Справа №587/252/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/667/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 червня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, освіта середня, зареєстрований та проживає : АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Сумського районного суду Сумської області від 25 січня 2016 року за ч.2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 року призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт, покарання відбув 22.07.2016р.

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, середня освіта, учень Хотинського професійного аграрного ліцею, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 червня 2017 року, в якій захисник просить змінити вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_9 , пом`якшити призначене йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, або призначити інше покарання, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 15 червня 2017 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 6 місяців.

Вказаним вироком також був засуджений ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 120 годин громадських робіт, і вирок відносно нього ніким не оспорюється.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в доход держави по 131 грн. 94 коп. з кожного витрат, пов`язаних з проведенням судово-товарознавчої експертизи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 300 грн. завданої моральної шкоди, в солідарному порядку.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд вірно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 , але разом з тим призначив занадто суворе покарання, яке не відповідає суспільній небезпечності вчиненого ним злочину та особі засудженого, при цьому, недостатньо враховано ряд обставин пом`якшуючих відповідальність, а саме, його молодий вік, наявність легко розумової відсталості, не в повній мірі врахував, що ОСОБА_9 визнав свою вину як на досудовому слідстві, так і під час судового слідства, давав послідовні свідчення, що свідчить про його щире каяття у скоєному злочині. Суд взагалі не врахував, що обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, працює, що свідчить про стабільність його життя та випадковість скоєння ним злочину.

Також захисник звертає увагу на необґрунтованість висновку суду про наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочину, оскільки, будучи засудженим за попереднім вироком у неповнолітньому віці до покарання у виді громадських робіт ОСОБА_9 відбув його у повному обсязі, а тому, відповідно до ч.2 п.1 ст. 108 КК України, він вважається таким, що не має судимості.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не вірно прийшов до висновку, що для виправлення ОСОБА_9 необхідно призначити арешт в максимальному розмірі і вважає, що з врахуванням обставин, особи ОСОБА_9 та за сукупності пом`якшуючих обставин, є підстави для призначення йому покарання у виді 1 місяця арешту, або, з застосуванням ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою 15 грудня 2016 року близько 22:00 з метою крадіжки чужого майна, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 належного ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , де вийнявши скло з рами вікна, проникли до будинку , звідки таємно викрали майно потерпілого, на загальну суму 2048 грн. 00 коп., чим завдали матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, захисника ОСОБА_8 , яка просила задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу захисника та просив виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обтяжуючу ОСОБА_9 покарання обставину рецидив злочину, а в іншій частині вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах і в апеляційній скарзі не оспорюються, як і не оспорюється вирок суду і в частині призначення покарання іншому обвинуваченому - ОСОБА_10 .

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , про те, що суд першої інстанції необґрунтовано встановив наявність обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_9 - рецидив злочину, то на думку колегії вони є слушними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Пункт 1 ч.2 ст.108 КК України передбачає, що такими, що не мають судимості, визнаються неповнолітні, засуджені до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, після виконання цього покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Сумського районного суду Сумської області від 25 січня 2016 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 року вказаний вирок районного суду в частині призначеного покарання було змінено, ОСОБА_9 було пом`якшено призначене судом покарання, і постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Вказаний злочин ОСОБА_9 було вчинено у неповнолітньому віці, при цьому, як вбачається з довідки про судимість, 22 липня 2016 року ОСОБА_9 був знятий з обліку УВІ Сумського району по відбуттю строку покарання.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини та положення зазначених правових норм, ОСОБА_9 станом на 15 грудня 2016 року ( період вчинення крадіжки з господарства ОСОБА_12 ) вважається таким, що не має судимості, а тому, суд першої інстанції безпідставно зазначив в мотивувальній частині вироку як обтяжуючу його покарання обставину - рецидив злочину, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_9 , відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів, оскільки така зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Крім того, такими, що заслуговують на увагу, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання та можливість його виправлення без ізолювання від суспільства.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами, при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, врахував обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому негативно характеризується, пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме, слабкий стан здоров`я, повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину і встановленню істини по справі, те, що матеріальна шкода відшкодована потерпілому в повному обсязі, а також, що обвинувачений має молодий вік, виховується у багатодітній родині.

Саме з врахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання, з застосуванням ст. 69 КК України.

Між тим, колегія суддів зважає і на ряд інших обставин, які не в повній мірі були досліджені районним судом та враховані в ході призначення обвинуваченому покарання.

Зокрема, суд хоч і посилається на врахування слабкого стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , в той же час, залишає поза увагою те, що останній перебуває на обліку у лікаря-психіатра з відповідним діагнозом, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується як такий, що в порушенні громадського порядку не помічався, комісіями при виконкомі селищної ради не розглядався, а також те, що тяжких наслідків від незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_9 не настало.

Таким чином, враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину, пом`якшуючі його покарання обставини, а саме визнання своєї провини у вчиненому, щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди, його молодий вік та стан здоров`я, а також, що за встановлених апеляційним судом обставин, відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, колегія суддів вважає за можливе, пом`якшити призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання, яке було пов`язане з триманням засудженого в умовах ізоляції від суспільства, та із застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.185 КК України та не пов`язаного з ізоляцією обвинуваченого від суспільства, однак співрозмірного покаранню призначеного іншому обвинуваченому за ці ж дії - ОСОБА_10 .

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком, про що зазначає захисник в апеляційній скарзі.

З врахуванням вищевказаного, вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 підлягають до задоволення, а ухвалений відносно обвинуваченого ОСОБА_9 вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та посилання в мотивувальній частині вироку на обтяжуючу покарання обставину зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання та вказівки про наявність обтяжуючої покарання обставини змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обтяжуючу покарання ОСОБА_9 обставину рецидив злочину.

Пом`якшити ОСОБА_9 призначене покарання та вважати його засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 200 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.