Справа № 740/1215/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/799/2017
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинувачених - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 від 01 лютого 2017 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Свидовець, Бобровицького району, Чернігівської області, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого: вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.07.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 69, 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, умовно-достроково звільненого 16 листопада 2016 року на 5 місяців 27 днів,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Ніжина Чернігівської області, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року:

- ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна;

- ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 липня 2014 року та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці з конфіскацією всього належного йому майна.

Термін відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу його затримання.

Термін відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 25 березня 2017 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25 березня 2017 року по день набуття чинності вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 175 грн. 92 коп. на користь держави за залучення експерта для проведення експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисником адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій просить вирок суду змінити, пом`якшивши призначене його підзахисному міру покарання та призначити остаточну міру покарання з врахуванням вимог ст. 69, 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

Вважає, що місцевим судом не були дотримані вимоги ст. 65 КК України, в зв`язку з чим ОСОБА_9 було призначене покарання надто суворе, при цьому не врахував активне сприяння слідству, надання правдивих свідчень, повернення потерпілому предмету вчинення кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, в зв`язку з чим вважає за можливе при призначенні покарання застосувати норми ст. 69 КК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити рішення місцевого суду та, застосувавши ст. 69, 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не було в повній мірі враховано всіх фактичних обставин справи та його роль у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема те, що йому не були відомі наміри ОСОБА_9 з приводу викрадення транспортних засобів, в чому він не приймав безпосередньої участі, а в зв`язку з юридичною необізнаністю під час досудового та судового слідства визнав свою вину. Вказує, що під час розслідування кримінального провадження сприяв розслідуванню. Стверджує, що під час призначення йому виду та міри покарання місцевим судом не було враховане його сімейне положення та членів його родини, а саме надання ним допомоги бабусі, яка є інвалідом 3 групи та матері, яка теж являється інвалідом 3-ї групи та потребує сторонньої допомоги. Звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні висновки про вартість викраденого майна, в зв`язку з чим було порушено п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд першої інстанції встановив, що 14 грудня 2016 року у вечірній час ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, заздалегідь домовились про спільне заволодіння транспортними засобами, а саме, двома мотоциклами, які належать ОСОБА_10 , поєднане з проникненням у приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вчинення двох тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром.

З цією метою, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прибули до господарства за адресою АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 виконуючи роль пособника, шляхом надання порад та вказівок, будучи обізнаним про місце зберігання транспортних засобів, вказав в яких саме приміщеннях знаходяться мотоцикли та заздалегідь пообіцяв їх переховати, усвідомлюючи, що вони здобуті злочинним шляхом.

В подальшому, діючи узгоджено, зі спільним умислом на вчинення незаконного заволодіння транспортними засобами, 15 грудня 2016 року близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_9 через незамкнену хвіртку проник до господарства АДРЕСА_3 , де шляхом зламу вхідних дверей, проник до сарайного приміщення та повторно, незаконно заволодів мотоциклом марки «К-175А» вартістю 3100 грн., який належить ОСОБА_10 , після чого відбуксирував мотоцикл до місця проживання ОСОБА_8 , який переховав транспортний засіб.

Продовжуючи дії на доведення злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння двома транспортними засобами, ОСОБА_9 , 15 грудня 2016 року в період часу з 02 год. 00 хв. по 03 год. 00 хв., через незамкнену хвіртку господарства АДРЕСА_3 де шляхом витягування шибки проник до сарайного приміщення та незаконно заволодів мотоциклом марки Мінськ ММВЗ-3.111 вартістю 5200 грн., який належить ОСОБА_10 , після чого відбуксирував мотоцикл до місця проживання ОСОБА_8 , який переховав транспортний засіб.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані ними апеляційні вимоги, думку прокурора, який висловив заперечення проти задоволення вимог скарги сторони захисту, але просив частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, є ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, під час розгляду даного кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, з порушенням закону, вирішив питання щодо розміру шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишивши поза увагою роз`яснення, що містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до яких вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в них на а.п. 61 міститься довідка, надана слідчому Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 про вартість викрадених мотоциклів марки «К-175-А», вартістю 3100 грн. та мотоцикла марки «Мінськ ММВЗ-3.111», вартістю 5200 грн., яка належним чином не оформлена та не завірена, правова природа її походження невідома, в зв`язку з чим відомості, які в ній містяться, не мають юридичної сили, а місцевим судом під час розгляду даного кримінального провадження ці обставини не були взяті до уваги.

За змістом ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, допущені судом першої інстанції порушення перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення по даному кримінальному провадженню, а тому вирок щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно усунути порушення, зазначені в цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з цим колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів поданих апеляційних скарг, а тому вони підлягають ретельній перевірці при новому судовому розгляді даного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 20 листопада 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4