Справа № 289/703/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.10.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із середньою спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, судимий згідно вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.01.2017 за ч. 1 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк один місяць.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.01.2017, і за сукупністю вироків та із застосуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України остаточно до відбуття обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді арешту на строк один місяць двадцять п`ять днів.
Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання визначено рахувати з дати його прибуття до арештного дому.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Будучи засудженим, згідно вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, ОСОБА_7 був направлений для відбування покарання до Забрідської сільської ради Великоберезнянського району. Однак, будучи ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт,у період з 13.05.2017 по 22.05.2017, умисно, без поважних причин, ухилявся від відбування цього покарання, що підтверджується повідомленням Забрідської сільської ради від 23.05.2017 про те, що ОСОБА_7 до сільської ради для відбування покарання не з`явився.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній не розпочав виконувати покарання у виді громадських робіт із поважних причин (хворів та доглядав за важкохворою матір`ю), про що заявляв під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому, вказує на те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки показанням обвинуваченого як доказу, який свідчить про відсутність вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення. Вважає, що у підтвердження вини обвинуваченого суд у вироку послався на надані стороною обвинувачення докази, при цьому, не відобразивши їх найменування, реквізити та форми, чим не обґрунтував висновок про прийняття одних і відхилення інших. Крім того, посилається на те, що встановивши те, що обвинувачений ОСОБА_7 почав ухилятися від виконання громадських робіт з 13.05.2017, суд не врахував той факт, що вказаного дня обвинуваченому лише було роз`яснено порядок та умови відбування покарання і зобов`язано таке виконувати з 16.05.2017, а також те, що ухилення від відбування покарання можливе лише після того, як засуджений приступив до його виконання і двічі (систематично) не виконав встановлений обов`язок. Також вказує й на те, що на стадії досудового розслідування було порушено право ОСОБА_7 на захист, яке також не реалізовано й під час судового розгляду, що підтверджується протоколом допиту підозрюваного, згідно якого права та обов`язки роз`яснені особі ОСОБА_9 , а не ОСОБА_7 ; що пам`ятка про права та обов`язки підозрюваного вручена ОСОБА_7 23.11.2016, у той час, як досудове розслідування розпочато 17.05.2017, а також тим, що під час допиту ОСОБА_7 з`ясовувались обставини, які не мають відношення до кримінального провадження, тобто події з середини вересня по 17 листопада 2016 року. Просить вирок скасувати, постановити ухвалу, якою на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрити в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, а в ході апеляційного розгляду дослідити додані прокурором до обвинувального акту докази, а також приєднати до матеріалів кримінального провадження та дослідити зібрані стороною захисту докази довідки головного лікаря Великоберезнянської РЛ від 28.08.2017, які містять відомості про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України кримінального правопорушення.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурор Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 вказує на те, що твердження захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 умисної форми вини та, відповідно, складу передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки спростовуються як даними під час судового розгляду обвинуваченим показами, так і іншими доданими до обвинувального акту доказами, які були досліджені судом першої інстанції. Посилається на те, що за період із березня 2017 до початку травня 2017 року ОСОБА_7 перебував на сезонних роботах у м. Львові; в його склад сім`ї входить старший брат ОСОБА_11 , який при необхідності може здійснювати нагляд за хворою матір`ю; на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в період з 10.01.2017 по 14.09.2017 не перебував, що підтверджується листами Великоберезнянської РЛ та обласного клінічного шкірного венерологічного диспансеру; опікуном своєї матері не являється, що у свою чергу свідчить про умисний характер вчинення ним кримінального правопорушення. Також вказує на те, що право ОСОБА_7 на захист порушено не було, оскільки як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження, йому було роз`яснено право на захист і будь-яких клопотань про залучення захисника від нього не надходило. Крім того, посилається й на те, що час вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті зазначено правильно, оскільки об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується пасивною поведінкою бездіяльністю, яка полягає в ухиленні від відбування покарання, а склад кримінального правопорушення формальний, тому що з моменту вчинення засудженим будь-якого діяння, спрямованого на ухилення від відбування покарання, кримінальне правопорушення вважається закінченим і набуває триваючого характеру. Просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, а також приєднати до матеріалів кримінального провадження та в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України дослідити листи Великоберезнянської РЛ № 161/01-08 від 14.09.2017, обласного шкірно-венерологічного диспансеру № 346/01-17 від 14.09.2017, управління соціального захисту населення Великоберезнянської РДА № 1760/07-05 від 15.09.2017.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим і заперечують щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України кримінального правопорушення, а саме, в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, ґрунтується на наведених у вироку доказах, які безпосередньо досліджені під час розгляду місцевим судом кримінального провадження, а також доказах, безпосередньо досліджених апеляційним судом за клопотаннями прокурора та адвоката ОСОБА_12 ..
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 10.01.2017 ОСОБА_7 засуджений за вчинення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України злочину до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин (т. 1, а. к. п. 9-10).
14.02.2017 Перечинським районним судом було видано розпорядження про виконання вищевказаного вироку як такого, що набрав законної сили 10.02.2017, яке було направлене до Великоберезнянського РС із питань пробації (т. 1, а. к. п. 8).
З матеріалів кримінального провадження також убачається, що на запрошення до органу пробації на 10.03.2017, яке було направлене ОСОБА_7 поштою, та на 21.03.2017, яке було вручено його матері ОСОБА_13 , ОСОБА_7 не з`являвся і, відповідно, ухвалений щодо нього вирок не виконував (т. 1, а. к. п. 11, 13).
З пояснень матері ОСОБА_7 ОСОБА_13 , убачається, що її син на даний момент (17.03.2017) із нею не проживає, оскільки, відповідно до інформації сина, він виїхав на заробітки до м. Київ (т. 1, а. к. п. 14).
З облікової картки № 01 вбачається, що місцем відбування ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт є Забрідська сільська рада, що останній узятий на облік 02.03.2017 (т. 1, а. к. п. 27).
З довідок ст. інспектора Великоберезнянського РС із питань пробації вбачається, що ОСОБА_7 зник із місця проживання, і станом на 27.04.2017 не відбув жодної години покарання у виді громадських робіт (т. 1, а. к. п. 28-29).
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 13.05.2017 ОСОБА_7 був направлений до Забрідської сільської ради для відбування покарання у виді громадських робіт, до відбування якого повинен був приступити 16.05.2017, що копію направлення ОСОБА_7 отримав особисто і зобов`язався з`явитись до Забрідської сільської ради для відбування покарання (т. 1, а. к. п. 32).
З підписки ОСОБА_7 від 13.05.2017 вбачається, що останній ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що в разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України (т. 1, а. к. п. 31). Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_7 пояснив, що дійсно попереджався про обов`язковість відбування покарання, про наслідки, які настають у випадку ухилення від відбування покарання.
З листа голови Забрідської сільської ради від 18.05.2017 вбачається, що ОСОБА_7 не з`являвся в сільську раду за направленням кримінально-виконавчої інспекції Великоберезнянського району для виконання покарання у виді громадських робіт (т. 1, а. к. п. 36).
З попередження ОСОБА_7 вбачається, що таке оголошено останньому 19.05.2017 за нез`явлення без поважних причин до Забрідської сільської ради для виконання покарання у виді громадських робіт (т. 1, а. к. п. 43).
З направлення від 19.05.2017 вбачається, що ОСОБА_7 був повторно направлений до Забрідської сільської ради для виконання покарання у виді громадських робіт, до якого повинен приступити 22.05.2017, копія даного направлення була вручена особисто ОСОБА_7 (т. 1, а. к. п. 44).
З листа голови Забрідської сільської ради від 23.05.2017 вбачається, що ОСОБА_7 не з`являвся до Забрідської сільської ради за направленням кримінально-виконавчої інспекції Великоберезнянського району для виконання покарання у виді громадських робіт (т. 1, а. к. п. 46).
З письмових пояснень матері ОСОБА_7 ОСОБА_13 , убачається, що її син не з`являється до сільської ради для виконання громадських робіт, оскільки соромиться такі виконувати в селі, в якому проживає (т. 1, а. к. п. 47-49).
Колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України кримінального правопорушення - ухиленні засудженого до покарання у виді громадських робіт від його відбування, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій.
Одночасно, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 , будучи засудженим за вироком суду до покарання у виді громадських робіт, попередженим про обов`язковість відбування покарання, від його відбування ухилився у період з 17 по 22 травня 2017 року.
Указаний висновок ґрунтується на наступних доказах: направлення, відповідно до якого ОСОБА_7 був направлений до Забрідської сільської ради для відбування покарання у виді громадських робіт, до відбування якого повинен був приступити 16.05.2017; підписка ОСОБА_7 від 13.05.2017, відповідно до якої ОСОБА_7 ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання; лист голови Забрідської сільської ради від 18.05.2017, відповідно до якого ОСОБА_7 17.05.2017 не з`явився в сільську раду за направленням кримінально-виконавчої інспекції Великоберезнянського району для виконання покарання у виді громадських робіт.
Відповідно до направлення від 19.05.2017, ОСОБА_7 повторно був направлений до Забрідської сільської ради для відбування покарання у виді громадських робіт, до відбування якого повинен був приступити 22.05.2017, а відповідно до листа голови Забрідської сільської ради від 23.05.2017, ОСОБА_7 22.05.2017 не з`явився в сільську раду за направленням кримінально-виконавчої інспекції Великоберезнянського району для виконання покарання у виді громадських робіт.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт саме в період з 17 по 22 травня 2017 року, що саме 17 травня 2017 року відомості про вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато досудове розслідування.
Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що на стадії досудового розслідування було порушено право ОСОБА_7 на захист, яке не було ним реалізовано під час судового розгляду ; що під час досудового розслідування і допиті ОСОБА_7 з`ясовувались обставини, які не мають відношення до кримінального провадження ( обставини події із середини вересня по 17 листопада 2016 року), апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджують факту порушення права ОСОБА_7 на захист. При оцінці цих доводів апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі мав можливість скористатися правом на захист, у тому числі укласти угоду з будь-яким адвокатом, а за відсутності у нього коштів, клопотати про призначення йому захисника, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 не вчинялись перепони у реалізації права на захист. Вищевказаний протокол процесуальних дій - допиту підозрюваного, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не прийнятий як доказ у підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину.
Як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_7 не вказував на порушення його прав, у тому числі на порушення права на захист.
Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній не розпочав виконувати покарання у виді громадських робіт із поважних причин (хворів та доглядав за важкохворою матір`ю), про що заявляв під час судового розгляду кримінального провадження, і, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки показанням обвинуваченого як доказу, який свідчить про відсутність вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються вищенаведеними доказами. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд враховує й те, що в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 389 КПК України кримінального правопорушення визнав; що згідно вищенаведених письмових пояснень матері ОСОБА_7 ОСОБА_13 , ОСОБА_7 не з`являвся до сільської ради для виконання громадських робіт, оскільки соромиться такі виконувати в селі, в якому проживає; що жодними доказами, у тому числі й доданими до апеляційної скарги, не підтверджується, що в період коли ОСОБА_7 повинен був виконувати громадські роботи, останній хворів або доглядав за своєю матір`ю, і при цьому, не підтверджено також і те, що остання потребувала догляду за нею. Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 для відбування покарання не з`явився з поважних причин, колегія суддів враховує матеріали кримінального провадження, зокрема, довідку, відповідно до якої ОСОБА_7 лише 26 травня 2017 року звернувся до лікаря, а також те, що сторона захисту не надала будь-яких доказів про те, що мати засудженого ОСОБА_13 у період з 17 по 22 травня 2017 року не могла вдома залишатись одна, що за нею була встановлена опіка, що висновок МСЕК не підтверджує що за нею був встановлений постійний догляд.
З урахуванням вищенаведених доказів та обставин, доводи апеляційної скарги про те, що у підтвердження вини обвинуваченого суд у вироку послався на надані стороною обвинувачення докази, при цьому, не відобразивши їх найменування, реквізити та форми, чим не обґрунтував висновок про прийняття одних і відхилення інших, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновок суду про ухилення ОСОБА_7 від виконання покарання у виді громадських робіт. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує вищенаведене, зокрема, те, що, будучи обізнаним про призначене йому покарання у виді громадських робіт, будучи направлений до відбування даного покарання та проінформований про порядок та умови його відбування, а також попереджений про наслідки ухилення від його відбування, ОСОБА_7 для відбування даного покарання до Забрідської сільської ради жодного разу не з`явився.
Доводи апеляційної скарги, про те, що ухилення від відбування покарання можливе лише після того, як засуджений приступив до його виконання і двічі (систематично) не виконав встановлений і покладений на нього обов`язок, апеляційний суд, враховуючи вищенаведене також відхиляє як такі, що не спростовують висновок суду про вчинення ОСОБА_7 передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України кримінального правопорушення. При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний враховує, що ухиленням від відбування громадських робіт є невиконання особою, яка засуджена до цього виду покарання, обов`язку у вільний від роботи чи навчання час безоплатно виконувати суспільно корисні роботи, вид яких визначено органами місцевого самоврядування, протягом строку, вказаного у вироку суду; що ухилення від відбування громадських робіт може полягати у нез`явленні для виконання таких робіт, у безпосередній відмові виконувати визначену для засудженого роботу тощо; що дане кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у ст. 389 КК України діянь (нез`явлення засудженого до покарання у виді громадських робіт для його відбування).
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, чи зміни вироку, апеляційний суд не вбачає.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що заявлені в апеляційних скаргах клопотання про дослідження апеляційним судом доказів були задоволені й досліджені апеляційним судом за клопотанням прокурора та адвоката докази не свідчать про обґрунтованість доводів апеляційних скарг, і у свою чергу про незаконність судового рішення.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 липня 2017 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді :