Дата документу Справа № 310/4815/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/506/18
Єдиний унікальний № 310/4815/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.263 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року (з урахуванням ухвали від 13.10.2017 року про виправлення описки), яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Усть Омчуг Тенкінського району Магаданської області, громадянина України, з повною середньою освітою, який не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого:
- 27.04.2017 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ст. ст. 304 ч. 1, 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ст.. 75, 76 КК України з випробуванням 2 роки,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 27.04.2017 року, і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 7 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді домашнього арешту з 21-00 години однієї доби до 07-00 години іншої доби за адресою АДРЕСА_3 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту фактичного затримання після вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на проведення експертизи 790,96 грн. на користь держави.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом вироку, в один із днів на початку травня 2017 року приблизно о 16 годині знаходячись в лісосмузі за с. Урзуф Мангушського району Донецької області, ОСОБА_7 знайшов 10 патронів.
Визначивши за зовнішнім виглядом та характеристиками, що вказані патрони є боєприпасами, та не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_7 умисно, шляхом привласнення знайденого, придбав вказані 10 патронів, після чого поклав їх до барсетки та став незаконно носити при собі та зберігати за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_4 .
15.05.2017 р. приблизно о 14 годині ОСОБА_7 , продовжуючи незаконно зберігати знайдені ним патрони, на громадському автобусі перевіз вищевказані патрони у кількості 10 штук в м. Бердянськ Запорізької області, де став незаконно носити та зберігати по АДРЕСА_2 .
24.05.2017 о 15-40 год. за адресою: Запорізька область м. Бердянськ вул. Маяковського біля будинку № 9 працівниками поліції за скоєння адміністративного правопорушення був виявлений ОСОБА_7 , у якого під час огляду в барсетці виявлено та вилучено згідно висновку експерта № 2-395 від 10 липня 2017 року 9 патронів калібру 7,62 х 54 мм та 1 патрон калібру 7,62 х 53 мм, які є боєприпасами придатними для стрільби, і які ОСОБА_7 незаконно придбав, носив і зберігав без передбаченого законом дозволу.
В апеляційній скарзі, захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на незаконність вироку, оскільки суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, так як покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Не розглянув питання про можливість застосування положень ст. 69 та 75 КК України. Окрім того, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч.1 ст.71 КК України, так як ОСОБА_7 хоч і скоїв злочин після винесення вироку суду 27.04.2017 року відносно нього, однак до набрання вироком законної сили. А тому, на думку апелянта, суд першої інстанції повинен був керуватися положеннями ч.4 ст.70 КК України.
На підставі викладеного, апелянт просить змінити вирок суду першої інстанції та виключити положення ч.1 ст.71 КК України і застосувати ст.ст. 69, 75, ч.4 ст.70 КК України звільнивши ОСОБА_7 від відбуття покарання встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які обвинуваченим у апеляційній скарзі не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст.349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Судом також враховано сукупність фактичних обставин, які характеризують особу обвинуваченого.

В якості обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд зазначив його щире каяття та сприяння у встановленні істини по справі, а обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочину.

Також, судом врахована характеристика надана органом пробації.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів захисника, наведених в апеляційній скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення.

Покарання ОСОБА_7 , судом було призначено в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.1 ст.263 КК України і підстав вважати його надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Обставини, на які послався захисник в апеляційній скарзі, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для зменшення призначеного покарання і застосування положень ст.69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта про те, що судом при призначенні остаточного покарання було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність є хибними.

За правилами ч.4 ст.70 КК України покарання призначається, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку тоді як відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вказані норми матеріального закону є імперативними.

Кримінальне правопорушення ОСОБА_7 , було вчинено після постановлення вироку Бердянського міськрайонного суду від 27.04.2017 року. Та обставина що вищевказаний вирок на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не набув законної сили, в жодному випадку не свідчить про те, що покарання мало бути призначено за сукупністю злочинів, тому рішення суду про призначення покарання за сукупністю вироків є обґрунтованим.

При таких обставинах, застосування положення ст.75 КК України щодо ОСОБА_7 законом не передбачено.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 , неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст.65 КК України.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутого покарання з новим покаранням, призначено судом з дотримання вимог матеріального закону, фактично в мінімальних межах (лише на місяць більше ніж за попереднім вироком), відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2017 року (з урахуванням ухвали від 13.10.2017 року про виправлення описки),стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4