Справа № 404/6166/17
Номер провадження 1-кп/404/652/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого підготовчого судового засідання у м.Кропивницькому обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0009658 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Кіровського районного суду м. Кіровограда надійшов складений у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт, який затверджений прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ухвалою суду призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання судом ініційовано питання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку із невідповідністю останнього вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши прокурора, яка поклалася на розсуд суду, потерпілого та обвинуваченого, які вважали за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Згідно з п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають обов`язковому доказуванню (тобто встановленню), зокрема, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином при складанні обвинувального акту та викладі фактичних обставин кримінального правопорушення обов`язковим є наведення таких обставин кримінального правопорушення як місце його вчинення та спосіб.

Що стосується визначення місця вчинення кримінального правопорушення, то виконання цих положень законодавства гарантує забезпечення обвинуваченому не тільки права на захист від зрозумілого обвинувачення, але і судовий розгляд кримінального провадження повноважним судом з дотриманням правил територіальної підсудності, визначених ст.32 КПК України, тобто право на справедливий, визначений законом суд, передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 ставиться у провину вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, по проспекту Євгена Тального в м.Кропивницький.

Відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд зобов`язаний перевірити чи дотримано прокурором правил підсудності при направленні обвинувального акту до суду та, у разі їх порушення, направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Натомість, на території Фортечного району м. Кропивницького в межах територіальної юрисдикції Кіровського районного суду м. Кіровограда відсутній проспект, який носить найменування «Євгена Тального». Більше того, такий проспект відсутній і в м. Кропивницький. Згідно з розпорядженням Кіровоградського міського голови №24 від 19.02.2016 року на території, яка підпадає під юрисдикцію Кіровського районного суду м. Кіровограда, розташована вулиця (не проспект) ОСОБА_6 (не Тального), яка за назвою більше всього схожа з назвою, вказаною в обвинувальному акті та може співпадати з місцем, де вказано про вчинення злочинів.

Під час підготовчого судового засідання прокурор не змогла пояснити чому слідчим вказано та встановлено в обвинувальному акті раніше наведену адресу, зазначила, що можливо її змінити. Запевнила, що місце вчинення правопорушень перебуває на території Фортечного району м. Кропивницький, але не змогла вказати назву вулиці, проспекту або адреси, поруч із якими вчинено злочини, які фактично наявні у місті Кропивницький.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.314 КПК України судовий розгляд може бути призначений лише на підставі обвинувального акту, а не на підставі виступу прокурора, що фактично місце вчинення правопорушень перебуває на території Фортечного району м. Кропивницький.

Також, саме в підготовчому засіданні має вирішуватися питання щодо територіальної підсудності кримінального провадження, оскільки подальший розгляд справи з порушенням правил підсудності згідно з п.6 ч.2 ст.412 КПК України є підставою до скасування будь-якого рішення в справі.

Неналежне зазначення місця вчинення кримінального правопорушення, шляхом зазначення адреси яка не існує, перешкоджає суду визначитись із дотриманням правил підсудності.

При цьому вирішити питання щодо зміни обвинувачення прокурор вправі лише під час судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання, що регламентовано ст.338 КПК України параграфу 2 глави 28, яка визначає положення судового розгляду, та не стосується підготовчого провадження.

Оскільки у обвинувальному акті зазначено місцем вчинення правопорушення адресу, якої не існує в місті Кропивницький, останній не містить підстав до призначення судового розгляду Кіровським районним судом м. Кіровограда.

У підготовчому судовому засіданні прокурор не в праві змінити висунуте обвинувачення. Так само у підготовчому судовому засіданні суд не в праві досліджувати докази у справі, які стосуються висунутого обвинувачення, а має давати лише оцінку правильності складення обвинувального акту та відповідності його вимогам КПК України.

Фактично прокурор сама підтвердила допущені помилки при складанні обвинувального акту щодо неправильності зазначення адреси та місця вчинення кримінального правопорушення в ньому, а тому призначення судового розгляду на підставі лише доводів прокурора про підсудність кримінального провадження суду, а не на підставі обвинувального акту, нестиме порушення раніше вказаних положень законодавства.

Крім цього, що стосується визначення способу вчинення кримінального правопорушення, то згідно з обвинувальним актом дії ОСОБА_3 як по епізоду 22.08.2017 року, так і по епізоду 27.08.2017 року кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року під обманом при шахрайстві розуміється повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин.

Проте, виконуючи вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України та викладаючи фактичні обставини (не кваліфікацію) кримінального правопорушення, слідчий не навів жодного формулювання як і кого обманював ОСОБА_3 , в чому полягав обман, кому повідомлялися неправдиві відомості або які обставини і від кого приховувалися, тобто не зазначив важливий елемент і обставину кримінального правопорушення.

У постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року в справі №5-328кс/16 зазначено, що фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. При цьому Суд звернув увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Прокурор, потерпілий та обвинувачений під час підготовчого судового засідання погодилися із тим, що при викладенні обставин злочинів в обвинувальному акті взагалі не вказано про те, що ОСОБА_3 обманював когось.

Натомість суд констатує, що право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, передбачене п.1 ч.3 ст.42 КПК України та п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, набувається з моменту отримання ним відповідного статусу, тобто передачі обвинувального акту до суду (ч.2 ст.42 КПК України).

З наведеного вбачається, що право обвинуваченого знати в чому його обвинувачують та встановлених стороною обвинувачення обставинах вчинення злочину, які ставляться в провину, виникає ще до початку підготовчого судового засідання та, тим паче судового розгляду. Вже під час підготовчого судового засідання обвинувачений має право захищатися від цілком зрозумілого обвинувачення.

За таких підстав призначення судового розгляду суперечитиме закону і порушуватиме право обвинуваченого на захист з моменту формулювання неконкретного обвинувачення.

Таким чином, не досліджуючи доведеність обставин вчинення кримінального правопорушення та не аналізуючи їх, суд, перевіривши обвинувальний акт на відповідність вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, зважаючи на положення п.1 ч.3 ст.42 КПК України, п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, що обвинувальний акт складений із порушенням цих вимог Закону, оскільки не містить належного викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які стосуються способу і місця його вчинення.

За відсутності конкретного та зрозумілого обвинувачення щодо способу і місця вчинення кримінальних правопорушень суд позбавлений можливості забезпечити реалізацію обвинуваченим своїх прав щодо захисту від нього, у тому числі під час підготовчого судового засідання, що є неприпустимим.

Крім всього, внаслідок допущення таких помилок суд із самого тексту обвинувального акту (не слів та доводів) не може чітко визначити територіальну підсудність кримінального провадження.

Кримінальним процесуальним кодексом України визначений єдиний спосіб виправлення недоліків в обвинувальному акті, який не відповідає вимогам КПК України, який передбачений п.3 ч.3 ст.314 КПК України шляхом повернення його прокурору, та не передбачено можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає вимогам Закону, незважаючи на право прокурора під час судового розгляду змінити висунуте обвинувачення, яким він також може не скористатися.

Суд вважає, що допущені недоліки, про які вказано раніше, перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та вони не можуть бути усунуті у підготовчому судовому засіданні, що, за переконанням суду, є безумовною підставою до повернення обвинувального акту прокурору, який його затвердив, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт містить у собі неточності щодо посади слідчого, який здійснював досудове розслідування, підписував обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, яка одночасно зазначена як слідчий Кропивницького відділу поліції головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та як слідчий Кіровоградського відділу поліції головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, що стосується виконання положень п.4 ч.2 ст.291, ч.3 ст.291 КПК України (а.п.3, 5, 9).

Вказаний недолік також підлягає усуненню після повернення обвинувального акту прокурору.

Повертаючи обвинувальний акт, суд також керується тим, що згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року в справі №5-328кс/16, згідно з якою «підозра» і «обвинувачення» не тотожні поняття та різні етапи досудового розслідування. Тому повернення обвинувального акту прокурору для приведення у відповідність з вимогами КПК України з підстав, зазначених в даній ухвалі суду, не обмежує процесуальних можливостей щодо належного формулювання обвинувачення при складенні нового обвинувального акту.

Керуючись п.3 ч.3 ст.314, ст.ст. 369-372, 376, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0009658 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, повернути прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1