Дата документу Справа № 310/5020/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 310/5020/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/798/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула 06 вересня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.357КК України.

Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року обставини:
14.04.2016, приблизно о 01 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , діючи умисно, із корисливих мотивів, через незачинену хвіртку зайшов на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, де скориставшись тим, що двері до будинку відчинені шляхом вільного доступу проник до приміщення будинку, звідки таємно повторно, викрав належне ОСОБА_9 , майно а саме: мобільний телефон «Samsung С-260» іmеі НОМЕР_1 чорного кольору вартістю 300 гривень, в якому знаходилась сім карта мобільного оператора МТС вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти у розмірі 50 гривень та мобільний телефон «Fly DS103» іmеі НОМЕР_2 чорного кольору вартістю 300 гривень, в якому знаходилась сім карта мобільного оператору МТС вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти у розмірі 15 гривень, а всього на суму 665 гривень.
Після цього ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , майнову шкоду на загальну суму 665 гривень.
10.05.2016 приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, безпідставно, з порушенням діючого законодавства, з метою незаконного заволодіння, з мотивів задоволення особистих інтересів, пройшов в приміщення житлового будинку АДРЕСА_3 , де шляхом крадіжки діючи умисно, незаконно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 виданого 03.07.1999 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 видане 20.04.2004 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_5 виданий на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, 22.05.2016 приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що двері до квартири за вказаною адресою не зачинені, проник до неї, звідки таємно повторно викрав жіночу сумочку чорного кольору вартістю 100 гривень, в якій знаходився гаманець червоного кольору вартістю 100 гривень, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 550 гривень, а всього на суму 750 гривень належні ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 750 гривень.
Крім цього, 23.05.2016 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно, із корисливих мотивів, скориставшись тим, що двері квартири не зачиненні, проник до неї, звідки таємно повторно викрав барсетку чорного кольору належну ОСОБА_12 , в якій знаходилось майно останнього, а саме: мобільний телефон «Samsung С3010» іmеі НОМЕР_6 чорного кольору вартістю 500 гривень, який знаходився в чохлі чорного кольору вартістю 100 гривень, в якому знаходилась сім карта мобільного оператора МТС вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти у розмірі 43 гривні, та прибор біорезонансної терапії DETA-AP в корпусі сірого кольору вартістю 5000 гривень, а всього на суму 5663 гривні. Після цього ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 5663 гривень.
Крім того, 24.05.2016 о 13 годині 20 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно, із корисливих мотивів, переконавшись, що двері вказаної квартири не закриті, проник до неї, де взяв прикраси, а саме два мельхіорових браслети вартістю 350 гривень за один, загальною вартістю 700 гривень, браслет зі сплаву металу білого кольору з жовтим каменем вартістю 300 гривень, браслет зі сплаву метала жовтого кольору вартістю 150 гривень, браслет зі сплаву металу жовтого кольору вартістю 150 гривень, та грошові кошти у розмірі 200 гривень, та став виходити з квартири.
Злочинні дії ОСОБА_8 були виявлені потерпілим ОСОБА_13 , який став вимагати від нього припинити злочин. ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що йому вкрасти та розпорядитися майном потерпілого ОСОБА_13 не вдасться, залишився на місці, після чого був затриманий потерпілим ОСОБА_13 .
Таким чином, ОСОБА_8 не зміг довести свій злочинний намір до кінця, з причин, що не залежать від його волі, чим міг би завдати потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1500 гривень.
Крім цього, 19.06.2016 об 11 годині 19 хвилин, знаходячись в приміщенні за адресою: АДРЕСА_7 ОСОБА_8 , діючи умисно, із корисливих мотивів, через незачинену решітку проник до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де шляхом вільного доступу, в присутності ОСОБА_14 , відкрито, повторно, викрав належне ПТ «Ломбард Онікс Анохіна, Яценко» майно, а саме: перфоратор «Дніпромаш» сірого кольору вартістю 800 гривень та електропилу фірми «Stern» синього кольору вартістю 1000 гривень, а всього на суму 1800 гривень.
Після цього ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ПТ «Ломбард Онікс Анохіна, Яценко» майнову шкоду на загальну суму 1800 гривень.
Також, 22.06.2016 приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_8 , ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, незаконно, із корисливих мотивів скориставшись тим, що двері до веранди квартири за вказаною адресою відчинені проник до неї, де взяв належне ОСОБА_15 майно, а саме: мобільний телефон «Nокіа-5230» чорного кольору іmеі 40138 вартістю 1000 гривень, цифровий фотоапарат «Canon Power Shot SX150IS» чорного кольору вартістю 1000 гривень, флеш карту «Transcent» 4GB білого кольору вартістю 100 гривень, золоте кільце з каменем чорного кольору вартістю 5000 гривень, та грошові кошти у розмірі 608 гривень, а всього на суму 7708 гривень, та став виходити з квартири.
Злочинні дії ОСОБА_8 були виявлені потерпілою ОСОБА_15 , яка стала вимагати від нього припинити злочин. ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що йому вкрасти та розпорядитися майном потерпілої ОСОБА_15 , не вдасться, залишився на місці, після чого був затриманий.
Таким чином, ОСОБА_8 не зміг довести свій злочинний намір до кінця, з причин, що не залежать від його волі, чим міг би завдати потерпілій ОСОБА_15 , майнову шкоду на загальну суму 10708 гривень.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.357КК України і йому призначено покарання:

за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі,

за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі,

за ч.3 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі,

за ч.3 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворим покарання менш суворого, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з дня його затримання - з 24.06.2016 року.
Постановлено зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 строк його тримання під вартою з 24.05.2016 року по 30.05.2016 року включно.
Відповідно до положень ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховано у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін - тримання під вартою.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваним вироком, зазначаючи, що суд, порушуючи вимоги КПК України, не вніс до вироку показання свідка ОСОБА_14 . Посилаючись на показання останнього, вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.186 КК України на ч.3 ст.185 КК України по епізоду від 19.06.2016 року. Також вказує, що суд не прийняв до уваги його діагноз «шизофренія», так як ця хвороба вплинула на його дії: весною 2017 року він почав скоювати дрібні крадіжки, але без мети наживи, а через свій хворобливий стан. Після крадіжок, він у подальшому за допомогою свої знайомої повертав викрадені речі потерпілим. Просить суд врахувати усі ці обставини, змінити кваліфікацію його дій за епізодом від 19.06.2016 року та змінити покарання шляхом пом`якшення та призначити покарання у виді обмеження волі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, позиції обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та її вимоги, думку прокурора, який висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження за епізодами від 14.04.2016 року, 10.05.2016 року, 22.05.2016 року, 23.05.2016 року, 24.05.2016року та 22.06.2016 року ніким не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин та кваліфікації дій обвинуваченого за даними епізодами перевірці апеляційним судом не підлягають.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи сторони захисту з приводу кваліфікації дій ОСОБА_8 за епізодом злочину від 19.06.2016 року.
Частинами 1,2 6 ст.22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Дослідивши доводи обвинуваченого щодо неврахування показань свідка ОСОБА_14 під час винесення вироку суду, встановивши відсутність оцінки показанням даного свідка та відсутність належної оцінки відеозапису подій за епізодом від 19.06.2017 року у вироку суду, судова колегія, на підставі ч.3 ст.404 КПК України прийняла рішення допитати свідка ОСОБА_14 під час розгляду апеляційної скарги та оглянути відеозапис з ломбарду за епізодом від 19.06.2017 року.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , допитавши свідка ОСОБА_14 , дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, зокрема, і відеозапис з ломбарду, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду в частині визнання провини та кваліфікації дій обвинуваченого за епізодом від 19.06.2017 року за ч.3 ст. 186 КК України не відповідає вимогам ст.370 КК України, а встановлені судом обставини за епізодом від 19.06.2017 року не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами та суд не взяв до уваги доказ у виді показів свідка ОСОБА_14 , який міг істотно вплинути на його висновки, що загалом призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в даній частині обвинувачення.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_8 зазначав, що 19.06.2017 року, перебуваючи у ломбарді, намагаючись бути непоміченим для працівника ломбарду, мав умисел саме на таємне викрадення чужого майна.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_8 , підтримавши вимоги своєї апеляційної скарги, пояснив, що 19.06.2016 року, приблизно об 11-00 годині, знаходячись у приміщенні ломбарду за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, проспект Азовський, буд. 39/8, викрав перфоратор та електропилу. Вказані речі знаходилися в окремому приміщенні ломбарду, вхід до якого був закритий решіткою, яка була прикрита, але не зачинена. Разом із ним був присутній ОСОБА_14 , який здавав до ломбарду електричний лобзик. За поясненнями обвинуваченого присутність при крадіжці ОСОБА_14 його не обмежувала, оскільки він не відчував щодо присутності даного свідка психологічного бар`єру, ОСОБА_14 знає дуже давно, разом відбували покарання, знав, що останній його не видасть.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_14 суду пояснив, що дійсно 19.06.2016 року, приблизно об 11-00 годині, він разом з обвинуваченим знаходились у приміщенні ломбарду за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, проспект Азовський, буд. 39/8. На прохання ОСОБА_8 він на своє ім`я закладав електричний лобзик. Свідок підтвердив факт намагання ОСОБА_8 із окремого огородженого приміщення у даному ломбарді здійснити крадіжку та зазначив, що подальших дій ОСОБА_8 не бачив, оскільки спілкувався із працівницею ломбарду. Свідок вказав на знайомство із ОСОБА_8 з дитинства, відбування разом покарання та перебування з останнім у дружніх стосунках, а також підтвердив факт намагання

Оглянувши у судовому засіданні відеозапис від 19.06.2016 року з місця скоєння злочину приміщення ПТ «Ломбард Онікс Анохіна, Яценко», судова колегія встановила, що дійсно 19.06.2016 року о 11 год. 18 хв. до приміщення ломбарду зайшли ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Останній весь час стояв біля віконця та спілкувався з працівницею ломбарду. Обвинувачений, оглянувши приміщення, відкрив решітку допоміжного приміщення, при цьому явно намагаючись бути непоміченим саме для працівника ломбарду. Надалі обвинувачений викрав електропилу та перфоратор, закрив решітку та вийшов з приміщення ломбарду, залишивши ОСОБА_14 , спілкувався із працівником ломбарду. З відео вбачається, що ОСОБА_14 під час дій ОСОБА_8 намагався не відволікати увагу працівника ломбарду від роботи та спочатку намагався за руку зупинити ОСОБА_8 , а у подальшому відвернувся в інший бік.

Наведені докази засвідчують, що ОСОБА_8 здійснював заходи, що були спрямовані на приховування від працівника ломбарду власних дій по викраденню майна та намагався бути для цього працівника непоміченим.

Враховуючи встановлені під час судового засідання дані, судова колегія дійшла до висновку, що свідок ОСОБА_14 бачив, що обвинувачений відкрив решітку допоміжного приміщення та здійснював дії, що направлені на викрадення речей. Водночас, останній не попередив працівника ломбарду, а довготривалими дружніми стосунками та своїми пасивними і лояльними діями дав останньому привід вважати, що незаконні дії обвинуваченого не будуть ним викриті.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що ОСОБА_8 19.06.2016 року діяв із умислом, направленим саме на таємне викрадення чужого майна.

Відповідно до ст.62 Конституції України та ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 15 березня 2011 року Європейський Суд зазначив про те, що «ігноруючи конкретний, доречний і важливий довід заявника, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції (щодо мотивування судових рішень), незважаючи на те, що в контексті кримінального провадження вона є суворішою» (п. 280).

Аналогічного висновку про необхідність «доведення винуватості особи у вчиненні злочину поза будь-яким розумним сумнівом», а відповідно і наведення його обґрунтованості у судовому рішенні, Верховний Суд України дійшов у постанові від 3 березня 2014 р. у справі № 5-49кс13, де зазначив про те, що «необґрунтованість судових рішень є істотним порушенням таких засад судового провадження, як законність, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів. Ці порушення мають визнаватися достатніми і необхідними для визнання результатів розгляду обвинувачення сумнівними, недостовірними і такими, що не відповідають істині. За їх наявності судові рішення не можуть (не повинні) залишатися в силі».

В даному випадку колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не достатньо переконливо обґрунтував кваліфікацію дій ОСОБА_8 за епізодом від 19.06.2016 року. Суд у вироку взагалі не оцінив показання свідка ОСОБА_14 , а відеозапису з місця скоєння злочину 19.06.2016 року не дав аналізу у сукупності та взаємозв`язку із доводами обвинуваченого та іншими доказами і надав неправильну оцінку фактичними даним.

Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Водночас, викрадення є таємним, коли воно здійснюється у присутності інших осіб, на потурання з боку яких він розраховує з певних підстав (родинні зв`язки, дружні стосунки, співучасть у скоєнні злочину), однак вчинюване за таких обставин викрадення перестає бути таємним, якщо такі особи дали підстави винуватому засумніватися щодо їх «мовчання» про його дії.

Отже, враховуючи отримані фактичні дані, судова колегія за епізодом від 19.06.2016 року змінює кваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.3 ст.186 на ч.3 ст.185 КК України, тобто на менш тяжкий злочин, що відповідно до положення п.2 ч.1 ст.408 КПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення і вважає, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за даним епізодом за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто суд апеляційної інстанції передусім розглядає вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

В той же час суд апеляційної інстанції імперативно не зв`язаний ними, тому в інтересах виконання завдань кримінального провадження може перевірити відповідне рішення суду першої інстанції у повному обсязі і при прийнятті рішення вийти за межі апеляційних вимог, дотримуючись при цьому правила щодо недопустимості погіршення становища обвинуваченого. Відповідно до цього правила, вихід за межі апеляційних вимог не допускається, якщо це пов`язано із необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого.

Враховуючи вказане правило та зазначені вимоги КПК України, судова колегія у даному випадку допускає вихід за межі апеляційних вимог обвинуваченого, не погіршуючи його становища.

Так, згідно вироку міськрайонного суду ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Аналогічне покарання було призначено обвинуваченому і за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Судова колегія вважає, що міськрайонний суд не врахував певних обставин при призначенні покарання ОСОБА_8 за вказаними злочинами і допустився помилки при призначення однакового за строком покарання як за закінчений злочин так і за замах на скоєння злочину.

В даному випадку суд не врахував, що ОСОБА_8 скоїв два замахи на крадіжку, при цьому при викритті обвинуваченого потерпілими на місці скоєння крадіжок, він не продовжив свої умисні дії, а чекав приїзду працівників поліції, і викрадені речі були повернуті потерпілим.

Враховуючи, що міськрайонний суд за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України призначив покарання строком 3 роки, тому за відсутності апеляційної скарги прокурора на посилення цього призначеного покарання, судова колегія вважає допустимим призначити покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України, враховуючи конкретні обставини та відношення обвинуваченого до скоєного.

Так, при скоєнні злочинів 22.05.2016 року та 22.06.2016 року ОСОБА_8 , як вже зазначалось, припинив свої умисні дії при його викритті потерпілими та не став їх продовжувати, спричинена шкода потерпілим була повністю відшкодована, спосіб проникнення до житла не був пов`язаний із пошкодженням майна потерпілих (шляхом вільного доступу через незачинені двері), обвинувачений розкаявся у вчиненому, тобто судом встановлена наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів. Тому, на думку судової колегії, є підстави для застосування вимог ч.1 ст.69 КК України та зменшення строку покарання ОСОБА_8 за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційна вимога ОСОБА_8 щодо призначення йому покарання у виді обмеження волі не підлягає задоволенню, так як враховуючи особистість обвинуваченого, обставини кримінального провадження у вигляді кількості епізодів злочинної діяльності, судова колегія вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_8 на його хворобливий стан під час скоєння злочинів та неврахування судом першої інстанції його діагнозу «шизофренія» не підтверджуються жодними матеріалами кримінального провадження. Відповідно до медичної довідки ОСОБА_8 у лікаря психіатра на обліку не перебуває, а його поведінка під час судового провадження не викликала сумнівів щодо його осудності або обмеженої осудності.

Також, як вбачається з вироку суду під час призначення покарання, міськрайонний суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відшкодування шкоди, на чому наполягав у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 .

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України за епізодом від 19.06.2016 року не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , які могли істотно вплинути на його висновки, судова колегія дійшла висновку, що вирок відносно ОСОБА_8 частково не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підлягає зміні в частині перекваліфікації його дій та призначеного покарання, а скарга обвинуваченого частковому задоволенню.

Крім того, зазначаючи дату, з якої необхідно обчислювати строк відбування покарання, суд припустився помилки, оскільки за протоколом затримання (т.1 а.с.76) ОСОБА_8 було вперше в рамках даного кримінального провадження затримано 24 травня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 411, 413, 414, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.357 КК України, змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодом від 19.06.2016 року з ч.3 ст.186 на ч.3 ст.185 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання:

за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі,

за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням вимог ст.69 КК України, 2 роки 6 місяців позбавлення волі,

за ч.3 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Призначений ОСОБА_8 строк покарання обчислювати з 24.05.2016 року.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4