Справа № 300/300/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

27.11.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами: прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Нижні Ворота Воловецького району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, з середньою освітою, не одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.122 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить новий злочин. На підставі ст.76 КК України зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2 209 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. - моральної шкоди, а всього 12 209 (дванадцять тисяч двісті дев`ять) грн.. 55 коп.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений за те, що 10 травня 2014 року, близько 15.00 год., знаходячись на АДРЕСА_1 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_8 , підбіг до нього ззаду і на ґрунті тривалих неприязних відносин умисно наніс йому два удари дерев`яним кілком циліндричної форми по правій нозі в область колінного суглобу, а потім почав наздоганяти потерпілого і наніс йому ще два удари цим же кілком в ділянку попереку та по лівій верхній кінцівці потерпілого. Внаслідок умисних ударів обвинуваченого по правій нозі та по лівій верхній кінцівці потерпілого, згідно з висновком судово-медичного експерта № 100 від 13.05.2014 року, ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: синців правого колінного суглобу та лівого передпліччя, які кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а внаслідок удару в ділянку попереку, потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді посттравматичного підкапсулярного розриву лівої нирки, позаочеревинної гематоми зліва, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 526 від 17.07.2014 року кваліфіковано як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання із встановлення іспитового строку на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України На думку прокурора, суд при призначенні ОСОБА_6 покарання належно не врахував особу винного, наслідки злочину у вигляді значної шкоди потерпілому, а також в порушення ст..374 КПК України, призначив обвинуваченому інше покарання ніж те, яке просив в судовому засіданні прокурор. Окрім того, прокурор звертає увагу на не вирішення судом першої інстанції питання про речові докази у справі : медичні картки ОСОБА_10 , які були вилучені на підставі ухвали судді від 10.01.2017 року.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок щодо нього скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Зазначає про однобічність та неповноту дослідження обставин справи, внаслідок чого вважає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому злочині підтверджується лише суперечливими показаннями потерпілого та свідків, а також висновками та поясненнями експертів, які містять очевидні розбіжності і не відповідають фактичним обставинам справи. На думку захисника про істотність порушень кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 свідчить і невідповідність вироку вимогам ст..374 КПК України, у зв`язку з відсутністю в ньому належного викладення мотивів неврахування доводів сторони захисту . Крім того вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишились розбіжності в медичній документації потерпілого, згідно яких останній одночасно проходив лікування в медичних закладах, які знаходяться в різних населених пунктах - м.Ужгород та смт.Воловець, відсутність на місця події свідків інциденту та знаряддя злочину, палки, якою нібито наносив тілесні ушкодження обвинувачений, яка не виявлена працівниками поліції. Також захисник звертає увагу на позитивну характеристику обвинуваченого, який являється інвалідом ІІІ групи та доглядає за батьком інвалідом І групи.
В поданих на апеляційну скаргу прокурора запереченнях, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність висловлених прокурором доводів про погіршення становища обвинуваченого, просить таку залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвокат ОСОБА_7 , які в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу і просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, промову прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, висловивши заперечення щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , думку потерпілого ОСОБА_8 , який вважав необґрунтованими, подані апеляційні скарги та не заперечував щодо задоволення як апеляційної скарги прокурора, так і захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинуваченого і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 - задоволенню не підлягають, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 були дотримані.
Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.
В судовому засіданні, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, були ретельно перевірені показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.122 КК України не визнав та показав, що дійсно тривалий час перебуває з ОСОБА_8 у неприязних відносинах. 10 травня 2014 року, після обіду, коли він виганяв на пасовище корови, потерпілий ОСОБА_8 , погрожуючи йому, кинув у нього каменем і втік у свій двір. Щоб уникнути конфлікту він пішов додому і викликав міліцію. Ствердив, що ударів потерпілому не наносив, про причини виникнення у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень йому невідомо. Також зазначив, що саме ОСОБА_8 намагався його побити.
Проте з такими доводами обвинуваченого та його поясненнями в апеляційному суді і аналогічними доводами апеляційної скарги його захисника ОСОБА_7 колегія суддів, як і суд першої інстанції, погодитись не може, оскільки ці доводи були предметом перевірки в судовому засіданні та свого підтвердження не знайшли. Суд першої інстанції обґрунтовано перевірив та оцінив таку позицію ОСОБА_6 і визнав, що вона спростовується послідовними і у сукупності узгодженими між собою доказами, які були зібрані органами досудового слідства та належним чином дослідженими і проаналізованими судом першої інстанції і наведені у вироку.
Із матеріалів кримінальної справи видно, що судом першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, ці показання ОСОБА_6 перевірені шляхом дослідження усіх наявних доказів у справі, яким дано належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, підтверджено наведеними у вироку послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_8 , які об`єктивно підтверджені як показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , так і висновками судово-медичних експертів, комісійної експертизи, поясненнями судових експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , свідка - завідувача хірургічного відділення ОСОБА_15 , які були безпосередньо допитані та, або, досліджені в судовому засіданні.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що ОСОБА_6 , з яким він перебуває у неприязних стосунках, проживає з ним по сусідству. 10 травня 2014 року, близько 15.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись навпроти його будинку, раптово підбіг до нього ззаду і умисно наніс йому два удари дерев`яним кілком циліндричної форми по правій нозі, а коли він почав утікати - ще два удари цим же кілком в ділянку попереку та по лівій руці. Свідком цієї події була ОСОБА_16 , яка побачивши це почала кричати на ОСОБА_6 , щоб він припинив свої дії, на що останній погрожував всім фізичною розправою. Обставини зазначеної події бачила також свідок ОСОБА_12 . В той же день 10 травня 2014 року він звернувся в міліцію. Через два дні, під час огляду судово-медичним експертом, він не звернув увагу експерта на болі в області нирки, хоча відчував тупий біль, вважаючи, що біль мине, але приблизно через тиждень він відчув біль в області лівої нирки та повторно звернувся в лікарню, де в нього більш ретельним оглядом було виявлено розрив лівої нирки. Потерпілий стверджував, що тілесні ушкодження, в результаті яких спричинено розрив нирки йому заподіяв саме ОСОБА_6 , коли наносив удари кілком в область попереку, оскільки після інциденту з останнім він постійно знаходився вдома.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначила, що 10.05.2014 року, після обіду, бачила через вікно, яке виходить напроти будинку ОСОБА_6 , що останній проганяв свої корови у двір. Потім ОСОБА_6 взяв дерев`яну палицю і швидко пішов уверх по вулиці, де підбіг до ОСОБА_8 , який стояв спиною до нього, і почав його бити палицею, спочатку по нозі під коліно, потім по спині наніс близько 4-5 ударів, а коли потерпілий захистився рукою, то вдарив його по руці. Після чого ОСОБА_8 почав тікати, загубивши взуття. Обвинувачений також кинув у потерпілого, але не влучив в нього.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що 10.05.2014 року, знаходячись у власному дворі, не бачила як ОСОБА_6 бив потерпілого, проте, чула як потерпілий закричав від болю. Згодом, побачила, що ОСОБА_8 пішов кульгаючи у свій двір, а за ним полетів камінь, який не влучив у нього. У цей час на під`їзді, який веде до будинку потерпілого, напроти будинку ОСОБА_8 , стояв ОСОБА_6 , тримаючи в руках палку. Більше на вулиці нікого не було.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показами потерпілого та цих свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, висновком судово-медичного експерта № 100 від 13.05.2014 року. Дана експертиза була проведена щойно після події, згідно якої у потерпілого ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців лівого передпліччя, правого колінного суглоба (підколінної ямки), які виникли від дії тупого твердого предмета продовгуватої форми, яким могла бути дерев`яна палиця по ударному механізму дії, за своїм характером могли виникнути при обставинах та в строки вказані потерпілим, тобто 10.05.2014 року .
Із висновку же судово-медичного експерта № 526 від 17.07.2014 р. вбачається, що тілесні ушкодження у вигляді посттравматичного підкапсулярного розриву лівої нирки виникли по ударному механізму дії, що підтверджується наявністю позаочеревинної гематоми зліва. Ця позаочеревинна гематома була виявлена у проекції верхньої та середньої третини нирки 23.05.2014 року, тобто під час перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Новака з 21.05.2014 року до 29.05.2014 року. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження згідно з медичною документацією та згідно з висновком експерта № 100 від 13.05.2014 р. вкладаються в час пригоди, яка відбувалася 10.05.2014 р. Яких-небудь достовірних даних про виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень у інші проміжки часу не виявлено.
Відповідно до висновку уже комісійної експертизи № 71 від 19.12.2014 р. («Підсумки» п.п. 1, 2 ) тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах правого колінного суглобу та синця на шкірних покривах верхньої третини лівого передпліччя, посттравматичного підкапсулярного розриву лівої нирки, позаочеревинної гематоми зліва, по давності виникнення за своїм характером та даними медичної документації вкладаються в час події, що мала місце 10.05.2014 р., і могли виникнути при обставинах, на які вказує потерпілий .
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_13 підтвердив свій висновок №100 від 13.05.2014 року та показав, що проводив експертизу тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 на третій день після події. На момент судово-медичного обстеження потерпілий ОСОБА_8 скаржився на болі в правій нозі та лівій руці, і на підставі виявлених ушкоджень на цих ділянках тіла було зроблено висновок. На той час потерпілий не заявляв про болі в області попереку.
Допитаний під час судового розгляду судово-медичний експерт ОСОБА_14 підтвердив наданий ним висновок № 526 від 17.07.2014 року. При цьому він пояснив, що висновок ним зроблено на підставі постанови слідчого В його розпорядження було надано висновок експерта № 100 від 13.05.2014 р., медичну документацію з хірургічного відділення Воловецької ЦРЛ, заповнену на ім`я потерпілого ОСОБА_8 та медичну документацію з урологічного відділення Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. Новака. Експерт ОСОБА_14 також показав, що тілесне ушкодження у вигляді розриву лівої нирки було виявлено з віддаленістю у часі після події, яка мала місце 10.05.2014 року. Таке ушкодження потерпілий міг не відчувати в перші дні, воно може проявитися і через тиждень, це залежить індивідуально від особи. З медичної документації видно, що потерпілий в той же день звернувся в амбулаторію, а потім через тиждень 18.05.2014 року до Воловецької ЦРЛ, де діагноз щодо підкапсулярного розриву нирки був поставлений під сумнів, а після госпіталізації до ЗОКЛ ім. Новака 21.05.2014 року цей діагноз було підтверджено за допомогою комп`ютерної томографії. Гематома проявляється як зовнішньо так і внутрішньо. У потерпілого гематома не мала зовнішнього прояву і не відчувалася, оскільки була маленька, потім поступово наростала, і коли почала збільшувати капсулу нирки потерпілий відчув симптоми, тобто біль, підвищення температури. Експерт показав, що розрив нирки може бути підтверджений не зовнішнім оглядом, а тільки за допомогою УЗІ або комп`ютерної томографії, тому експерт, який надав висновок № 100 від 13.05.2014 року не міг виявити таке тілесне ушкодження. Підтвердив, що тілесні ушкодження були заподіяні 10.05.2014 року. Крім того зазначив, що хронічне захворювання нирок потерпілого не має причинного зв`язку з виникненням тілесних ушкоджень у вигляді підкапсулярного розриву лівої нирки.
Цим обставинам, з врахуванням сукупності доказів, судом першої інстанції дано належну оцінку і обґрунтовано визнано, що висновок № 100 від 13.05.2014 р. не суперечить наступним двом висновкам, які були призначені для усунення розбіжностей і доповнюють зазначений висновок.
Суд обґрунтовано визнав, що висновки судово-медичних експертиз № 100 від 13.05.2014 року, № 526 від 17.07.2014 року та № 71 від 19.12.2014 року містять вичерпні відповіді на поставлені запитання щодо часу заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, тобто 10 травня 2014 року, а не в інший період.
Більше того, суд першої інстанції перевірив заяви захисника обвинуваченого про те, чи дійсно потерпілий знаходився на лікуванні у Воловецькій ЦРЛ з 18.05.2014 року до 24.05.2014 року, оскільки з медичної документації ЗОКЛ ім. Новака вбачається, що потерпілий знаходився на лікуванні з 21.05.2014 року до 29.05.2014 року.
Допитаний з цього питання свідок ОСОБА_15 , завідувач хірургічного відділення Воловецької ЦРЛ підтвердив, що потерпілий знаходився на лікуванні у Воловецькій ЦРЛ до 21.05.2014 року. Інший запис у документації пояснив тим, що після направлення до обласної лікарні він ще потребував лікування і не обов`язково міг бути госпіталізований в обласній лікарні. Але фактично потерпілий після направлення в обласну лікарню там був госпіталізований і продовжив те саме лікування.
Цим обставинам, з врахуванням сукупності доказів, судом першої інстанції дано належну оцінку і обґрунтовано визнано, що зазначення в історіях хвороби дат щодо одночасного перебування на лікуванні у Воловецькій ЦРЛ та ЗОКЛ ім. Новака, є суто формальним, причину якого пояснив свідок ОСОБА_15 , і це не є доказом того, що потерпілий не лікувався в цей період, як стверджує обвинувачений і його захисник, а тому правового значення для справи не має.
З матеріалів кримінального провадження та вироку також видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом з`ясовано всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину є належними, допустимими, достатніми та достовірними і не містять протиріч.
Таким чином, дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад злочину, передбачений ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Посилання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 , не ґрунтується на матеріалах справи і доказах, які досліджено судом і наведено в вироку.
Судом не встановлено, а в апеляції захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 не наведено даних, які б ставили під сумнів неправдивість показань потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а тому твердження захисника ОСОБА_7 в її апеляційній скарзі про те, що висновки суду щодо вини ОСОБА_6 в інкримінованому злочині, будуються на суперечливих показах потерпілого та свідків, є необґрунтованими.
Із матеріалів кримінального провадження, зокрема вироку також вбачається, що судом першої інстанції у відповідності до ч.3 ст..374 КПК України зазначено мотиви неврахування окремих доказів, в тому числі доводи щодо розбіжностей в датах медичної документації потерпілого, яким суд дав належну оцінку, як таким, що не спростовують винуватість ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене, апеляційні доводи сторони захисту про немотивованість судового рішення також є необґрунтованими. У вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, які досліджені судом, так і кваліфікації дій обвинуваченого, і спростування наведених доводів сторін.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 про необхідність повторного дослідження доказів суперечить вимогам ст.. 404 КПК України.
Переконливих доказів на підтвердження доводів, викладених підсудним та його захисником в апеляційній скарзі не наведено, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.
Разом з тим, наведені у вироку інші дані, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 судом враховані при призначенні покарання, однак такі не дають підстав для його пом`якшення.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, і підстав для скасування чи зміні вироку в цій частині за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.
Як вбачається з матеріалів провадження та вироку суду, покарання засудженому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України. При його визначенні, судом першої інстанції вірно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який притягається до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, а також відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Як видно, викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш суворого покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, їх наслідки, особу винного були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання , за своїм видом та розміром, є справедливим, з чим погодився і потерпілий ОСОБА_8 , заперечивши проти задоволення апеляційних скарг.
Інші, наведені прокурором доводи в апеляційній скарзі, зокрема, щодо призначення обвинуваченому іншого покарання ніж те, яке просив в судовому засіданні прокурор та не вирішення судом першої інстанції питання про речові докази у справі, не можуть бути правовою підставою для скасування вироку.
З врахуванням наведеного, апеляційні скарги прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді