Справа № 487/1236/17
Провадження № 1-кп/487/466/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді -ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:
прокурор -ОСОБА_3 ,
обвинувачений -ОСОБА_4
захисник -ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва підготовче судове засідання кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005836 від 17.12.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.09.2017 року Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2017 року відносно ОСОБА_4 скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, було визначено головуючого суддю, - ОСОБА_1 та передано кримінальне провадження для розгляду.

Ухвалою суду від 14.09.2017 року по справі призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду, а захисник подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, обвинувачений підтримав вказане клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За визначенням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Пунктом 5 ч.2 ст.291 та ч.1 ст.337 КПК України визначено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Обвинувачення у вчиненні злочину вважається сформульованим, якщо у ньому викладене твердження про вчинення особою діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України із викладенням у ньому ознак цього діяння, зазначених у диспозиції відповідної статті Особливої частини КК України і посиланням на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному процесі. Тільки обвинувачення, яке є конкретним і зрозумілим для обвинуваченого вважається належно сформульованим і породжує відповідні наслідки, в тому числі необхідність та можливість захисту обвинуваченого від даного обвинувачення.

Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістам якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується до конкретної особи.

Вивчивши обвинувачення, яке сформульоване в обвинувальному акті, суд приходить до переконання про його неконкретність, тим самим порушення права ОСОБА_4 на захист.

Встановлено, що у формулюванні обвинувачення, не зазначені обставини скоєного суспільно-небезпечних дій обвинуваченим у частині погроз застосування насильства, а саме, небезпечності для життя чи здоров`я осіб, які зазнали нападу.

Також не зазначені обставини скоєння суспільно-небезпечних дій обвинуваченим у частині погроз застосування насильства відносно відкритого викрадення майна ОСОБА_6 .

За таких обставин суд вважає не конкретизованими фактичні обставини кримінального правопорушення і як наслідок формулювання обвинувачення.

Отже, твердження прокурора у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду є не переконливими, є передчасними та таким, що суперечать наведеним вище нормам.

Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.З ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.З ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).

Приймаючи до уваги закріплений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст.291.314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0005836 від 17.12.2016 року, відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України повернути прокурору Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області.
Ухвала суду може бути оскаржена в Апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1