справа № 462/2437/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000311 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Латвії, уродженця м. Єкабпілс Республіка Латвія, латвійця, із незакінченою вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого 15.04.2016 року Галицьким районним судом м. Львова до покарання у виді арешту на 6 (шість) місяців, 04.05.2016року звільнення після відбуття покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 25.08.2014 року близько 10.00год., перебуваючи на пл. Двірцева,1 у м. Львові, на першому пероні Головного залізничного вокзалу ст. Львів ДТГО «Львівська залізниця», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу, таємно викрав у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 45000.00 російських рублів, які станом на 25.08.2014 року відповідно до витягу НБ України, становить 16 554.15 гривень та 1500.00 гривень, завдавши потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно із п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставини, які б обтяжують покарання - судом не встановлені.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який до скоєного даного злочину раніше не притягався до кримінальної відповідальності, неодружений, офіційно не працевлаштований, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо нього не поступало, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у межах санкції ч.1 ст.185 КК України у вигляді максимального розмірі штрафу.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 55 142.00 гривень матеріальної шкоди та 10 000.00 гривень відшкодування моральної шкоди, всього 65 142.00 гривень, завданої злочином.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав поданий потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Із огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що цивільний позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадження відсутні.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700.00 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 55142.00 /п`ятдесят п`ять тисяч сто сорок дві/ гривні матеріальної шкоди та 10 000.00 /десять тисяч/ гривень відшкодування моральної шкоди, а всього 65 142.00 /шістдесят п`ять тисяч сто сорок дві/ гривні.

Речові докази: добровільно видані ОСОБА_4 мобільні телефони марки «Самсунг» та «Нокіа» та дві квитанції, які постановою слідчого СВ ЛВ на ст. Львів УМВС України на Львівській залізниці капітаном міліції ОСОБА_7 від 07.10.2014року визнано речовими доказами /матеріали кримінального провадження а.с.45/ - повернути ОСОБА_4 , як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1