови виходячи з вимог ст.127 ч.2 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Окрім цього, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 23,1167 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку (а.с.147-149), задовольняючи частково цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, врахувавши майновий стан обвинуваченого ОСОБА_8 .

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 05 вересня 2017 року в частині призначеного покарання - змінити.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407,408,409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 05 вересня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України - змінити.

Вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень штрафу.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5