АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/516/18 Справа № 189/192/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши 27 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000115 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Покровського районного суду міста Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В апеляції:

- обвинувачений просить вирок відносно нього скасувати, виправдати його, а справу закрити за недоведеністю провини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з вироком суду, вважає, що вина у вчиненні злочину, не доведена прокурором і потерпілою стороною, рішення суду є не законним, оскільки прийнято до уваги ті докази, стосовно яких захисник довів, що вони отримані з порушенням закону та є суперечливими.

Крім того, зазначив, що звинувачення тримається на показаннях осіб, які давно один одного знають, між ними тривалі дружні або ж родинні відносини. ОСОБА_9 зі своєю дружиною, ОСОБА_10 та його дружина і свідок ОСОБА_11 стверджують, що саме обвинувачений наніс удари ОСОБА_9 по обличчю, але в суді було переглянуто відео, на якому штовхається купа молодих людей, з якої, під час бійки, не можливо визначити самого потерпілого, його дружину та кумів чи ОСОБА_11 . Наявність натовпу людей в ту ніч підтверджується свідками. Названі особи перед допитами у суді спілкувалися між собою. Під час допиту в засіданні змінювали свої покази, однак суд не прийняв до уваги зазначене, а також позицію адвоката у захисній промові з приводу свідків, їх неупередженості та суперечливості показань.

Також зазначив, що суд упереджено сприймає висновок експертизи у якості доказу, бо без нього не можна було б особу притягти до кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання суд зазначив, що обвинувачений характеризуюся задовільно, хоча захисник надавав в засіданні позитивну характеристику з місця мого проживання і місця навчання. Також, суд не врахував позицію прокурора та потерпілого з представником, які просили призначити покарання у вигляді двох років позбавлення волі, звільнивши від відбуття з випробуванням протягом іспитового строку терміном два роки. У зв`язку з недоведеністю вини, не можна стягувати матеріальну і моральну шкоду за спричинене іншими особами.

Цим вироком дії ОСОБА_7 кваліфіковані, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного цим вироком з випробуванням, з іспитовим строком три роки. Відповідно до положень п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., в решті позову відмовлено; на користь комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.. І.І. Мечникова» - стягнуто 3 618,80 грн. в рахунок відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.
Питання щодо речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

ОСОБА_7 , 28.02.2016 року близько 02:57 години, перебуваючи біля приміщення кав`ярні "Італія", яка розташована за адресою: смт. Покровське вул. Центральна, 15 Покровського району Дніпропетровської області, наніс останньому кулаком правої руки не менше ніж одну травмуючу дію у ділянку обличчя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи ліворуч, що по своєму характеру відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я понад три тижні.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, який підтримав доводи та вимоги апеляції, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти її задоволення, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності його вини в скоєнні інкримінованого йому злочину, колегія суддів, вважає безпідставними і необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими у суді першої інстанції в їх сукупності доказами.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що виразилися в умисному середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Так, за показами свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 слідує, що усі вони бачили, що під час бійки біля кав`ярні Італія саме обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари потерпілому ОСОБА_9 . Також свідчення зійшлися і щодо одягу, кольору куртки, в яку був одягнутий обвинувачений.
Потерпілий ОСОБА_9 вказав саме на обвинуваченого ОСОБА_7 , який наніс йому удар в щелепу, після чого він відчув біль і рухалися зуби у нього, що узгоджується з висновком експерта від 16.03.2016 року відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи ліворуч, які утворилися від дії тупого твердого предмету або при ударі об такий, можливо в строки на які вказують надані медичні документи та сам потерпілий та характер яких відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я понад три тижні. За цим висновком потерпілому спричинено не менш ніж одна травмуючи дія у ділянку обличчя.
Надані потерпілими та свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими доказами наявними в кримінальному провадженні та не мають суттєвих суперечностей. Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість їх показів не встановлено, що спростовує посилання ОСОБА_7 в апеляції на неправдивість показів свідків та їх суттєві розбіжності.
З приводу доводів обвинуваченого щодо незаконного висновку експерта, то колегія суддів погоджується з обґрунтуванням допустимості вказаного доказу в розумінні ст. 86 КПК України, оскільки вказаний висновок отриманий у визначеному законом порядку та правомірно використаний судом першої інстанції при прийнятті процесуального рішення і підстав вважати його недопустимим не вбачається.
Таким чином, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.

Стосовно доводів неврахування судом позиції прокурора та потерпілого з представником, які просили призначити міру покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнивши від відбуття з випробуванням протягом іспитового строку терміном 2 роки, то колегія суддів звертає увагу не те, що суд приймає відповідне процесуальне рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому суд керується законом та оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Матеріалами справи підтверджено, що призначений судом вид і розмір покарання обвинуваченому в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні такої міри і розміру покарання суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, його характеристику, сімейний стан.
На переконання колегії суддів, покарання його вид і розмір призначене ОСОБА_7 з застосуванням положень ст. 75 КК України при вищевказаному є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Стягнута з обвинуваченого на користь потерпілого сума і розмір моральної шкоди є співмірною завданим потерпілому моральним стражданням і саме такий розмір, колегія суддів вважає також справедливим і розумним.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин в їх сукупності, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Покровського районного суду міста Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року, щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4