АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1334/17 Номер провадження 11-кп/786/758/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою засудженій

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Краматорськ, Донецької області, раніше судимої, засудженої:

- 13.03.2006 Апеляційним судом Донецької області, який 5.07.2007 залишеного без змін Верховним судом України за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджена своєю поведінкою не довела свого виправлення, оскільки ОСОБА_7 за весь час відбування покарання мала 41 стягнення, з яких є як догана, так і суворі догани, карцер, ДІЗО, ПКТ та всього два заохочення, останнє з яких подяка, яка оголошена 25.09.2015. Також комісією установи 25.03.2016 у задоволенні подання матеріалів щодо застосування до засудженої пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення відмовлено, так як остання не довела своє виправлення.
В апеляційній скарзі з доповненнями засуджена просить переглянути рішення суду та звільнити її умовно-достроково від відбування покарання згідно ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог засуджена зазначає, що вона відбула ? частину строку покарання, вважає, що не порушувала режим утримання, працює та виконує всі норми виробітку та вимоги, покладені на засуджених, постійно підтримує зв`язок зі своїми рідними та цивільним чоловіком, з яким має намір одружитися.

Заслухавши доповідача, засуджену та її захисника на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Так під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена 13.03.2006 Апеляційним судом Донецької області, який 5.07.2007 залишеного без змін Верховним судом України за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за те, що вона, 6.08.2005 за попередньою змовою з іншими особами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, кухонним ножем завдала численні удари у тому числі в життєво важливі органи ОСОБА_9 , від яких настала смерть останнього і разом зі своїми співучасниками заволоділи майном померлого та вчинити підпал житлових приміщень будівлі. Повторно 22.08.2005 ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими особами, вчинила таємне викрадення чужого майна у потерпілого ОСОБА_10 .. Повторно 23.08.2005 ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими особами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення майна, погрожуючи ножем здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 та за допомогою молотка один із співучасників спричинив потерпілому декілька ударів по голові та тулубу, після чого заволоділи майном останнього (а.м.о.с. 8-14).

15.02.2016 Полтавським районним судом Полтавської області засудженій ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26.08.2005 по 5.07.2007 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.м. о.с. 38).
Початок строку покарання ОСОБА_7 з 26.08.2005, кінець строку покарання 19.04.2018 (т.3 а.м.о.с. 226).
Засуджена ОСОБА_7 з 26.08.2005 перебувала в слідчому ізоляторі м. Артемівськ Донецької області. Під час утримання в слідчому ізоляторі характеризувалася незадовільно, неодноразово допускала порушення вимог режиму утримання та розпорядку дня, за що 5 раз притягувалася до дисциплінарної відповідальності, 3 рази з яких поміщалася в карцер, заохочень не мала, до праці не залучалася.
У Надержинщинській виправній колонії УДПтС в Полтавській області № 65 ОСОБА_7 відбуває покарання з 25.10.2007.
Згідно характеристики засудженої, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби установи ОСОБА_12 та заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_13 , затвердженої начальником установи начальником арештного дому Надержинщинської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№ 65) ОСОБА_14 від 12 серпня 2016 року, засуджена ОСОБА_7 з 19.10.2011 по 16.11.2011 перебувала на лікуванні в медичному закладі при Луганському слідчому ізоляторі, характеризувалася негативно, допустила 1 порушення вимог режиму утримання за що притягувалася до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора, заохочень не має. На початку відбування покарання була працевлаштована на власному виробництві установи у швейну бригаду № 31 швачкою, до роботи відноситься незадовільно, допускала необґрунтовану відмову від виходу на роботу, за що притягувалася до дисциплінарної відповідальності. На даний час змінне завдання та норму виробітку виконує, але не завжди вчасно та якісно. За час відбування покарання в установі 35 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності за грубі порушення вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня, з них 7 раз поміщалася до дисциплінарного ізолятору та 1 раз до приміщення камерного типу. На даний час стягнення зняті та погашені. Має 2 заохочення. Законні вимоги представників адміністрації виконує під контролем, в індивідуальних бесідах не завжди відверта, на зауваження реагує емоційно, належні висновки для себе робить не завжди. За характером енергійна, активна, любить ризик, діє імпульсивно не подумавши як слід, проявляє підвищену збудливість та агресивність. В колективі засуджених підтримує товариські відносини із засудженими лише негативної спрямованості, схильна до створення конфліктних ситуацій. Знаходилася під особливим наглядом як особа схильна до втечі, а також до членоушкодження та 11.11.2015 знята з профілактичних обліків. На даний час знаходиться на диспансерному обліку в лікарів терапевта, інфекціоніста, психіатра. Роботу по благоустрою та поліпшенню житлових умов установи виконує, але ініціативи не проявляє. Виконавчий лист на адресу установи не надходив. Залучена до участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Освіта» та «Професія», які реалізовано повністю, 28.05.2010 здобула повну загальну середню освіту при Божківському навчально-виховному комплексі. Знята з програм диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної і наркотичної залежності» та «Творчість» через невідвідування. Позитивних змін у свідомості засудженої не відбувається. Тяжкість вчинених злочинів не усвідомлює, вину у вчиненому не визнає, вирок суду та призначене покарання не вважає справедливим, щирого каяття не висловлює, не прагне сумлінною поведінкою та ставленням до праці спокутувати свою провину, позитивних планів на майбутнє не висловлює.
Представники адміністрації установи вважають, що ОСОБА_7 неодноразово судима, має нестабільну поведінку за час відбування покарання, допустила грубі порушення вимог режиму відбування покарання, раніше звільнялася умовно-достроково з місць позбавлення волі згідно ст. 81 КК України, але належних висновків не зробила і знову вчинила особливо тяжкий злочин (т.3 а.п. о.с. 226-228).
За час відбування покарання ОСОБА_7 у період з 11.11.2005 по 12.12.2013 отримала 41 стягнення, у тому числі 16.09.2007 у виді карцеру на 3 доби, 7.07.2008 карцеру на 10 діб, 15.10.2009, 2.11.2009, 17.11.2009, 2.08.2012 ДІЗО 10 діб, 18.01.2011 ДІЗО 7 діб, 10.06.2011 ДІЗО 4 доби, 7.11.2011 карцер 8 діб, 25.02.2013 ДІЗО 8 діб, 24.05.2013 ПКТ 1 місяць, а також 12.05.2010, 2.10.2010, 26.06.2011, 10.09.2013, 14.09.2013 сувора догана. Окрім того отримала 2 заохочення 3.09.2014 та 25.09.2015 подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Згідно особової справи: 29.04.2015 та 6.05.2016 - відмовлено в поданні матеріалів на засуджену ОСОБА_7 , на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, 25.03.2016 відмовлено в поданні матеріалів на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, через те, що остання не довела, що стала на шлях виправлення (т.3 а.о.с. 173, 201).
Окрім цього згідно листа керівника Департаменту з питань помилування Адміністрації Президента України ОСОБА_15 клопотання засудженої ОСОБА_7 про помилування розглянуто і залишено без задоволення (т. 3 а.п.о.с. 244).
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Відмовляючи в задоволенні заяви засудженої, суд першої інстанції всебічно врахував дані про поведінку і ставлення до праці ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, та дійшов правильного висновку, що остання не довела свого виправлення. Правильно суд врахував те, що остання має 41 стягнення та 2 заохочення, а також те, що комісією установи 25.03.2016 у задоволенні подання матеріалів щодо застосування до засудженої пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення відмовлено, так як остання не довела своє виправлення.
Приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженої повинен ґрунтуватись на даних про її поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, у той час як засуджена має 41 стягнення, які погашені, з яких є і найсуворіші стягнення та всього 2 заохочення, те, що засуджена ОСОБА_7 неодноразово порушувала режим відбування покарання, допускала необґрунтовану відмову від виходу на роботу, раніше звільнялася умовно-достроково з місць позбавлення волі згідно ст. 81 КК України, але належних висновків не зробила і знову вчинила особливо тяжкий злочин, згідно висновків представників адміністрації установи не усвідомлює тяжкість вчинених злочинів, вину у вчиненому не визнає, вирок суду та призначене покарання не вважає справедливим, щирого каяття не висловлює, не прагне сумлінною поведінкою та ставленням до праці спокутувати свою про провину, тому твердження засудженої про те, що вона відбула частину строк та має право на умовно-дострокове звільнення не обумовлені достатніми підставами, оскільки матеріали особової справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженої та запобігання вчиненню нових злочинів.
Доводи засудженої про наявність у неї захворювання дванадцятиперстної кишки на стадії загострення, дійсно має місце. З виписки із медичної карти хворої вбачається, що вона повинна пройти повторне обстеження з консультацією лікаря. Рекомендовано протирецидивне лікування 2 рази на рік та обмеження у виконанні роти роботі, проте відсутні будь-які документи, які б вказували на неможливість подальшого відбування покарання.

Стан здоров`я засудженої ОСОБА_7 , колегія суддів враховує, але на правильність оскаржуваного судового рішення це не впливає.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженої.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4