Провадження № 11-кп/792/75/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 670/575/17-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.125 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Віньковецького районного суду від 23 жовтня 2017 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Зіньків, Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, пенсіонера, раніше не судимого, не військовозобов`язаного,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн.
ОСОБА_8 звільнено від призначеного судом покарання на підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 1397 (одна тисяча триста дев`яносто сім) грн. 44 коп. матеріальної шкоди та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. моральної шкоди.
За вироком суду, ОСОБА_8 01.07.2017 року близько 21.30 години, перебуваючи поблизу господарства ОСОБА_7 , що розташоване в АДРЕСА_3 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, під час суперечки із ОСОБА_7 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, резиновим шльопанцем наніс два удари в ділянку голови та один удар в ділянку лівого плеча ОСОБА_7 . Наздогнав потерпілу і в приміщенні коридору її житлового будинку АДРЕСА_3 , наніс їй резиновим шльопанцем, один удар в область голови та шиї. Утримуючи її рукою за шию, наніс один удар правою ногою в область лівої гомілки та два удари резиновим шльопанцем в область правого плеча та в ліву частину обличчя, чим спричинив потерпілій чисельні тілесні ушкодження голови, шиї, правого та лівого передпліччя, лівого плеча та лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 Кримінального Кодексу України.
Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким виключити із мотивувальної частини посилання на ту обставину, що на момент вчинення злочину обвинувачений являвся особою пенсійного віку, та посилання на п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року; визнати ОСОБА_8 винним та призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (одна тисяча сто дев`яносто гривень). В решті вирок залишити без змін. Під час апеляційного розгляду також прокурор просить повторно дослідити характеризуючи дані ОСОБА_8 , в тому числі щодо перебування на пенсії за вислугою років.
Свої вимоги аргументує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що на момент вчинення злочину, обвинувачений не досяг пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки згідно із положеннями вищезазначеного закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а на момент вчинення злочину обвинуваченому було повних 57 років.
Окрім того, як стверджує апелянт, у матеріалах кримінального провадження наявна копія пенсійного посвідчення обвинуваченого ОСОБА_8 , у якому зазначено, що він отримує пенсію за вислугою років.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, прокурора та потерпілу на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку обвинуваченого та його захисника про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, яким суд дав належну оцінку і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, як заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, є вірною та в апеляційній скарзі прокурором також не заперечується.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність при застосуванні положень Закону України «Про амністію у 2016 році», то вони заслуговують на увагу.

Зокрема, місцевий суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та застосуванні положень п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», не врахував те, що на момент вчинення злочину обвинувачений не досяг пенсійного віку встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дані обставини підтверджуються не лише показаннями обвинуваченого, але й копією пенсійного посвідчення за вислугою років.
Зазначені обставини свідчать про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України, п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для скасування вироку суду, та ухвалення у зв`язку із цим нового вироку судом апеляційної інстанції, відповідно до ст.420 КПК України.

Враховуючи відсутність апеляційних скарг в частині кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_8 01.07.2017 року близько 21.30 години, перебуваючи поблизу господарства ОСОБА_7 , що розташоване в АДРЕСА_3 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, під час суперечки із ОСОБА_7 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, резиновим шльопанцем наніс два удари в голову та один удар в ліве плече ОСОБА_7 . Наздогнав потерпілу і в приміщенні коридору її житлового будинку АДРЕСА_3 , наніс їй резиновим шльопанцем, один удар в голову та шию. Утримуючи її рукою за шию, наніс один удар правою ногою в ліву гомілку та два удари резиновим шльопанцем в праве плече та в ліву частину обличчя, чим спричинив потерпілій чисельні тілесні ушкодження голови, шиї, правого та лівого передпліччя, лівого плеча та лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів виходить із тих же обставин, що і суд першої інстанції, та, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає, що обвинуваченому за скоєне кримінальне правопорушення має бути призначене покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Доводи прокурора про повторне визнання винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, задоволенню не підлягають, так як кваліфікація дій обвинуваченого у поданій апеляційній скарзі прокурором не оспорюється.
Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, ст.420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати частково.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (одна тисяча сто дев`яносто гривень).
Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на те, що на момент вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_8 являвся особою пенсійного віку та посилання на п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає чинності негайно та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .