АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/759/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Справа №629/3487/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозова Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, який не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: Лозівським міськрайонний судом Харківської області 19.10.2016 року за ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення, звільнений 16.12.2016 року по відбуттю покарання,
засуджений за ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном на 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації; повідомляти відділ з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації.
Вироком встановлено, що 14.01.2017 року, в 00 годин 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив мобільний телефон, який лежав на кріслі у кімнаті, та у нього виник умисел на крадіжку даного мобільного телефону. Маючи умисел на таємне викрадення мобільного телефону «Samsung Galaxy J2», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливого мотиву, з метою наживи, таємно, викрав мобільний телефон «Samsung Galaxy J2». Після чого з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 3 123 грн.00 коп. Крім того, 01.07.2017 року, приблизно о 19 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні автомобіля «Део ланос» д/н НОМЕР_1 біля зупинки «Кооперативна» в м. Лозова Харківської області, маючи умисел на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_9 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій умисел на таємне викрадення, з корисливого мотиву, з метою наживи, таємно, шляхом вільного доступу, викрав пачку цигарок «Филип Моррис», в якій знаходились 220 грн., належних ОСОБА_9 . Після чого з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 220 грн.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтованим застосуванням ст. 75 КК України, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В обґрунтування скарги вказав, що обвинувачений раніше був судимий, менш ніж через місяць після звільнення з місць позбавлення волі знов вчинив 2 злочини, що відносяться до категорії середньої тяжкості, збитки потерпілим не відшкодував, не працює, не має родини. На думку апелянта, виправлення ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити більш суворе покарання.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 вказує на свій незадовільний стан здоров`я, усвідомлення скоєного, щире каяття, повне відшкодування завданих потерпілим збитків. Зазначив, що має цивільну дружину та дитину, влаштувався на роботу, бажає допомагати родині та хворим батькам. Просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, дати шанс на виправлення та не позбавляти його волі.
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляцію; обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, запереченні обвинуваченого на апеляцію прокурора, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги прокурора в частині правильності призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, має середню освіту, не працює, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з березня 2010 року з діагнозом синдром залежності від психостимуляторів, за місцем мешкання характеризується нейтрально.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, з`явлення із зізнанням, визнання вини.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, а саме 4 роки позбавлення волі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У зв`язку з викладеним, доводи апеляції прокурора щодо призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання та необхідності призначення максимального покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів апеляції прокурора про необгрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вивченням інформації про особу обвинуваченого встановлені вищенаведені дані.
Крім того, судом першої інстанції у якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 визнано: щире каяття, з`явлення із зізнанням, визнання вини.
Крім того, вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, викрадене майно їм повернуто (а.с. 21,22,35,37).
В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 також підтвердив, що не має претензій до обвинуваченого та заперечував проти апеляції прокурора.
Також, суду надані документи, відповідно до яких батько обвинуваченого ОСОБА_10 є інвалідом 2-ї групи; витяг з медичної картки стаціонарного хворого № 2218 від 26.07.2017 р., згідно з яким у ОСОБА_7 встановлено проникаюче колото-різане поранення живота та правої половини грудної клітини з ушкодженням правої долі печінки, діафрагми, внутрішньочеревна кровотеча, правосторонній гемоторакс; дослідження УЗД від 28.12.2017 р., згідно з яким у ОСОБА_7 виявлено патологічні зміни та захворювання печінки; довідка лікаря-нарколога, відповідно до якої у ОСОБА_7 2 роки перебуває стані ремісії від синдрому залежності від психостимуляторів, даних за відновлення наркотизації не виявлено.
Вказані обставини підтверджують викладені обвинуваченим у запереченні на апеляцію прокурора посилання про незадовільний стан здоров*я ОСОБА_7 та його батька, відшкодування потерпілим завданих збитків та спростовують доводи прокурора щодо відсутності у обвинуваченого родини та неприйняття ним заходів щодо відшкодування завданої злочинами шкоди.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Сукупність наведених даних свідчать про те, що обвинувачений заслуговує на довіру суду та отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.
Таким чином, суд першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та прийняв обґрунтоване, законне рішення, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи апеляції прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України є непереконливими, спростовуються викладеними у вироку міськрайонного суду та даній ухвалі обставинами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя
Судді: