Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 5 вересня 2017 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року.

ВирокомАпеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2016 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, раніше судимого 8 грудня 1997 року вироком Ворошиловського районного суду м. Донецька за ч. 1 ст. 101 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі,
засуджено:

- за ч. 1 ст. 122 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 396 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

- за ч. 2 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

- за ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна;

- за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

- за п.п. «а», «з», «і» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 96 КК України ОСОБА_6 призначено примусове лікування від алкоголізму за місцем відбування покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_8 12903 грн на відшкодування матеріальних збитків і 10000 грн на відшкодування моральних збитків; на користь держави 1477,74 грн судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду України від 23 лютого 2006 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 задоволено частково, вирок апеляційного суду змінено. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 145, ч. 3 ст. 142, ст. 94, п.п. «а», «з», «і» ст. 93 КК України на підставі ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст. 43 КК України за сукупністю вироків постановлено вважати його засудженим до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Рішення суду щодо застосування до ОСОБА_6 примусового лікування від алкоголізму у місцях відбування покарання на підставі ст. 96 КК України виключено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення йому строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року.

При цьому, суд послався на те, що засуджений використав своє право на касаційне оскарження вироку у повному обсязі, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для його розгляду.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується ухвалою апеляційного суду, якою йому відмовлено у поновленні строку на касаційне оскарження вироку суду, ставить питання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року. Зазначає при цьому, що строк на касаційне оскарження був пропущений ним з поважних причин. Крім того, зазначає, що апеляційний суд належним чином не повідомив його про розгляд клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку щодо нього, чим порушив його право на захист.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримку касаційної скарги засудженого, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, у тому числі, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване і справедливе судове рішення.

На думку колегії суддів, клопотання засудженого про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року, судом апеляційної інстанції розглянуто з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Так, згідно ч.ч. 3,4 ст. 353 КПК України (1960 року) питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. Про день і час розгляду клопотання своєчасно повідомляються сторони, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. За результатами його розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновлює пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

Як убачається з матеріалів справи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку суду було призначено до слухання на 26 жовтня 2016 року (а.с. 42), а 25 жовтня 2016 року було направлено телефонограму до спецчастини Ладижинської виправної колонії № 32, де відбував покарання засуджений ОСОБА_6 , для подальшого повідомлення його про дату і час розгляду його клопотання - тобто фактично за один день до проведення судового засідання.

Окрім того, в матеріалах справи з розгляду клопотання відсутні будь-які дані, які б свідчили про повідомлення сторін про день і час розгляду вказаного клопотання засудженого, у тому числі і захисника засудженого.

Таким чином, неналежне і несвоєчасне повідомлення учасників процесу про день і час розгляду клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень призвелодо порушення вимог ст.. 370 КПК 1960 року та принципу диспозитивності, визначеного у ст. 16-1 КПК 1960 року, щодо рівності сторін у користуванні правами та свободами у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, порушення права засудженого ОСОБА_6 на захист.

Отже, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 в цій частині є обґрунтованими, ухвала Апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року ухвалена з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а тому відповідно до ст. 398 КПК 1960 року підлягає скасуванню.

Під час нового розгляду клопотання засудженого суду необхідно постановити судове рішення з дотриманням усіх вимог кримінально-процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 394-396 КПК (1960 року), п. 15 розділу XI Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. .

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3