Дата документу Справа № 320/7471/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1232/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/7471/17
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005007 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Долинське, Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, працюючого різноробочим ТОВ «Магістраль-сервіс», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 18.05.2016 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає судове рішення занадто суворим, також вказує на те, що суддя порушила його право на захист, також, на його думку, суддя не роз`яснила йому всієї суті ст. 349 КПК України. Просить переглянути його справу, з урахуванням його щирого каяття застосувати до нього положення ст. 66 КК України та на підставі ст. 72 КК України призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3років позбавлення волі.

На підставі ч.1 статті 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року та, за сукупністю вироків, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Обрано ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Взято ОСОБА_6 під варту в залі суду.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 16 лютого 2017 року з 13 годин 00 хвилин.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 20.07.2016 року, приблизно у нічний час ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені ворота проник на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, з метою реалізації злочинного умислу на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , проник до літньої кухні вказаного домоволодіння через незачинені двері, що є іншим приміщенням, звідки таємне викрав п`ять полімерних каністр, об`ємом 20 л кожна, у яких містилося дизельне паливо, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Тим самим ОСОБА_6 загалом заволодів 100 літрами дизельного палива, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2199 гривень.
Крім того, 05.09.2016 року, приблизно о 01 годі 40 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужими грошовими коштами, користуючись корисливими мотивами, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття вікна, проник до кімнати вищевказаного будинку, звідки з шухляди стола таємно викрав грошові кошти у розмірі 3 300 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 , матеріальний збиток на вищевказану суму.
Крім того, 21.09.2016 року, приблизно о 01 годині 55 хвилин, ОСОБА_6 знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужими грошовими коштами, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття вікна, проник до кімнати вищевказаного будинку, звідки з шухляди стола таємно викрав грошові кошти у розмірі 6 700 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на вказану суму.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд має право визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі. При цьому, як передбачено частиною третьою вказаної норми, суд має можливість за відсутності заперечень учасників судового провадження визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніхто не оспорює. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів справи, при розгляді кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 , підтримав клопотання прокурора про скорочений порядок дослідження доказів. Обвинувачений надав суду показання, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не оспорював обставин його вчинення, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши що розуміє зміст цих обставин. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.

Вищезазначене підтверджується як журналом судового засідання від 16 лютого 2017 року ( а.п. 48), так і технічним носієм інформації на якому зафіксовано судовий процес у суді першої інстанції (а.п. 54).

За таких обставин, підстав вважати, що суд розглянув справу з порушенням вимог кримінального процесуального закону, ст. 349 КПК України, як про це йдеться у апеляційній скарзі, немає.

Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що останній щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, а тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцію ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення ОСОБА_6 остаточно призначеного місцевим судом покарання, оскільки, будучи судимим, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив умисні тяжкі корисливі кримінальні правопорушення (злочини) через незначний проміж часу після постановлення відносно нього вироку, при цьому, перебуваючи на випробувальному терміни, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, жодних висновків для себе не зробив, продовжує займатися злочинною діяльністю, а тому призначене покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), а також те, що тримався під вартою після проголошення вироку до набрання ним законної сили з 16.02.2017 року по 20.06.2017 року включно, колегія суддів зараховує цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 16.02.2017 року до 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: