Ухвала
Іменем України
02 березня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-4423 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабовець Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, в вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин .

Так, ОСОБА_4 25 вересня 2016 року приблизно о 23.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , рухався ділянкою автодороги державного значення сполученням «Івано-Франківськ Надвірна» між населеними пунктами Перерісль Назавизів Надвірнянського району Івано-Франківської області в напрямку м. Надвірна. При цьому, ОСОБА_4 не мав права експлуатувати даний транспортний засіб за наявності технічних несправностей через невідповідність стану шин встановлених на передній осі.
Рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год., що перевищувала максимально-допустиму швидкість, ОСОБА_4 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху та не справився з керуванням, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з вантажним фургоном марки МАNLЕ 8.150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , в результаті чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тяжкі тілесні ушкодження і померли на місці події.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить змінити вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку. Вважає, що судами не враховано усіх пом?якшуючих покарання обставин, які, на його думку, є підставою для обрання більш м?якого покарання, ніж передбачено законом.

Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не оскаржує висновків суду в частині доведеності його винуватості у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 286 КК України.

На думку колегії суддів, доводи засудженого ОСОБА_4 про невідповідність призначеного судами покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а саме необґрунтоване незастосування до нього судами першої та апеляційної інстанцій положень, передбачених ст. 75 КК України, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_4 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги статей 50, 65 КК України, оскільки враховано ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного злочину (2 потерпілих загинули), конкретні обставини справи, дані про його особу (вперше притягується до кримінальної відповідальності, молодий вік, під час дорожньо-транспортної пригоди також отримав травму, виключно позитивно характеризується за місцем проживання), обставини, що пом`якшують покарання (повністю визнав свою вину, щиро розкаявся ), судом також враховано думки потерпілих, які не мали до ОСОБА_4 претензій ні матеріального, ні морального характеру. Усе вище зазначене дало суду підстави призначити мінімальне покарання визначене санкцією статті. Одночасно цих підстав , з урахуванням обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, не достатньо для звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. А тому суд дійшов вірного висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства. Призначене засудженому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Доводи засудженого ОСОБА_4 щодо суворості призначеного покарання та необхідності його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, шляхом застосування до нього положень ст. 75 КК України, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Оскільки кримінальний закон відносно ОСОБА_4 застосовано правильно, а призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тому законних підстав для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України колегія суддів ВС також не вбачає.

Постановлені відносно засудженого ОСОБА_4 вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року відповідають вимогам кримінального процесуального закону, є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

Враховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3