Справа № 755/3236/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю: особи в інтересах, якої подано клопотання/засудженого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання інспектора Дніпровського РС Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про звільнення від покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із застосуванням до нього амністії згідно Закону України "Про амністію у 2016 році", Закону України "Про застосування амністії",

в с т а н о в и в :
Заявник подав клопотання про звільнення засудженого від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2017 посилаючись на наявність обставин визначених п. а) ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" (надалі Закон).

Заявник у судове засідання не прибув, однак у силу ст.ст. 22, 26 КПК України, ст. 10 Закону, це не є перешкодою для розгляду клопотання.

У судовому засіданні засуджений наявне клопотання підтримав, просив задовольнити, та надав свою особисту відповідну згоду з цього питання, у той час, як прокурор поклався на розсуд суду, тож суд заслухавши думку учасників провадження, дослідивши наявні матеріали у справі на час розгляду цього питання, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 86 КК України регламентовано, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Правові засади застосування амністії регламентуються Законом України від 01.10.1996 № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні» та законами про амністію.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.02.2016 по справі № 5-331кс16, амністія в Україні оголошується спеціальним законом (стаття 92 Конституції України) і в кримінальному праві є складовою частиною інституту звільнення від покарання та його відбування (розділ ХІІ КК), отже, питання застосування амністії підлягає вирішенню в межах кримінальної процедури.

При цьому, слід вказати, щодо суб`єкта оскарження, що ст. 10 Закону передбачає, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників, звернення органу пробації, атому, з дані клопотання подані уповноваженими на те особами у розумінні вказаної статі закону.

Щодо питання підсудності звернення.

За змістом положень Закону України "Про амністію у 2016 році", вирішення питання про територіальну підсудність розгляду клопотання про застосування амністії залежить від процесуального статусу особи, яка притягується до кримінальної відповідальності та заявила клопотання про амністію, а також від стадії кримінального провадження та органу в провадженні якого перебуває кримінальна справа.
Так, під час виконання вироку питання застосування Закону України " Про амністію у 2016 році", враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році", має вирішуватися у порядку передбаченому ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році"місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, що також витікає з положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України.
Аналогічні позицію щодо підсудності клопотань даного характеру надано і у роз`ясненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін" від 21 травня 2014 року, які враховуються судом при прийнятті судового рішення у цьому провадженні на підставі ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
З огляду, на, що та з урахуванням норм КПК України, через призму його ч. 6 ст. 9, уважає, що такого типу клопотання, має розглядатись місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, так, як такий підхід найбільш сприятливий для заявника та засудженого.
Щодо самого звернення по суті порушеного у ньому питання.

Статтею 11 Закону передбачено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Згідно п. а) ст. 1 Закону слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
При цьому, зі змісту ст. 1 «Про амністію у 2016 році» випливає, що амністія застосовується не до усіх засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими та за злочини, вчинені з необережності, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, а лише виключно ті з них, які мають ознаки, передбачені пунктами 17 ч. 1 ст. 1 Закону.

На тотожну позицію указано і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків (далі Узагальнення), які враховуються судом при прийнятті судового рішення у цьому провадженні на підставі ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У цій ситуації, засуджений визнаний винним у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, чи необережним злочином, який є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, будучи на момент вчинення злочину неповнолітнім (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , злочин вчинив 12.11.2016).
Обставини регламентовані КК України, КПК України та Законом, які б унеможливлювали застосування до засудженого п. а) ст. 1 Закону відсутні.
А тому, суд надходить висновку у цій справі, що особа, в інтересах якої подано клопотання відповідає критеріям, встановленим законом для застосування амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році» на підставі його статті 1.

За таких обставини, суд враховуючи вищезазначене, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що клопотання слід задовольнити, як обґрунтоване.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, ст. 11 КВК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії", суд
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
На підставі п. а) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2017 у справі № 756/3236/17 у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік зі звільненням від відбування покарання у порядку ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків регламентованих ст. 76 вказаного Кодексу.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.
С у д д я : ОСОБА_1