В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008218 від 14 червня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 13.06.2017 приблизно о 17:50 год. керуючи технічно справним автомобілем Шевроле Лачетті д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в умовній другій смузі руху, по проїзній частині вул. Березняківської в напрямку від вул. І. Миколайчука в бік пр-ту П. Тичини в м.Києві, зі швидкістю приблизно 55-60 км/год.

Проїзна частина вул. Березняківської була розділена на умовні дві смуги для руху транспорту в бік вул. І. Миколайчука, та умовні дві смуги для руху транспорту в бік пр-ту П. Тичини в м. Києві, дорожня розмітка на даній ділянці дороги відсутня.

Під час руху водій ОСОБА_8 , допустив порушення вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги, яке виразилось у тому, що останній керуючи автомобілем Шевроле Лачетті д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Березняківської, проїжджаючи біля «СТО-Автомийка», яка розташована по вул. Березняківській, 5-В в м. Києві, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, змінив напрямок руху, виїхавши на призначений для зустрічного руху бік дороги, не переконавшись що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху.

При цьому, ОСОБА_8 , виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги вул. Березняківської, де в той час стояв припаркований біля правої сторони проїзної частини автомобіль «Ауді 100» д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку від пр-ту П. Тичини в бік вул. І. Миколайчука в м. Києві, в результаті чого ОСОБА_8 заснувши за кермом автомобіля, здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля Шевроле Лачетті з передньою частиною стоячого автомобіля «Ауді 100» після зіткнення автомобіль «Ауді 100» відкинуло назад в бік пр-ту П. Тичини в м.Києві та розвернуло поперек проїзної частини, де він і зупинився.

Дана ДТП, згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 12-1/1271 від 03.07.2017 року, виникла з вини водія ОСОБА_8 , котрий порушив вимоги п. 11.4, Правил дорожнього руху України, та за її наслідками пасажиру автомобіля Шевроле Лачетті д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1058/Е від 18.07.2017 року, були заподіяні тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що 13.06.2017 приблизно о 17:50 год. керував автомобілем «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Березняківській, в напрямку від вул. І. Миколайчука в бік вул. П. Тичини в м. Києві, зі швидкістю приблизно 55-60 км/год.
В ТЗ у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні сидів ОСОБА_6 .
Даного пасажира підібрав по вул. Бориспільська 7 в м.Києві, та віз на пр. П. Тичини 12-А.
У тій ситуації керував автомобілем приблизно 8-10 годин без сну, і був дуже стомленим.
Також вказав, що за кілька днів до цих подій вживав наркотичний засіб «методон» в кількості 5 пігулок. При цьому, гадав, що так як вживав наркотичні засоби за кілька днів, то вже не перебуває під їх впливом.
Зауважив, що під час руху від водіння не відволікався, не курив, по мобільному телефону не розмовляв, музика в салоні автомобіля не грала. Рухався в крайній лівій смузі руху, по середині, коли ж наближався до будинку № 5-Б по вул. Березняківській в м. Києві, по переду його автомобіля, і в лівій і в правій смузі руху автомобілів не було, дорога була вільною, з правої сторони також транспортних засобів не було, його ніхто не підрізав та не створював будь-яких аварійних ситуацій. Коли наблизився до вищевказаного будинку, то на мить заснув за кермом й прокинувся від того, що потерпілий почав щось кричати, типу «Куди ти їдеш», відкривши очі побачив, що виїхав на смугу зустрічного руху, та рухається прямо на припаркований біля «СТО» автомобіль «Ауді100», д.н.з. НОМЕР_2 , та одразу застосував екстрене гальмування, але так як вже відстань від його ТЗ до стоячого автомобіля «Ауді 100» була незначна, то не встиг зупинити свій транспортний засіб, в результаті чого здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля в передню частину стоячого автомобіля «Ауді100», від чого автомобіль «Ауді 100» відкинуло назад та розвернуло поперек проїзної частини, а його автомобіль одразу зупинився.
Надалі, одразу вийшов зі свого автомобіля. Потерпілий також виліз з автомобіля, в цей час на місце ДТП підбігли люди з СТО, а він дістав з автомобіля аптечку та вогнегасник, потім хтось викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції.
Через деякий час приїхала швидка медична допомога та працівники поліції, швидка медична допомога госпіталізувала потерпілого до лікарні швидкої медичної допомоги, а працівники поліції оформили дану ДТП, після чого він поїхав з працівниками поліції та здав аналізи на стан сп`яніння.
В час ДТП, проїзна частина була сухою, дощ не йшов, міське освітлення не горіло, стан видимості був приблизно 500 метрів.
Також, будучи допитаним з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що того дня через службу AFON TAXI, викликав таксі, яка повідомила, що в 16-45 год. приїде транспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 , марки «Шевролет Лачетті», синього кольору та вказали мобільний номер водія НОМЕР_3 .

Згодом водій зателефонував і повідомив, що вже під`їхав, тож він вийшов на вулицю і сів в салон таксі на переднє пасажирське сидіння.

В процесі спілкування з водієм, останній повідомив, що йому невідомо де знаходиться вул. Бориспільська і його така інформація здивувала, так як це фактично центральна вулиця в Дарницькому районі м. Києва. У водія був відсутній навігатор, що також здивувало. Він допоміг водію розібратись в маршруті і вони поїхали до місця, де знаходилось поштове відділення на вул. Бориспільській і там він забрав книжки, які були надіслані з м. Бердянськ. Потім вони поїхали на пр-т П. Тичини в м. Києві.

В процесі поїздки зі вказаним водієм таксі та спілкування з ним, йому здалося, що вказана особа приймала якісь препарати, можливо наркотичні, так як він дуже мляво себе вів і неприродно повільно розмовляв.

В подальшому рухались по вул. Березняківській в напрямку від вул. І. Миколайчука в бік пр-ту Тичини в м.Києві в крайній лівій смузі руху, швидкість автомобіля становила приблизно 55-60 км/год, та коли наближались до СТО-Автомийка, яка розташоване по вул. Березняківська 5-В в м. Києві, в певний момент руху, коли ТЗ наблизився до вищевказаного будинку, то водій на мить заснув за кермом, побачивши це він одразу миттєво відреагував на такий вчинок водія і почав його трясти за плече та кричати і він «очнувся».

В цей момент автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху, рухаючись прямо на припаркований біля «СТО-Автомийка» автомобіль «Ауді100» д.н.з. НОМЕР_2 , в цей же момент водій одразу застосував екстрене гальмування, але так як вже відстань від їх автомобіля до стоячого автомобіля «Ауді 100» була маленька, то водій не встиг зупинити свій транспортний засіб, в результаті чого він здійснив зіткнення передньою частиною автомобіля «Шевроле Лачетті» в передню частину стоячого автомобіля «Ауді100», від чого автомобіль «Ауді 100» відкинуло назад та розвернуло поперек проїзної частини, а їх ТЗ одразу зупинився.
Після сильного удару з іншим транспортним засобом він сильно вдарився головою і пошкодив ногу, потім на місці ДТП до нього збіглись люди та почали надавати першу медичну допомогу, через деякий час приїхала швидка медична допомога та госпіталізувала його до ЛШМД м.Києва.

В час ДТП, проїзна частина була сухою, дощ не йшов, міське освітлення не горіло, стан видимості був приблизно 500 метрів.
Крім того, будучи допитаними, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали суду аналогічні покази, що обвинувачений та потерпілий в частині механізму виникнення ДТП.

Так останні вказали, що того дня та у тій ситуації, обвинувачений приблизно о 17 год. 50 хв. керуючи автомобілем Шевроле Лачетті д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в умовній другій смузі руху, по проїзній частині вул. Березняківської в напрямку від вул. І. Миколайчука в бік пр-ту П. Тичини в м.Києві, зі швидкістю приблизно 55-60 км/год, проїжджаючи до «СТО-Автомийка», яка розташована по вул. Березняківській 5-В в м.Києві, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги вул. Березняківської, де в той час стояв припаркований біля правої сторони проїзної частини автомобіль «Ауді 100» д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку від пр-ту П. Тичини в бік вул. І. Миколайчука в м.Києві, в результаті чого здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля Шевроле Лачетті з передньою частиною стоячого автомобіля «Ауді 100» після зіткнення автомобіль «Ауді 100» відкинуло назад в бік пр-ту П. Тичини в м.Києві та розвернуло поперек проїзної частини, де він і зупинився.

Крім цього, будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_15 пояснила, що є дружиною потерпілого, розповіла про обставини пригоди, так як вони відомі їй з його слів, та зауважила на тому, який складний час переживає їх родина в цей період, як фінансово, так і морально.
Вказані показання обвинуваченого, потерпілого та свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину.
Обставин регламентованих ст. 87 КПК України у відношенні свідків в ході судового розгляду встановлено не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Протоколом огляду місяця дорожньо-транспортної пригоди з відповідною фото таблицею, здійсненого з 19:10 год. до 20:40 год.. 13.06.2017, начальником відділення СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_16 , в присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , та обвинуваченого і ОСОБА_14 підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, а саме дорожньо-транспортної пригоди, його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, характеристика природних умов, наслідків, що настали в результаті зіткнення вказаних транспортних засобів, зокрема технічні пошкодження вказаних ТЗ.
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди слідує, що вона містить зображення місця пригоди у вигляді схеми, яка оформлена на місці пригоди і підписана водіями ОСОБА_8 та ОСОБА_14 у присутності понятих, та на якій графічно відображені й зафіксовані всі об`єкти та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, а саме: ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів; сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів, що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків, сліди заносу; координати місця зіткнення, відносно сталих орієнтирів; ширина проїзної частини разом з роздільними смугами; розташування дорожньої розмітки.
Як наслідок, цими відомостями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини визначені ст. 91 даного Кодексу та сам алгоритм та механізм вчинення злочину, який кореспондується з показаннями наданими потерпілим та свідками у суді, тобто з обставинами вчинення кримінального правопорушення визнаними судом доведеними.
Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
При цьому, з досліджених судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 12-1/1271 від 03.07.2017 року, в ситуації, що склалася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був керуватися вимогами пунктів 11.4 ПДР України. В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути ДТП, шляхом виконання вимог пункту 11.4 ПДР України.
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 11.4 ПДР України.

Розрахункова швидкість руху автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 перед ДТП, яка відповідає слідам гальмівного юзу, становить (38.2…40.0), км/год.
Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам пункту 11.4 ПДР України.
З висновку судово-медичної експертизи №1058/Е від 18.07.2017 року слідує, що в результаті даної ДТП пасажиру автомобіля Шевроле Лачетті д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №1058/Е від 18.07.2017 року були заподіяні тілесні ушкодження: забійна рана тім`яної ділянки голови, закрита травма лівого стегна у вигляді поперечного перелому стегнової кістки по лінії шийки та уламкового косого перелому середньої третини стегнової кістки.

Морфологічні властивості виявлених переломів, які на даному етапі можливо оцінити лише за критерієм тривалості розладу здоров`я дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки так і відновлення функції лівого стегна буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, слід обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма лівого стегна за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

З висновку Київської міської наркологічної клініки лікарня «Соціотерапія» № 004468 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.06.2017, слідує, що ОСОБА_8 , у момент огляду 13.06.2017 о 21:00 год. перебував в стані наркотичного (метадон) сп`яніння.

Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 вказаного Кодексу, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тобто, цими відомостями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини визначені ст. 91 даного Кодексу та сам алгоритм та механізм вчинення злочину, який кореспондується з обставинами вчинення кримінального правопорушення визнаними судом доведеними, а саме в частині того, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам пункту 11.4 ПДР України, та його перебування у стані сп`яніння, отримання потерпілим тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, у зв`язку чим кваліфікує його дії саме за вказаною статтею зазначеного Кодексу, оскільки він своїми умисними діями скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При цьому, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, яка передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення з метою ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, з огляду на таке.
Верховний суд України у своїх постановах від 9 лютого 2012 року в справі № 5-28кс11 та від 01.12.2016 у справі № 161/13231/14-к вказав, що згідно з положеннями частини 4 статті 67 КК, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Водночас аналіз норми статті 286 КК свідчить, що цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Адже, стаття 286 Особливої частини КК не передбачає конкретних порушень правил безпеки дорожнього руху як ознак злочину, що впливають на його кваліфікацію.
Диспозиція цієї норми є бланкетною - для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цієї статтею КК, належить звертатися до аналізу нормативно-правових актів, у яких сформульовано правила безпеки руху й експлуатації транспорту.
Із точки зору теорії кримінального права, порушення ПДР умовно поділяються на дві групи:
1) порушення, які самі по собі не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені в статті 286 КК (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння, у хворобливому стані, у стані стомлення чи транспортним засобом без належного номерного знаку);
2) ті з них, які самі по собі створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній дорожньо-транспортній пригоді (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів, розвороту, обгону, заборони виїзду на зустрічну смугу руху, перевищення швидкості руху).
Відтак, з огляду на матеріальний склад злочину, передбаченого статтею 286 КК, ознаками його об`єктивної сторони можуть виступати тільки порушення ПДР, які належать до другої групи, адже лише вони створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у цій нормі, і виступають причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди.
Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у роз`ясненні, яке міститься в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

У справах № 5-28кс11 та № 161/13231/14-к суд вказав, що стан алкогольного сп`яніння, у якому особа керує транспортним засобом, характеризує лише її певний психофізичний (фізіологічний) стан, який сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення пункту 2.9(а) ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків.
Враховуючи викладене, зазначене порушення правил безпеки дорожнього руху не належить до ознак об`єктивної сторони злочину, що впливають на його кваліфікацію.
Тож, з цих передумов суд вважає за необхідне, у порядку ч. 3 ст. 337 КПК України, вийти за межі саме з цього питання так, як стан алкогольного сп`яніння, у якому особа керує транспортним засобом, характеризує лише її певний психофізичний (фізіологічний) стан, який сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення пункту 2.9(а) ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, тобто зазначене порушення правил безпеки дорожнього руху не належить до ознак об`єктивної сторони злочину, що впливають на його кваліфікацію, в цій ситуації, однак віднести цей факт, у світлі норм ст. 67 КК України, до обставин, що обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд не убачає.
Підстав для визнання пом`якшуючою обставиною для нього наявність щирого каяття, як про те вказано в обвинувальному акту, суд не убачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, однак, ці фактори в своїй сукупності, в цій справі, відсутні, адже, в ході судового розгляду останній у потерпілого вибачення попросив, проте, критично свої дії не оцінив, допомогу будь-якого характеру надати не намагався, що в своїй сукупності свідчить про те, що він не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, як вище судом указувалося, визнається вчинення злочину в стані сп`яніння.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак з 11.01.2004 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, має постійне місце реєстрації та проживання, допустиму характеристику за місцем проживання, спосіб життя (не працює, не одружений, раніше не судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 286 КК України у виді обмеження волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування його ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді обмеження волі є достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 до ПрАТ «СК» Уніка» (відповідач - 1) та ОСОБА_8 (відповідач - 2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
У судовому засіданні цивільний позивач та його представник пояснили суду, що матеріальна шкода складається із витрат понесених потерпілим на лікування від ДТП, та супутніх з ними, а моральна ж шкода полягає у пережитих ним стражданнях після вказаних подій, та з урахуванням тривалої втрати працездатності й фактично незворотних процесів у стані здоров`я, а також витрат необхідних на відновлення здоров`я.
У судовому засіданні цивільний відповідач 2 та його захисник,вказали заявлений цивільний позов визнають частково, однак акцентували увагу на тому, що розмір компенсації у світлі обставин справи заявлений позивачем надмірним, тобто таким, що не випливає із ступеня вини даного відповідача.
Представник цивільного відповідача - 1 у судовому засіданні цивільний позов визнав в частині матеріальної шкоди, яка складається з вартості придбаних для лікування ліків, без супутніх витрат на їжу, а в частині моральної шкоди, то останній вказав на те, що, зазначені вимоги до них не заявлено.
Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
У судовому засіданні встановлено, що за полісом № АК/2000708 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застрахована відповідальність страхувальника в частині забезпечення експлуатації ТЗ «Шевроле лачетті», днз НОМЕР_1 , в ПрАТ «СК «УНІКА», зі строком дії з 16.04.2017 до 15.04.2018 та з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00грн., за шкоду заподіяну майну - 100000,00грн., франшиза - нуль (а.с.145).
Також, судом у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_15 в частині цивільного позову, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність, пояснила суду, що дійсно на лікування цивільного позивача їх родина витратила понад 60000 гривень, станом на цей час.
Також свідок зазначила, що чоловік у наслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, які потребували значних фінансів для їх усунення та пережив велику душевну травму, яка не загоїлася по цей час.
А тому суд виходить з того, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до п.22.1. ст.21 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно з частинами 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З урахуванням того, що у відповідності до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Пунктом 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
У даному випадку, судом визнано доведеним, що в наслідок дій цивільного відповідача - 2 позивачу було завдано тілесні ушкодження, які призвели до втрати працездатності та тривалого і вартісного лікування, призвели до додаткових витрат, викликаних необхідністю особливого харчування, придбанням ліків, протезуванням, та особливостями стороннього догляду тощо.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тож, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним завдання цивільним відповідачем 1 у справі матеріальної шкоди цивільному позивачу у вигляді фактично понесених витрат останнім на лікування, згідно наявних у справі фіскальних чеків (а.с. 48-53, 56-60), в розмірі 34 741, 10 грн., які складаються з вартості придбаних на лікування медикаментів та вартості інших витрат, так як призначення вказаних медикаментів та процедур відповідає характеру отриманих потерпілим при ДТП ушкоджень.
Тож, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним завдання цивільним відповідачем 2 у справі матеріальної шкоди цивільному позивачу у вигляді фактично понесених витрат останнім на лікування, згідно наявних у справі фіскальних чеків (а.с. 48-53, 56-60), в розмірі 5264, 25 грн., які складаються з вартості інших супроводжуючих лікування витрат супутніх з ними.
Таким чином, з урахуванням наданих цивільним позивачем доказів на підтвердження понесених ним втрат, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, на його користь слід стягнути з цивільних відповідачів 1 та 2 - 40 005, 35 грн.
В частині позовних вимог про відшкодування 200 000 грн. з даного відповідача, то вони не підтвердженні належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 60 ЦПК України, в частині понесення витрат на цю суму, а тому можуть бути задоволені тільки в частині стягнення 40 005, 35 грн. і все, тобто у межах підтверджених реальних витрат.
Щодо питання моральної шкоди.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Позивач вказує на те, що моральна шкода складає 300 000 грн., які він просить стягнути з цивільного відповідача 1.
У той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає дійсним її розмір на рівні 50 000 грн.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, до обвинуваченого не застосовувався та, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, на цьому етапі, йому слід визначити останній у вигляді домашнього арешту у певний період доби з одночасним покладенням на нього обов`язків передбачені п.п. 2-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені, вирішується судом відповідно до ст.100 КПК України.

Питання судових витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , у певний період доби, а саме з 20:00 год. до 07:00 год. наступного дня з покладенням на нього обов`язків з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, як-то: не відлучатися із м. Києва без дозволу або суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, до набранням вирокм законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ПрАТ «СК» УНІКА» (відповідач - 1) та ОСОБА_8 (відповідач - 2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 5264 (п`ять тисяч двісті шістдесят чотири) гривень 25 копійок матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, а всього 55264 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 25 копійок на відшкодування шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням).

Стягнути з ПрАТ «СК» УНІКА» на користь ОСОБА_6 34 741 (тридцять чотири тисячі сімсот сороки одну) гривню 10 копійок шкоди завданої життю та здоров`ю потерпілого.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз у сумі 2686 (дві тисячі шістсот вісімдесят шість) гривень 73 копійки.

Речові докази: транспортний засіб «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_1 , - залишити у володінні власника ОСОБА_19 ; транспортний засіб «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_2 , - залишити у володінні власника ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1