Справа № 739/1428/17
Провадження № 1-в/739/57/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника УВП ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_6 на підставі статті 537 КК України звернувся до суду з клопотання про заміну невідбутої частини призначеного йому вироком Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2009 року покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Також засуджений просить визнати порушенням його прав, передбачених статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі, яке є жорстоким, нелюдським та таким що принижує його гідність.

Своє клопотання мотивує тим, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2009 року його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі. Призначене покарання не має строку і не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення, права на звільнення з місць позбавлення волі після відбуття певного строку, а передбачена законодавством можливість помилування Президентом України засуджених до довічного позбавлення волі є формалізованою та останнім не здійснюється. Вказане, на думку засудженого, свідчить про порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань та протирічить практиції Європейського суду з прав людини. В обгрунтування клопотання засуджений посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства».

У судове засідання засуджений ОСОБА_6 доставлений не був, але подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Захисник засудженого заявив, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні висловилася проти задоволення клопотання та пояснила що клопотання на її думку є необгрунтованим.

Представник УВП у судовому засіданні при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення захисника, прокурора та представника УВП, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого ОСОБА_6 , суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, вироком Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених пунктами «а», «з», «і» статті 93, частиною третьою статті 142 КК України (в редакції 1960 року), частиною другою статті 115, частиною четвертою статтті 187, частиною першою статті 263 КК України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК України.

Згідно з частиною третьою статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Після засудження ОСОБА_6 до довічного позбавлення волі законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.

Таким чином суд приходить до висновку, що покарання, призначене ОСОБА_6 відповідало положенням КК України, які діяли на час вчинення ним інкримінованих йому злочинів, і підстави для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.

Також суд бере до уваги, що призначення такого виду покарання як довічне позбавлення волі згідно рішення Конституційного Суду України №1-рп/2011 від 26 січня 2011 року відповідає Конституції України, яка має найвищу юридичну силу порівняно з усіма іншими нормативними актами, що видаються та діють в Україні, зокрема й з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилання засудженого ОСОБА_6 на порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань, а також на практику Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» у частині необхідності з боку держави передбачити можливість та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, також є безпідставним.

Так, частиною першою статті 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини. Той факт, що Президент України не здійснював помилування засуджених до довічного позбавлення волі жодним чином не свідчить, що вказані повноваження не можуть бути реалізовані ним за наявності для того відповідних підстав.

Твердження засудженого про те, що призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі є порушенням державою Україна його прав, передбачених статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд з викладених вище підстав вважає необгрунтованими і з цього приводу додатково зазначає, що вирішення даного питання відповідно до положень Конвенції належить до компетенції Європейського суду з прав людини.

Вказане вище в сукупності свідчить, що клопотання засудженого ОСОБА_6 є необгрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 82, 87 Кримінального кодексу України, статтями 371, 372, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у вказаний строк з момету отримання нею копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1