Справа № 369/1733/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1089/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 10.10.2017

ВИРОК
Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимоговироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.10.2010 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, вироком Ірпінського міського суду Київської області від 18.10.2013 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 390, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 71, 72 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ст. 70 до покарання у виді позбавлення волі 5 років 6 місяців без конфіскації майна, звільнений 13.11.2015 по відбуттю строку покарання у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

визнано винниму скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна повторно за наступних обставин. Так,21.06.2016 року близько 20 год. 10 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи на «Столичному ринку» в павільйоні №2-овощний за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. СофіївськаБорщагівка, вул. Велика Кільцева, 110-а, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб поблизу себе, з автомобіля марки «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 , викрав належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 221 долар США, що становить за курсом станом на 21.06.2016 року 5502 грн. 90 коп. та 150 гривень, які знаходилися в жіночому гаманці, який для потерпілої матеріальної цінності не становить.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без зміни.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_7 двічі притягувався до кримінальної відповідальності та знову вчинив умисний злочин.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які судом всебічно, повно та об`єктивно досліджені і є обґрунтованими. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, що не оспорюється в апеляційній скарзі, тому судова колегія визнає ці висновки правильними.

Разом із тим, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції припустився помилки.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався і в порушення даних вимог закону без достатніх обґрунтованих підстав звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, що є не конкретним та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні покарання суд врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185 КК України), дані про особу обвинуваченого, який має непогашену судимість, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Судом також враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване звільнення обвинуваченого від призначеного судом покарання, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Так, при призначенні покарання судом першої інстанції, не достатньо враховано всіх обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і проти власності, має дві непогашені та не зняті в установленому порядку судимості. Вказані обставини свідчать про підвищену небезпеку ОСОБА_7 для суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів знаходить за неможливе застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України та вважає, що його перевиховання на даний час можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. А саме, призначене ОСОБА_10 у виді двох років позбавлення волі, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

За змістом ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду - скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2(двох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 10 жовтня 2017 року.

В решті вирок залишити без зміни.

На вирок суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя:_________________ Суддя:__________________ Суддя:__________________