Справа №621/304/18
Пр. №1-кс/621/52/18
Ухвала
Іменем України
13 лютого 2018 року м. Зміїв

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві клопотання слідчого Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна,
в с т а н о в и в:
До Зміївського районного суду Харківської області надійшло клопотання слідчого СВ Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, а саме: дві частини металевих воріт, зеленого кольору, вилучені під час огляду відкритої ділянки місцевості біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; Зазначене майно передати на зберігання до камери сховища речових доказів Зміївського ВП ГУНП в Харківській області до вирішення питання по суті, або повернути потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під зберігальну розписку.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в період часу з 09.02.2018 року по 10.02.2018 року невідома особа шляхом вільного доступу скоїла крадіжку двох частин металевих воріт, зеленого кольору, які встановлені біля входу на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спричинило останньому матеріальну шкоду. 10.02.2018 року, в ході огляду місця події, на відкритій ділянці місцевості біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видали дві частини металевих воріт, зеленого кольору, які були вилучені.
Приймаючи до уваги обґрунтовані підстави вважати, що тимчасово вилучені 10.02.2018 року предмети можуть зберегти сліди злочину та можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні слідчий просить задовольнити клопотання та накласти арешт на тимчасове вилучене майно.
Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на розгляд клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не з`явилися, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином.
ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши прокурора, дослідивши додані до клопотання документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з доданих до клопотання документів, в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 10.02.2018 року до ЄРДР за № 0000129 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в ході проведення огляду місця події 10.02.2018 року було виявлено та вилучено дві частини металевих воріт, зеленого кольору, які були добровільно видані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 1, 3-6).
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимог п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Метою накладання арешту на майно: дві частини металевих воріт, зеленого кольору, які вилучені 10.02.2018 при огляді місця події - є збереженням речових доказів, а саме запобігання їх приховування, знищення, перетворення, відчуження.
Підставою для арешту майна є те, що наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно є речовими доказами, що зберегли на собі сліди злочину та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене під час огляду місця події майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
Керуючись статтями 131, 132, 170, 172, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в:
Клопотання слідчого СВ Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події від 10.02.2018 року майно, а саме: дві частини металевих воріт, зеленого кольору.
Зазначене майно передати потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під зберігальну розписку.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони не позбавлені можливості звернутись до суду у передбаченому законом порядку з клопотанням про скасування арешту майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: