Справа № 554/3475/16-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 24.01.2018
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Полтави, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого фахівцем консультативних послуг «Фінанс лайф», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.201 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що з початку 2014 року цікавився фалеристикою та мав хобі - обмін медалей, в тому числі, з громадянином Китаю ОСОБА_7 . Досконалих знань про це не мав, а всі необхідні йому дані отримував з інтернет -ресурсу. Збутом предметів фалеристики не займався, в інтернет - аукціонах участі не приймав та їх не використовував. З ким конкретно він спілкувався електронною поштою чи в соціальних мережах не пам`ятає, однак із ОСОБА_7 переписувався через електронну пошту англійською мовою. По суті обвинувачення зазначив, що орден «Октябрьская революция» він придбав на ринку м. Полтави у невідомого діда за 1000 грн. Особи, яка була нагороджена цим орденом він не знає, але це була проста жінка та отримала відзнаку за високі надої. Чи відносився цей орден до державних нагород, культурних або сімейних цінностей йому було не відомо. Однак з цього приводу він телефонував у Міністерство культури, де йому повідомили, що питання, чи є вказаний орден дозволеним до відправлення за кордон, вирішується в індивідуальному порядку на митному кордоні, при цьому, якщо орден не підлягає відправленню, його повернуть назад і тут немає нічого страшного. В подальшому він з поштового відділення по вулиці Г.Сталінграду м. Полтави в лютому 2015 року відправив цей орден з книжкою поштовим відправленням разом з іншим орденом та декількома медалями до Китаю Хуан Чжану. При цьому самостійно заповнив необхідні документи та підписав це відправлення. Чи потрібні були якісь дозвільні документи йому було не відомо. Під час цього відправлення він митної декларації не заповнював, поштовий оператор вміст відправлення не перевіряла. До Міністерства культури з приводу отримання свідоцтва про право вивезення культурних цінностей офіційно не звертався, державної експертизи відповідних орденів та медалей не проводив, оскільки не вважав це за необхідне. Інший відправлений орден «Трудового красного знамени» також придбав на ринку за 600 грн., а відправлені медалі купив по 10 грн. за штуку. Яким чином він познайомився із отримувачем з Китаю він точно не пам`ятає, але не виключає, що в ході інтернет - переписки. Грошових коштів від нього не отримував, жодні міжнародні платіжні системи не використовував. В обмін на відправлені ордени та медалі очікував від ОСОБА_8 посилку з різними китайськими сувенірами. Просив визнати усі здобуті у справі докази недопустимим, вважаючи, що органом досудового розслідування та прокурором суттєво обмежено його права.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини його вина доводиться наданими суду доказами.
Так, згідно протоколу від 17.03.2015 року тимчасового доступу до речей і документів, у приміщенні ЦОП Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта» по вулиці Степана Кондратенка,11д м. Полтави вилучено поштове відправлення №RB360271644UA, де відправником значиться ОСОБА_4 , м. Полтава, а отримувачем Хуанг Джанг, КНР (т.2 а.с.84-86).
За даними висновку судово-почеркознавчої експертизи № 110 від 29.05.2015 року, рукописні тексти на рекомендованому поштовому відправленні №RB360271644UA, а також підписи та рукописні тексти у заяві від 02.04.2015 року про повернення вказаного поштового відправлення, виконані ОСОБА_4 (т.2 а.с. 58-81).
Допитана судом експерт ОСОБА_9 повністю підтвердила висновки проведеної нею експертизи в частині судово-мистецтвознавчого дослідження.
Водночас, згідно листа Львівського історичного музею від 11.08.2016 року №183, цей орден не є рідкісною нагородою. Він заснований у 1967 році на відзначення 50-річчя Жовтневого перевороту. З 1967 по 1992 рік було проведено 106462 нагородження. Однак, рідкісність у Музеях не визначається великою чи малою кількістю нагороджених. Цінність нагороди зростає в залежності від особи нагородженого, зокрема, якщо він є непересічною особистістю, історичною постаттю (т.1 а.с.272). Таких же висновків дійшов і Національний музей історії України, відповідно листа від 17.08.2016 року, зважаючи на необхідність оцінки і ряду інших критеріїв. Зокрема, у даному листі зазначено, що нормативних актів України, які встановлюють розмір критерію рідкісності відносно великої кількості випущених нагород не існує. Для визначення ступеню рідкісності у кожному конкретному випадку експерт користується спеціалізованою літературою, даними інтернет - ресурсу, даними антикварного ринку України та закордону. Для кожного предмету ступінь розповсюдження визначається окремо і на його значення впливає багато факторів, як то: стан збереження, комплектність нагороди, наявність документів, порядковий номер, відношення до видатних особистостей, тощо (т.1 а.с.271).
Враховуючи, що обвинувачений не погодився з висновком зазначеної вище експертизи, зважаючи, що нею не враховано відповідної спеціальної літератури, яка визначає засади встановлення суспільної та музейної вартості, етапи оцінювання, критерії оригінальності та автентичності та з огляду на вимоги постанови КМУ №1343 від 26.08.2003 року і наказу Міністерства культури України № 744 від 11.09.2014 року, судом 25.04.2017 року було призначено державну експертизу культурних цінностей, проведення якої доручено повноважній установі - Полтавському краєзнавчому музею імені Василя Кричевського.
Під час обшуку 28.04.2015 року за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено: лист УДППЗ «Укрпошта» №29-10-14 від 08.04.2015 року, 13 штрихкодів для поштових відправлень, банківську платіжну карту ОСОБА_4 , а також зроблено скріншот з його комп`ютера, де мається посилання на електронні адреси, в тому числі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». (т.2 а.с.104-119).
При повторному обшуку 29.12.2015 року за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було вилучено: книжку «Русские и советские боевые награды», паспорт ОСОБА_4 для виїзду за кордон, системний блок НР Pro та мобільний телефон Нокіа (т.3 а.с.18-24, 25-58).
Висновком комп`ютерно - технічної експертизи № 1 від 17.03.2016 року, установлено підключення ОСОБА_4 до мережі інтернет з 18.12.2015 року по 28.12.2015 року (т.3 а.с. 59-73).
Проведеним оглядом від 22.04.2016 року системного блоку, вилученого під час обшуку в свідка ОСОБА_10 виявлено встановлене програмне забезпечення «Skype», де наявні в якості контактів користувача « ОСОБА_11 » - « ОСОБА_12 », ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, встановлено переписку між користувачами « ОСОБА_13 » та « ОСОБА_11 » за період з 21.05.2015 року до 15.06.2015 року щодо радянських нагород, зокрема орденів та медалей, частина з яких пропала (т.1 а.с.136-169).
Водночас, із даної відповіді також убачається, що з рахунку, зареєстрованого на ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) не було продано жодного товару (т.1 а.с.264).
Із листа Полтавського краєзнавчого музею імені В.Кричевського від 03.12.2015 року №496/01-22 убачається, що ОСОБА_4 до вказаного музею для проведення державної експертизи ордену «Октябрьской революции» не звертався (т.2 а.с.190).
Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що з 2010 року працює у поштовому відділенні № 40 по вулиці Г. Сталінграду, 30 м. Полтави та займається видачею поштових відправлень, в тому числі простих, рекомендованих, міжнародних. Серед клієнтів відділення упізнала ОСОБА_4 , який на початку 2015 року отримував у вказаному відділення повернуті на його ім`я міжнародні відправлення, що не пройшли через Державний кордон.
Свідок ОСОБА_19 , яка з 2013 року працює начальником дільниці обробки первинної документації Полтавської дирекції «Укрпошта» пояснила, що на початку 2015 року за заявою ОСОБА_4 займалась розшуком міжнародного поштового відправлення, направленого до Китаю. При цьому ОСОБА_4 надав їй чек про відправлення вказаного відправлення. Однак, її дії позитивного результату не дали, тому вона надала заявнику відповідь, що у разі надходження інформації він буде повідомлений додатково. На даний час інформація щодо відправлення, яким цікавився ОСОБА_4 знищена.
Свідок ОСОБА_20 , яка у першій половині 2015 року працювала начальником відділення поштового зв`язку №40 м. Полтава суду пояснила, що ОСОБА_4 був постійним клієнтом цього відділення та здійснював поштові відправлення, які іноді повертались. Також відправлення здійснював ОСОБА_10 25.02.2015 року поштове відправлення від ОСОБА_4 приймала ОСОБА_21 .
Свідок ОСОБА_22 показала, що в 2015 році працювала оператором відділення поштового зв`язку №40 м. Полтави. Всі листи і бандеролі від клієнтів приймала лише в закритому вигляді. У разі, коли клієнт відправляв велику кількість бандеролей, то йому могли давати для наклейки штрихкоди, щоб зекономити час на оформлення. ОСОБА_4 часто відправляв бандеролі, які часто повертались з відміткою митниці про заборону Мінкульту на вивіз і він їх отримував.
Згідно з протоколами пред`явлення для впізнання від 30.04.2015 року, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 упізнали за фотознімками ОСОБА_4 під №1, як особу, який був клієнтом відділення поштового зв`язку Полтава-40 Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта» за адресою: м. Полтава, вул. Г.Сталінграда, 30 (т.2 а.с.120-123,124-127, 128-131).
ОСОБА_4 у своїх показаннях суду також не заперечував факту періодичного перебування у вказаному відділенні поштового зв`язку.
За даними листа Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 16.04.2015 року №02-45-136 із відповідними додатками, ОСОБА_4 був постійним клієнтом відділення поштового зв`язку Полтава-40 та за період з 01.01.2015 року по 01.04.2015 року ним були відправлені і повернулись за зворотною адресою з відміткою митниці «Не підлягає вивезенню з України»: 9 бандеролей, адресованих до Китаю та по одній до Росії та Великобританії (т.2 а.с.133-143).
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.03.2016 року було вилучено аркуш з книги поштових відправлень 8-го відділення поштового зв`язку №40 Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта» за 14-16.02.2015 року (т.3 а.с. 74-80).
Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 24 від 18.03.2016 року установлено, що підписи на вказаному аркуші навпроти «банд. RB360270900 UA», «банд. RB36027081 UA», «банд. RB360270873 UA», «банд. RB360270839 UA», «банд. RB360270895 UA» виконані ОСОБА_4 (т.3 а.с. 81-94).
Викликаний в якості свідка ОСОБА_24 , який будучи слідчим УСБУ проводив розслідування даного провадження зазначив, що до ОСОБА_4 та інших учасників досудового розслідування заходів впливу не застосовував.
Свідок ОСОБА_25 , яка працює мистецтвознавцем Департаменту культури КМДА вказала, що не пам`ятає обставин виявлення поштового відправлення ОСОБА_4 , однак не виключала, що накладала заборону на відправлення ордену «Октябрьской революции» до КНР, вважаючи його культурною цінністю. При цьому також зазначила, що на усі старі речі, в тому числі виготовлені до 1950 року вимагаються свідоцтва на право вивезення. Нагороди можуть бути вивезені з України лише їх власниками або правонаступниками, поштою вони не відправляються.
Свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що працює оператором-бригадиром «Укрпошти» та здійснює приймання пошти на рентген, далі міжнародні поштові відправлення розпаковуються і оглядаються. У разі виявлення орденів та медалей, вони передаються культурологу для подальшого дослідження.
Свідок ОСОБА_27 , який працює інспектором митного поста Київської митниці ДФС зазначив, що здійснює контроль за переміщенням предметів через митний кордон України. Вказав, що на бандеролі митна декларація не вимагається, за її вміст несе відповідальність відправник. Пояснив суду, що ордени і медалі не передбачені до пересилання.
Свідок ОСОБА_28 пояснила суду, що 28.04.2015 року під час проведення обшуку в її квартирі АДРЕСА_4 працівники УСБУ повідомили, що її син ОСОБА_4 начебто відправив за кордон ордени та медалі. В ході розмови з сином, він зазначив, що напередодні розмовляв по телефону з Міністерством культури, де йому повідомили, що заборони на відправлення вказаних речей немає. Також вказала, що її син працює, чи користувався він домашнім комп`ютером точно не знає. Крім того, їй не відомо чи займався син колекціонуванням, про будь-які ордени чи медалі, а також про їх переміщення за кордон їй взагалі нічого не відомо. Син підтвердив їй, що дійсно здійснив поштове відправлення орденів і медалей за кордон, однак звідки він їх взяв їй не відомо і вдома цих предметів не бачила.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що є спеціалістом з нумізматики, орденів та медалей не колекціонує, їх придбанням та збутом не займався. ОСОБА_4 знає зі школи та періодично з ним спілкується, однак з приводу обставин даної справи йому нічого не відомо. У ОСОБА_4 ордену «Октябрская революция» не бачив та обставини його відправлення йому не відомі.
Свідок ОСОБА_29 повідомила, що ОСОБА_4 знає як однокласника її сина ОСОБА_10 .
Таким чином, судом було досліджено та проаналізовано на засадах змагальності сторін усі докази, надані сторонами, а з огляду на тривалість розгляду справи та відсутність в учасників процесу будь-яких доповнень, можливість збору додаткових доказів видається вичерпаною.
Частиною 1 ст.201 КК України передбачена кримінальна відповідальність за контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, в тому числі культурних цінностей.
П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 03.06.2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» передбачає, що умисне незаконне переміщення через митний кордон України без спеціального дозволу, який надається в установленому відповідними нормативними актами порядку, історичних і культурних цінностей, є контрабандою і тягне кримінальну відповідальність незалежно від способу переміщення, вартості чи розміру предмета цього злочину.
Пункт 11 ч.1 ст.1 ЗУ «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» визначає, що культурні цінності - об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України, в тому числі: рідкісні монети, ордени, медалі, печатки та інші предмети колекціонування.
Зі змісту статей 12,13 означеного Закону, рішення про можливість вивезення культурних цінностей приймає Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей за клопотанням власника культурних цінностей чи уповноваженої ним особи на підставі висновку державної експертизи. Про прийняте рішення власник культурних цінностей чи уповноважена ним особа письмово повідомляється в місячний термін від дня офіційного надходження клопотання. У разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей рішення про можливість вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей власнику культурних цінностей чи уповноваженій ним особі видається свідоцтво встановленого зразка на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей. Зразок свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей затверджується Кабінетом Міністрів України. Свідоцтво на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється.
Пункти 1.6, 1.7, 2.3 Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України 22.04.2002 року №258) містять аналогічні відомості.
Також відповідно до ст.19 ЗУ «Про державні нагороди», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, нагороджені державними нагородами, або їх спадкоємці у разі виїзду за межі України мають право вивозити державні нагороди, а також документи про нагородження ними. Вивіз державних нагород, право на які не підтверджено відповідними документами, забороняється.
Пункт 3 Прикінцевих положень цього закону встановлює поширення його дії на правовідносини, пов`язані з нагородженням: громадян України, удостоєних державних нагород СРСР або республік, що входили до його складу.
Зважаючи, що ОСОБА_4 не має відношення до ОСОБА_5 , зокрема не є її спадкоємцем, тому не вправі вивозити її державні нагороди за межі України.
Пункти 7, 11 ч.3 ст.4 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» 2015 року визначає, що заборона використання та пропаганди символіки комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів не поширюється на державні нагороди до 1991 року та об`єкти антикварної торгівлі.
Також суд враховує пункти 3.1, 3.2 Положення про митний контроль та митне оформлення міжнародних поштових відправлень, затвердженого Наказом Державної митної служби України і Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27.10.1999 року, зареєстрованого в Мінюсті 17.11.1999 року, згідно яких, товари та інші предмети, які переміщуються в МПВ (міжнародних поштових відправленнях) юридичних та фізичних осіб (крім особистих листів громадян), підлягають декларуванню митним органам у встановленому порядку.
Зміст цих положень свідчить, що при пересиланні міжнародних поштових відправлень лише у виді листів громадян, заповнення митної декларації не є обов`язковим. Водночас, будь-яке товарне вкладення підлягає декларуванню.
Предмети, які заборонені до переміщення через митний кордон України та мають ознаки контрабанди або порушення митних правил, затримуються і зберігаються митницею до прийняття рішення щодо подальшого розпорядження ними в установленому порядку (п.9.1 Положення).
Оцінка зібраних у справі доказів, які відповідають критеріям належності та допустимості, а також аналіз відповідних чинних нормативно-правових актів дають підстави для висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_4 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.15 ч.1 ст.201 КК України - у вчиненні закінченого замаху на контрабанду культурної цінності поза розумним сумнівом.
При цьому суд зазначає, що в Україні діє правова основа презумпції знання законодавства обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.
Здійснення цілеспрямованого переміщення ОСОБА_30 культурної цінності до Китаю через митний кордон України в прихованому пакуванні та без оформлення відповідних дозвільних документів, всупереч вимогам чинного законодавства, які він зобов`язаний знати і дотримуватись свідчить про наявність у нього прямого умислу на такі дії. При цьому суд зважає на наявність у нього елементарних знань в області фалеристики та медальєрики, а також достовірну обізнаність про заборону вмісту в міжнародних поштових відправленнях заборонених для такого відправлення речей і предметів. Ці висновки витікають зі здобутих доказів про те, що ОСОБА_4 був постійним клієнтом поштового відділення № 40 Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта», де наочно наявні відповідна нормативно-правова база та кваліфіковані спеціалісти, неодноразово напередодні здійснював міжнародні поштові відправлення, які повертались із відміткою митниці про заборону переміщення через митний кордон України, цікавився державними нагородами, маючи відповідну літературу та спілкування з досвідченими товаришами з цього приводу. Врешті, мав доступ до мережі інтернет, в тому числі спеціалізованих інтернет аукціонів, де був зареєстрований. Однак, діючи протиправно, за відповідними дозволами не звертався та необхідних експертиз щодо відправлених ним нагород не замовляв.
Заперечення обвинуваченим своєї провини розцінюється судом обраною ним захисною позицією з метою уникнення покарання за вчинене. Водночас, посилання обвинуваченого на те, що притягнення його до відповідальності є помстою працівників УСБУ в Полтавській області не приймаються до уваги, з огляду на вказані докази, а також те, що вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину передувало затриманню слідчого ОСОБА_24 за підозрою в отриманні неправомірної вигоди.
Заяви ОСОБА_4 про тиск на нього з боку працівників УСБУ розглядались військовою прокуратурою Полтавського гарнізону та не знайшли свого підтвердження (т.1 а.с.55-93).
При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, який хоча і відноситься до тяжких, але не є закінченим та предмет злочину вилучений.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнаються: вчинення злочину обвинуваченим вперше, його виключно позитивні характеристики, а також те, що предмет злочину в одному екземплярі та хоча і є культурною цінністю, що має історичне значення та об`єктом антикварної торгівлі, однак вочевидь символізує режим, який наразі законом визнаний злочинним.
Суд також бере до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який 30.06.2013 року закінчив Полтавський Університет економіки і торгівлі та отримав вищу освіту за спеціальністю «Фінанси кредит» (т.3 а.с.110). За місцем навчання характеризується позитивно, як дисциплінований студент, спокійний, ввічливий, витриманий, порядний (т.3 а.с.111, 117). Приватним підприємцем ОСОБА_4 станом на 09.12.2015 року зареєстрований не був (т.3 а.с.113). Паспорт громадянина України для виїзду за кордон отримав 20.08.2015 року (т.3 а.с.119). На обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває (т.3 а.с.122, 139), не судимий (т.3 а.с. 124-125), проживає з батьками (т.3 а.с.132а), транспорту та нерухомості не має (т.3 а.с.134,136), працює, відносно молодий за віком.
Враховуючи наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, які, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що його обтяжують, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших злочинів, з огляду на засади індивідуалізації, справедливості та адекватності покарання вчиненому діянню.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, а судові витрати стягнути із обвинуваченого на користь держави, оскільки підтверджуються відповідним розрахунками їх вартості.
З метою забезпечення подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання йому слід залишити до вступу вироку в законну силу.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_31 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.201 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити особисте зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 7793 (сім тисяч сімсот дев`яносто три) грн. 68 к. судових витрат за проведення експертиз.
Речові докази: 5 медалей «В память 800-летия Москвы», 2 медалі «За взятие Вены», орден «Трудового красного знамени» № 454498 з орденською книжкою на ім`я ОСОБА_5 конфіскувати в дохід держави, інші речові докази повернути за належністю.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів із дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1