Провадження № 51 470 км 17
ПОСТАНОВА

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
у кримінальному провадженні № 0005644 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорноморська Одеської області, жителя м. Одеси,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні 20 лютого 2018 року в м. Києвікасаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Приморського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 24 липня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За обставин, установлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_4 засуджено за те, що він 23 липня 2016 року приблизно о 18-й год. в м. Одесі на ринку «Привоз» біля кафе «У Хохла» з метою відкритого викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом ривку зірвав із шиї потерпілої ОСОБА_8 золотий ланцюжок із кулоном вартістю 4770,20 грн. і, заволодівши ним, із місця вчинення злочину зник.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року вказаний вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі й доповненнях до неї засуджений ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через істотні, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування цього зазначає про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону та про невручення цього документа йому для ознайомлення, про позбавлення його судом можливості ознайомитися з матеріалами справи, порушення ведення журналу судового засідання, незаконне об`єднання вказаного кримінального провадження з кримінальним провадженням щодо іншої невідомої особи, а також про те, що суд провів розгляд справи за відсутності потерпілої та свідків. Крім того, ОСОБА_4 просив звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
У судовому засіданні при розгляді касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 змінив свої вимоги та просив Суд застосувати до нього положення ст. 69 КК і пом`якшити призначене покарання.
Позиція інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 вимоги касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 підтримав і просив її задовольнити.
Прокурор із доводами, наведеними у скарзі, не погодився і, вважаючи судові рішення законними й обґрунтованими, просив Суд залишити їх без зміни, а скаргу - без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, виступи засудженого, захисника та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК за обставин, викладених у вироку, підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, що в касаційному порядку не оскаржується.

Доводи засудженого про допущені районним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілій ОСОБА_8 було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, однак у зв`язку з поганим самопочуттям вона в судове засідання не прибула і у своїх письмових заявах просила суд розглянути справу без її участі (а.с. 23, 96).

Відповідно до ст. 325 КПК суд, заслухавши думки усіх учасників, у тому числі засудженого, який повністю визнав свою вину у скоєнні вказаного злочину, прийняв рішення про розгляд справи за відсутності потерпілої та свідків, на допиті яких сторони не наполягали.

Клопотання про надання ксерокопії обвинувального акта й ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 подав після постановлення вироку у справі, і воно надійшло до районного суду 13 жовтня 2016 року. На підставі цього клопотання 25 жовтня 2016 року, до місця перебування засудженого - Одеської установи виконання покарань № 21, суд направив копію вказаних матеріалів (а.с. 51, 53, 58). Крім того, ОСОБА_4 був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, про що свідчить його розписка в матеріалах справи від 26 січня 2017 року (а.с. 86, 97).

Реєстр матеріалів досудового розслідування у справі було складено з дотриманням вимог ст. 109 КПК та відповідно до ст. 293 КПК вручено засудженому під розписку (а.с. 11).

Журнал судового засідання містить усі відомості, зазначені у ст. 108 КПК.

В матеріалах кримінального провадження немає даних про примирення ОСОБА_4 з потерпілою, а повернення їй викраденого майна засудженим не може свідчити про наявність такого. Крім того, тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення не підпадає під категорію злочинів, за які особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності через примирення з потерпілим.

Також у матеріалах справи немає даних про об`єднання вказаного кримінального провадження з кримінальним провадженням щодо іншої особи.

Покарання за вчинений злочин призначено ОСОБА_4 з дотриманням вимог ст. ст. 50 та 65 КК, воно є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

При цьому всі пом`якшуючі обставини на які посилається засуджений у касаційній скарзі, при призначенні покарання суд урахував. Саме з огляду на ці обставини, незважаючи на непогашену судимість за попередні корисливі злочини проти власності, суд і призначив ОСОБА_4 мінімальну міру покарання, передбачену законом за скоєне. Враховуючи це, Суд не може погодитись з доводами ОСОБА_4 у скарзі про явну суворість і несправедливість призначеного покарання.

Обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, з матеріалів справи не вбачається, а тому підстав для застосування до ОСОБА_4 ст. 69 КК і призначення йому більш м`якого покарання немає.

Тяжкість учиненого злочину не дає підстав для застосування до засудженого Закону України «Про амністію у 2016 році».

У своєму рішенні суд апеляційної інстанції навів мотивовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого. Ухвалу апеляційного суду постановлено з дотриманням ст. 370 КПК, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для зміни чи скасування судових рішень, із матеріалів справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) КПК, Суд,
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 6 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року щодо нього - без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3