Справа № 364/1311/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1031/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 02.10.2017

УХВАЛА
Іменем України
02 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та начальника Ставищенського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Володарського районного суду Київської області від 10 липня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брилівка, Ставищенського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Володарського районного суду Київської області від 10 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 4670 гривень 57 копійок та моральну шкоду в сумі 25 600 гривень.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , що спричинило короткочасний розлад її здоров`я, за наступних обставин.

12 березня 2016 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_6 , знаходячись на прибережній зоні Брилівського водосховища (ставу), розташованого в с. Брилівка, Ставищенського району, Київської області, під час сварки з жителями с.Брилівка, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_10 , яка знаходилася на землі в положенні сидячи і наніс останній один удар правою ногою в область передньої черевної стінки праворуч, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передній черевній стінці праворуч, забою правої нирки та тазобедренного суглобу, які згідно із висновком судово-медичного експерта № 50д від 20 травня 2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів та які не являються небезпечними для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись із зазначеним вироком суду, апеляційні скарги на нього подали захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та начальник Ставищенського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Володарського районного суду Київської області від 10 липня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , - скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та вичерпанням можливості їх отримання, при цьому, цивільний позов потерпілої залишити без розгляду. Підставами для скасування вироку суду першої інстанції захисник зазначає істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на переконання захисника, виразилися у відсутності належним чином сформульованого обвинувачення ОСОБА_6 як в обвинувальному акті, так і у оскаржуваному вироку суду, що, на думку апелянта, призвело до порушення права обвинуваченого на захист. Апелянт вказує про те, що при складенні обвинувального акта слідчим лише процитовано диспозицію статті кримінального закону, інкримінованого ОСОБА_6 , без викладення обставин кримінального провадження стосовно конкретних складових та ознак об`єкта, суб`єкта, об`єктивної сторони та суб`єктивної сторони злочину, на що суд під час перевірки такого обвинувального акта уваги не звернув та безпідставно розглянув справу за відсутності обвинувачення. Захисник зазначає, що у оскаржуваному вироку суду також не сформульоване обвинувачення ОСОБА_6 , яке визнане судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, натомість, лише на 9 аркуші вироку зазначено, що дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів. Апелянт вказує про те, що під час судового розгляду, всупереч ст. 358 КПК України, судом не було досліджено та оголошено відомостей, що містяться у медичних документах, які лягли в основу висновків судово-медичних експертиз, вказана медична документація, яка пов`язана з оглядом потерпілої ОСОБА_10 , її амбулаторним та стаціонарним лікуванням, не визнана речовими доказами та не відкрита стороні захисту. Захисник зазначає про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, які б свідчили про те, що слідчим у передбаченому законом порядку було одержано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які були використані судовими експертами для проведення дослідження. Таким чином, на думку захисника, всупереч вимог ст.ст. 93, 101 КПК України, не було зібрано у встановленому порядку жодних медичних документів та, відповідно, не надано їх експертам для проведення експертизи, а тому висновки експертиз не можуть ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими, що, на переконання захисника, свідчить і про недопустимість висновків судово-медичних експертиз, на які суд послався у вироку. Вказана обставина, на думку захисника, також порушує право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист. Захисник вказує про те, що суд в порушення вимог ст.ст. 23, 358 КПК України, поклав в основу вироку докази, які під час судового розгляду не досліджувалися, а саме: висновки експертів № 29, № 50д, № 42д, № 56д. Як стверджує захисник, вказана обставина підтверджується аудіозаписами судових засідань від 24.02.2017, 03.03.2017, 10.03.2017, 27.03.2017, 20.04.2017, 19.06.2017. Крім того, апелянт вказує, що поза увагою суду залишилася та обставина, що судово-медичний експерт допустився істотних порушень вимог законодавства про охорону здоров`я та кримінального процесуального законодавства при проведенні вищевказаних судово-медичних експертиз. Зокрема, експертизи були проведені на підставі медичної документації, яка не була офіційно витребувана з медичного закладу, у своїх показаннях потерпіла вказувала про те, що медичні документи експерту не надавала, а експерт ОСОБА_11 вказував про те, що зазначені документи йому привозили працівники поліції. Таким чином, на переконання захисника, експертом сторони обвинувачення проведено експертизу за відсутності наданих йому медичних документів потерпілої ОСОБА_10 та без урахування результатів додаткових досліджень (рентгенівські знімки, результати ультразвукового дослідження нирок). Захисник вказує про те, що суд першої інстанції, всупереч вимог ч.1 ст.332 КПК України, не усунув явну суперечність у висновках експертів сторони обвинувачення та висновку експерта сторони захисту № 13/3 від 26.07.2016, повторну або додаткову експертизу не провів, обмежившись лише допитом експерта сторони обвинувачення без допиту експерта сторони захисту. Захисник вказує про те, що під час судового розгляду експерт сторони обвинувачення зазначав, що тілесні ушкодження у потерпілої утворилися принаймні від двох ударів, водночас ОСОБА_6 обвинувачується у нанесенні ним одного удару ногою потерпілій в область черевної стінки, а відтак, залишилися нез`ясованими обставини про те, ким, коли та за яких обставин спричинено потерпілій ОСОБА_12 решту ушкоджень, та чи є між діями ОСОБА_6 та розладом здоров`я потерпілої прямий причинно-наслідковий зв`язок. Також, апелянт посилається на неналежність в якості доказу протоколу огляду місця події від 12 березня 2016 року, так як вказана слідча дія проводилася за повідомленням щодо незаконного зариблення водойми, при цьому, місце нанесення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не з`ясовувалося. Зважаючи на цей факт, апелянт вказує, що працівниками поліції фактично не було встановлене місце, де потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, а усі слідчі дії, пов`язані із проведенням слідчих експериментів, є нікчемними, так як фактично не встановлено місця вчинення злочину. До того ж, апелянт вказує про не встановлення фактичного часу вчинення злочину, з огляду на відеозапис, наданий ОСОБА_13 , відповідно до якого ОСОБА_6 з`явився на прибережній смузі Брилівського водосховища 12 березня 2016 року о 14 годині 41 хвилині, в той час як в обвинуваченні вказується про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень о 13 годині. Захисник вказує про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано належних доказів того, коли потерпіла отримала тілесні ушкодження, а час їх отримання ґрунтується виключно на показаннях потерпілої, які є суперечливими та не послідовними. Також, захисник зазначає про те, що всі слідчі експерименти за участю потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 проводились у нежитлових приміщеннях, при тому, що подія інкримінованого ОСОБА_6 злочину відбувалась на прибережній смузі Брилівського водосховища, тобто на відкритій місцевості, у зв`язку з чим не зрозуміло, яку обстановку та які обставини відтворювали учасники вказаних процесуальних дій у місцях, які не мають жодного відношення до події злочину, а відеозаписи слідчих експериментів, проведених за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 проводились невідомою особою, про яку всупереч ст. 104 КПК України не вказано у протоколах процесуальних дій, при цьому, у відеокамері, якою проводилася відео зйомка, технічно неможливо використати оптичні диски, які надані суду в якості оригіналів відеозапису слідчих експериментів. Неповнота судового розгляду, на переконання захисника, виразилася в тому, що судом першої інстанції не було усунуто допущені, на погляд апелянта, недоліки та однобічність досудового розслідування, зокрема, не перевірено причини надання потерпілою ОСОБА_10 різних показань під час досудового слідства стосовно отримання нею тілесних ушкоджень, не з`ясовано причинно-наслідкового зв`язку отримання потерпілою тілесних ушкоджень, а саме, чи потерпіла отримала ушкодження від дій ОСОБА_19 , від наїзду автомобіля, чи від удару ОСОБА_6 , не з`ясовано чи потерпіла ОСОБА_12 не отримувала тілесних ушкоджень упродовж часу з 12 березня 2016 року по 17 березня 2016 року, тобто до часу її звернення за допомогою до медичного закладу, не з`ясовано, чому потерпіла не заявила про її побиття в день події, а також чому наявні у потерпілої тілесні ушкодження та їх вигляд змінювались в низці медичних документів. На переконання апелянта, судом безпідставно визнано належним доказом винуватості ОСОБА_6 протокол слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_20 , який судом безпосередньо не допитувався. Також, захисник вказує про те, що під час звернення до суду з цивільним позовом про стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди, потерпіла ОСОБА_10 не сплатила судовий збір, у зв`язку з чим суд повинен був залишити такий цивільний позов без розгляду, а відтак розглянувши позов потерпілої ОСОБА_10 , на переконання захисника, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Під час апеляційного розгляду захисник просить дослідити ряд письмових доказів документів на підтвердження своїх доводів, а також допитати свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , допитати експерта Київського міського бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_28 , також дослідити відеозапис подій на території Брилівського водосховища, здійснений ОСОБА_13 та долучений до матеріалів кримінального провадження, та звукозапис судового розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок Володарського районного суду Київської області від 10 липня 2017 року в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вказаний вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Підставами для скасування судового рішення прокурор зазначає невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує про те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції не врахована думка потерпілої, яка погодившись із правовою позицією прокурора, наполягала призначити обвинуваченому суворе покарання, пов`язане із ізоляцією від суспільства, також не враховано тієї обставини, що ОСОБА_6 вчинив злочин проти здоров`я людини та не оцінює критично свого вчинку. Вказані обставини в сукупності, на переконання прокурора, свідчать про небезпечність для суспільства особи обвинуваченого ОСОБА_6 та необхідність його тимчасової ізоляції шляхом призначення йому реального покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою захисника, прокурор подав на неї заперечення, в яких, наводячи відповідні обґрунтування, просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також заперечували проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6

в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у справі доказами в їх сукупності.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин спричинення їй 12 березня 2016 року обвинуваченим легких тілесних ушкоджень біля озера в с.Брилівка Ставищенського району Київської області, аналогічними показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_13 , ОСОБА_30 , висновками експерта № 29 від 06 квітня 2016 року та № 50 д від 20 травня 2016 року щодо виявлення у потерпілої ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження у вигляді крововиливу на передній черевній стінці справа; забою поперекової області справа; забою правої нирки; забою правого тазобедренного суглобу, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та могли утворитися від удару ноги людини.

Обґрунтовано, на думку колегії суддів, суд першої інстанції як на доказ винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкимінованого йому злочину, послався на досліджені в ході судового розгляду протоколи проведеного слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , які в ході проведення даної слідчої дії розповіли про механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 удару потерпілій (т.1, а.с.106-107, 109-121). Фактичні дані, що містяться у зазначених протоколах слідчого експерименту з потерпілою та свідками повністю узгоджуються з висновком експерта №42 д від 20 травня 2016 року, відповідно до якого заподіяні ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитися від одного застосування сили за обставин, продемонстрованих під час слідчого експерименту, проведеного 23 квітня 2016 року за участю свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 (т.1, а.с.122).

Крім того, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_24 , надав суду показання про те, що він, будучи фельдшером швидкої медичної допомоги, в складі медичної бригади, 12 березня 2016 року здійснював виїзд на виклик працівників поліції до села Брилівка, Ставищенського району, Київської області до ставка, де знаходились місцеві жителі. Прибувши на виклик, близько 15 години до них за допомогою звернулася місцева жителька ОСОБА_10 , яка скаржилася на стан здоров`я, в тому числі в області попереку, вказуючи при цьому, що її побили односельці ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , про що свідок зазначив у карті виїзду екстреної медичної допомоги №6 від 12 березня 2016 року.

Аналогічні показання в судовому засідання в суді першої інстанції надала і допитана в якості свідка фельдшер ОСОБА_23 .

В ході судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , за клопотанням сторони захисту були допитані свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_31 та ОСОБА_27 , які надали суду показання про те, що під час конфлікту, який мав місце 12 березня 2016 року між жителями с.Брилівка, Ставищенського району, Київської області, з приводу зариблення місцевого озера, ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 не заподіював, а вона їх отримала в результаті удару задньої частини автомобіля ВАЗ 2109 під керуванням ОСОБА_14 , яка, рухаючись впоперек проїзної частини дороги, своїм автомобілем не дозволяла проїзд вантажного автомобіля з рибою до озера. Із вказаними свідками в ході досудового розслідування кримінального провадження був проведений слідчий експеримент, в ході якого вони вказали на механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій автотранспортним засобом під керуванням ОСОБА_14 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив поза увагою показання вказаних свідків та фактичні дані, зазначені в протоколах слідчого експерименту з ними, так як вони спростовуються показаннями інших свідків, очевидців конфлікту ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_30 , а також висновком експерта № 56 д від 27 травня 2016 року, згідно із яким тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , не могли утворитися при наїзді легкового автомобіля при обставинах, продемонстрованих під час слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_26 та ОСОБА_32 . Експерт ОСОБА_11 в ході судового розгляду в суді першої інстанції підтвердив висновки проведених ним експертиз.

Таким чином, судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На думку колегії суддів, місцевим судом правильно дана оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому дій та визнано дані показання способом захисту обвинуваченого, який спрямований на уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.
Не заслуговують на увагу, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності в обвинувальному акті та в оскаржуваному вироку належним чином сформульованого обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, що призвело, на його думку, до порушення права обвинуваченого на захист, так як зазначені доводи суперечать матеріалам кримінального провадження.
Зі змісту обвинувального акта, складеного у кримінальному провадженні за ознаками вчинення громадянином ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, вбачається, що він складений старшим слідчим СВ Ставищенського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області у відповідності до вимог ст. 291 КПК України. Зокрема, обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_6 , містить всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законом, зокрема найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені місце, час, мотив інкримінованого обвинуваченому злочину.
Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, оскаржуваний вирок суду повністю відповідає вимогам ст.374 КПК України. Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина вироку суду, ухваленого відносно ОСОБА_6 , містить формулювання обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим.
Доводи апеляційної скарги захисника про порушення судом першої інстанції вимог ст.358 КПК України, яке, на його переконання, виразилося у не дослідженні та не оголошенні в ході судового розгляду відомостей, що містяться в медичній документації потерпілої, які покладені в основу висновків експертиз, а також у не процесуальному способі отримання цієї документації, є неспроможними, так як потерпіла особисто була присутня при її огляді під час проведення експертизи, при цьому медична документація нею надавалась добровільно, а відтак, не потрібно було проводити конкретні слідчі дії для надання тимчасового доступу до медичної документації потерпілої. Також, на думку колегії суддів, не було необхідності для дослідження та оголошення даних медичної документації потерпілої ОСОБА_10 під час судового розгляду, так як вся інформація щодо стану здоров`я потерпілої після спричинення їй тілесних ушкоджень 12 березня 2016 року містилася в мотивувальній частині висновків експерта, які досліджувалися судом першої інстанції.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 і доводи, викладені в апеляційній скарзі його захисника, щодо не дослідження судом першої інстанції, в порушення вимог ст.358 КПК України, висновків експертів № 29 від 06 квітня 2016 року, № 50д від 20 травня 2016 року, № 42д від 20 травня 2016 року, № 56д від 27 травня 2016 року. Як вбачається з журналу судового засідання від 20 квітня 2017 року та зафіксованого за допомогою технічного засобу запису вказаного судового засідання суду першої інстанції, зазначені докази, відповідно до ч.1 ст.358 КПК України, були оголошені прокурором за ініціативою суду. Вказану обставину не зміг спростувати і автор апеляційної скарги під час апеляційного перегляду справи.
На переконання колегії суддів, є явно надуманими твердження автора апеляційної скарги про недопустимість в якості доказів винуватості ОСОБА_6 фактичних даних, що містяться в протоколах слідчих експериментів за участю свідків сторони обвинувачення на підставі того, що вказані слідчі дії проводились не на місці вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, а в приміщенні Брилівської сільської ради та без дозволу власника зазначеного нежитлового приміщення. Як вбачається з протоколів слідчих експериментів, проведення зазначених слідчих дій було спрямоване на встановлення механізму спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, а відтак, не було необхідності відтворення особливих умов для їх проведення, як то місце спричинення тілесних ушкоджень, конкретний час доби тощо. Крім того, як правильно зазначив в оскаржуваному вироку суд, вказані слідчі дії проводились за участю сільського голови ОСОБА_13 , який фактично надав дозвіл на проведення їх в приміщенні сільської ради, а тому, порушень вимог ч.5 ст.240 КПК України, як про те зазначає апелянт, не вбачається.
Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо залишення поза увагою висновку експерта № 13/з від 26 липня 2016 року, проведеного за заявою захисника обвинуваченого. Суд першої інстанції, при цьому зазначив, що висновки зазначеної експертизи, зроблені експертом ОСОБА_28 лише на підставі дослідження копій окремих матеріалів кримінального провадження та медичної документації, тоді як висновки експерта ОСОБА_11 № № 29, 42д, 50д, 56д, зроблені на підставі досліджених оригіналів медичної документації та особистого огляду потерпілої, крім того, зазначені висновки повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами по справі, зокрема з показаннями свідків та фактичними даними, що містяться в протоколах слідчих дій.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника щодо допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду, яка виразилася у тому, що суд не перевірив та не з`ясував, від чиїх дій, а саме свідка ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , чи наїзду автомобіля потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження. В ході судового розгляду об`єктивно встановлено та підтверджено дослідженими в ході судового розгляду доказами, які наведені в оскаржуваному вироку, що саме від удару обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій заподіяні легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України стороною обвинувачення доведена, а тому підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення - немає.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином обґрунтував часткове задоволення цивільного позову потерпілої. При цьому, суд дослідив та врахував витрати, які понесла потерпіла на придбання ліків та інші витрати, пов`язані з її лікуваням внаслідок отримання тілесних ушкоджень з вини обвинуваченого, які підтверджуються письмовими доказами. Вирішуючи питання щодо розміру заподіяної потерпілій моральної шкоди внаслідок злочину, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, стійкість розладу здоров`я та тривалість лікування, тяжкість вимушених змін у її житті та прийшов до висновку про необхідність задоволення цивільного позову потерпілої, в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, в розмірі 25 600 гривень, з чим погоджується і колегія суддів. Посилання захисника обвинуваченого щодо несплати потерпілою ОСОБА_10 судового збору при поданні цивільного позову, не є підставою для скасування вироку, ухваленого відносно ОСОБА_6 , в частині вирішення цивільного позову потерпілої.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, який вважає призначене ОСОБА_6 покарання занадто м`яким та просить призначити покарання, пов`язане з ізоляцією обвинуваченого від суспільства.

Всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України. Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно із ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, позитивну характеристику за місцем проживання та наявність у обвинуваченого на момент вчинення злочину неповнолітньої дитини.

Призначене у відповідності з вимогами ст. 65 КК України судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 у виді штрафу за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційних скарг захисника та прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Володарського районного суду Київської області від 10 липня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін.
Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4