Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/685/18
Провадження № 1-кс/723/1104/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2018 року

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду
Чернівецької області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 про арешт майна.

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Сторожинецького районного суду з клопотанням, погодженим прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, посилаючись на те, що в період часу до 16 год. 23.08.2017 року невстановлені особи на території Гільчанського лісництва ДП Сторожинецький держлісгосп в с. Банилів-Підгірний Сторожинецького району Чернівецької області незаконно проводили порубку дерев.

16.02.2018 року на території нижнього складу Чудейського лісництва ДП Сторожинецький лісгосп було проведено огляд лісо деревини хвойної породи в кількості 132 штук в ході якого було встановлено, що оглянуті деревні колоди довжиною 4,5 та 6 метрів, хвойної породи, загальною кубомасою 67,023 м куб.

16.02.2018 року 132 колоди лісо деревини визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000916. в ході досудового розслідування будь-якою особою не надані документи щодо права власності на дану лісо деревину та не встановлено її походження.

Для встановлення походження даної лісо деревини законності її придбання, проведення відповідних експертиз та збереження її як речового доказу, слідчий просить накласти арешт на майно, а саме на 132 колоди лісо деревини.

В суді прокурор підтримала клопотання, посилаючись на обставин викладені у клопотанні та зазначила, що накладення арешту на вказану лісодеревину обумовлено проведення її повторного огляду із залученням спеціаліста в сфері лісового господарства для визначення відповідності порід та характеристик вказаної лісо деревини, а також встановлення відповідності фактично наявного об`єму лісо деревини, що забезпечить повне та всебічне дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно вимог ст. 171 ч.2 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом з тим, статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікувавши яку 17.07.1997 року Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування свом майном, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий та прокурор не дотрималися. До клопотання не додані докази, що вказують на вчинення кримінальних правопорушень, із зазначенням правової кваліфікації - не додано витягу з кримінального правопорушення за № 0000916, не доведено правову підставу та мету для арешту майна.

Згідно ст. 173 ч.1 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецького області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя