Справа № 133/900/17
Провадження №11-кп/772/131/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

представника обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького районного суду від 04 жовтня 2017 року, якою клопотання слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницької області про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, внесеному15 січня 2017 року в ЄРДР за №0000043 , відносно ОСОБА_9 , у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,- задоволено та до

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Сестринівка, Козятинського району Вінницької області,

українця, громадянина України,

холостого, маючого середньо-спеціальну освіту , не працюючого,

пенсіонера, раніше не судимого, особи яка має інвалідність ІІ групи,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку останнього, а саме до відділення з посиленим наглядом Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 , залишити без зміни до доставки (прийому) його до відповідного психіатричного закладу із суворим наглядом.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

Ухвалу Вінницького районного суду від 04 жовтня 2017 року клопотання слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницької області про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, внесеному15 січня 2017 року в ЄРДР за №0000043 , відносно ОСОБА_9 , у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,- задоволено та до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Своє рішення суд мотивував тим, що висновком судово-психіатричного експерта №42 від 20.04.2017 року встановлено, що ОСОБА_9 , на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, страждав на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії, параноідної форми, з безперервним перебігом, із сформованим змішаним типом дефекту», перебував у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, з настільки вираженими порушеннями вольових та критичних функцій, що абсолютно був позбавлений здатності розуміти саму ситуацію, усвідомлювати фактичне значення своїх дій і контролювати ними, усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_9 , також страждає на хронічний психічний розлад, у вигляді «Шизофренії, параноідної форми, з безперервним перебігом, із сформованим змішаним типом дефекту», з настільки вираженими змінами особистості, волі, критики, пізнавальних функцій, що повною мірою позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними, усвідомлювати факти, що мають значення для даної справи, надавати про них пояснення, приймати участь у судово-слідчому розслідуванні. ОСОБА_9 , потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Прокурор звернувся із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_9 у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_9 внаслідок свого психічного стану є небезпечним для інших осіб та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, а тому прокурор просив застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали Вінницького районного суду від 04 жовтня 2017 року про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру. Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за недоведеністю його причетності до скоєння суспільно-небезпечного діяння та скасувати запобіжний захід - поміщення до психіатричного закладу.

Свої вимоги мотивує, що єдиним доказом причетності ОСОБА_9 до вчинення суспільно-небезпечного діяння є показання офіцера поліції, який повідомив, що ОСОБА_9 по телефону повідомив йому, що вчинив вбивство, проте сам ОСОБА_10 свідком події не був. Показання ОСОБА_10 відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України не можуть бути визнані допустимим доказом.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 ; думку законного представника ОСОБА_8 та думку адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 - задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру і постановляє свою ухвалу у разі:

-необхідності правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, як більш тяжкого;

-застосування більш суворого виду примусових заходів медичного характеру;

-скасування необґрунтованої ухвали суду про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, апелянт ставить під сумнів законність ухвали місцевого суду в зв`язку з порушенням судом вимог КПК України.

Згідно ухвали суду, особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 у вечірній час 14 січня 2017 року, точного часу органом досудового розслідування встановити не виявилося можливим, перебуваючи на кухні будинку АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої разом із своїм знайомим - ОСОБА_11 , в ході чого між ними виникла словесна сварка. Під час даної сварки ОСОБА_9 близько 23:00 год. цього ж дня, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносинах, маючи умисел спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_11 , наніс останньому більше трьох ударів невстановленим слідством тупим твердим предметом по голові та тулубу ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_9 , з метою доведення свої злочинних намірів до кінця, взяв зі столу кухонний ніж та наніс ним три удари лезом в область голови та шиї ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження які не сумісні із життям. Від вказаних отриманих травм ОСОБА_11 помер на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 07 від 15.02.2017 року на тілі ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: забитою рани в тім`яній ділянці справа; різаної рани на верхньому повіці правого ока; проникаюча у порожнину ротоглотки колото-різаної рани на правій бічній поверхні шиї; різаної рани на передній поверхні шиї; синця на верхньому повіці лівого ока; садни в лобовій ділянці справа; садни на тильній поверхні лівої кисті; садни на зовнішній поверхні лівої гомілки. Рана в ділянці верхнього повіка правого ока, дві рани в ділянці шиї, виникли від дії колюче-ріжучого предмета; забита рана в тім`яній ділянці справа, синець, садна - від дії тупих твердих предметів, незадовго до настання смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала від обтураційної асфіксії внаслідок закриття просвіту дихальних шляхів кров`ю з кровотечі у порожнину ротоглотки, що була спричинена від проникаючого колото-різаного поранення на правій бічній поверхні шиї з ушкодженням кровоносних судин. Вказане проникаюче колото-різане поранення спричинило загрозливе для життя явище (обтураційну асфіксію) і за цією ознакою є тяжким тілесним ушкодженням. Між проникаючим колото-різаним пораненням шиї та смертю ОСОБА_11 прямий причинний зв`язок.

Забита рана , синець, садна є легкими тілесними ушкодження, в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 не стоять.

При судово- токсилогічній експертизі крові трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт концентрації 4,0 о/оо. Така концентрація етилового спирту у крові могла відповідати тяжкому отруєнню алкоголем ОСОБА_11 перед настанням смерті.

Відповідно до ч.1 п.4 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Статтею 94 ч.5 КК України передбачено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого. який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Відповідно до ч.3 ст. 19 КК України, не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужування така особа може підлягати покаранню.

Як вбачається із стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи №42 від 20.04.2017 року ОСОБА_9 , у період вчинення злочину, в якому він підозрюється, страждав на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії, параноідної форми, з безперервним перебігом, із сформованим змішаним типом дефекту», перебував у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, з настільки вираженими порушеннями вольових та критичних функцій, що абсолютно був позбавлений здатності розуміти саму ситуацію, усвідомлювати фактичне значення своїх дій і контролювати ними, усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_9 , також страждає на хронічний психічний розлад, у вигляді «Шизофренії, параноідної форми, з безперервним перебігом, із сформованим змішаним типом дефекту», з настільки вираженими змінами особистості, волі, критики, пізнавальних функцій, що повною мірою позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними, усвідомлювати факти, що мають значення для даної справи, надавати про них пояснення, приймати участь у судово-слідчому розслідуванні. За своїм психічним станом ОСОБА_9 , потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Твердження адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про недоведеність причетності ОСОБА_9 до скоєння суспільно-небезпечного діяння та необхідність скасування запобіжного заходу - поміщення до психіатричного закладу, суд вважає необгрунтованими.

Доводи, що єдинним доказом причетності ОСОБА_9 до вчинення суспільно-небезпечного діяння є показання свідка ОСОБА_10 є надуманими, судом до уваги не приймається, оскільки показання свідка ОСОБА_10 не є єдиним доказом вчинення ОСОБА_12 суспільно-небезпечного діяння.

Місцевий суд повно та всебічно дослідив докази, які прямо підтверджують вину ОСОБА_9 , а саме:

Із протоколу огляду місця події від 15.01.2017 року, вбачається, що на території домоволодіння, належного ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_11 з наявними та тлі тілесними ушкодженнями; кухонний ніж, плями речовини бурого кольору зовні схожі на кров. Було вилучено та опечатано : кухонний ніж з нашаруваннями; три змиви речовини бурого кольору з підлоги в кухні та придбаннику; два мобільні телефони.

З висновку експерта №07 від 15.01.2017 року, вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено ушкодження: забита рана в тім`яній ділянці справа, різана рана на верхньому повіці правого ока, проникаюча у порожнину ротоглотки колото-різана рана на правій бічній поверхні шиї, різана рана на передній поверхні шиї, синець на верхньому повіці лівого ока, садно в лобовій ділянці справа, садно на тильльній поверхні лівої кисті, садно на зовнішній поверхні лівої гомілки. Рана в ділянці верхнього повіка правого ока, дві рани з ділянці шиї, виникли від дії колюче-ріжучого предмета, забита рана з тім`яній ділянці справа, синець, садна - від дії тупих твердих предметів, незадовго до настання смерті. Смерть ОСОБА_11 настала від обтураційної асфіксії внаслідок закриття просвіту дихальних шляхів кров`ю з кровотечі у порожнину ротоглотки, що була спричинена від проникаючого колото-різаного поранення по правій бічній поверхні шиї, з ушкодженням кровоносних судин.

Також зазначено, що саме проникаюче колото-різане поранення причинило загрозливе для життя явище (обтураціину асфіксію) і за цією ознакою є тяжким тілесним ушкодженням. Між проникаючим колото-різаним пораненням шиї та смертю ОСОБА_11 є прямий причинний зв`язок.

Наступними доказами, які також вказують на вину ОСОБА_9 є протокол огляду предметів від 17.02.2017 року., відповідно до якого при огляді мобільного телефону «NOKIA», вилученого з будинку ОСОБА_9 в ході проведення огляду місця події 15.01.2017 року, встановлено вихідні дзвінки на номер, належний ОСОБА_10 , який є дільничним працівником поліції територіальної адміністративної дільниці ? де мешкає ОСОБА_9 .

Крім того, по даному кримінальному провадженні в якості речових доказів визнано : вилучений в домоволодінні ОСОБА_9 кухонний ніж, основа леза якого покрита речовиною бурого кольору зовні схожої на кров; яка відповідно висновку судово-медичної цитологічної експертизи №29 від 09.02.2017 року, належить особі чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлено антиген В ізосерологічної системи АВО (що відповідає В(III) групі крові). Виявлена кров на клинку ножа може походити як від будь-якого чоловіка, в крові якого міститься антиген В, так і від самого потерпілого гр-на ОСОБА_11 або від гр-на ОСОБА_9 .

Дані докази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що саме від ОСОБА_9 по телефону він дізнався про вбивство ОСОБА_11 . По приїзді на місце пригоди показання ОСОБА_9 щодо вбивства ОСОБА_11 підвердились, а саме було виявлено труп, наявність остатків їжі , спритного, двох чарок, ножів, ножу з слідами крові, плям крові , виявлені у кухні та придбаннику будинку ; слідів волочіння трупу, слідів замивання крові, наявність на одягу ОСОБА_9 слідів крові.

Вказані досліджені в судовому засіданні докази в своїй сукупності і які узгоджуються між собою в цілому та в деталях, доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення.

Як убачається із мотивувальної частини ухвали, суд першої інстанції, встановивши наявність у ОСОБА_9 ознак хронічного психічного захворювання, врахувавши обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_9 , а також ступінь його небезпечності для інших осіб, дійшов обгрунтованого висновку про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, з чим погоджується і колегія суддів.

Стаціонарна комісійна судово-психіатрична експертиза №42 від 20.04.2017 року зазначає, що ОСОБА_9 , у період вчинення злочину, в якому він підозрюється, страждав на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії, параноідної форми, з безперервним перебігом, із сформованим змішаним типом дефекту», перебував у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, з настільки вираженими порушеннями вольових та критичних функцій, що абсолютно був позбавлений здатності розуміти саму ситуацію, усвідомлювати фактичне значення своїх дій і контролювати ними, усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_9 , також страждає на хронічний психічний розлад, у вигляді «Шизофренії, параноідної форми, з безперервним перебігом, із сформованим змішаним типом дефекту», з настільки вираженими змінами особистості, волі, критики, пізнавальних функцій, що повною мірою позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними, усвідомлювати факти, що мають значення для даної справи, надавати про них пояснення, приймати участь у судово-слідчому розслідуванні. За своїм психічним станом ОСОБА_9 , потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Вказаний висновок, сумнівів не викликає, а тому на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

За цих обставин, висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, на думку апеляційного суду є правильним.

З врахуванням викладеного, колегія суддів, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляцйну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду від 04 жовтня 2017 року, якою клопотання слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницької області про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, внесеному15 січня 2017 року в ЄРДР за №0000043, відносно ОСОБА_9 , у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,- задоволено та до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом - залишити без змін.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .