Справа №592/1051/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/502/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
17 лютого 2017 року до Ковпаківського районного суду м. Суми звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року в задоволенні клопотання засудженого було відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що, засуджений ОСОБА_7 на момент звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення, не є особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі, оскільки до установ виконання покарань не направлявся.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, зарахувати час його перебування в СІЗО за правилами ч.5 ст.72 КК України та звільнити його умовно - достроково на підставі ст.81 КК України.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 вказує на те, що 30 грудня 2015 року його було затримано та направлено до Сумського СІЗО на виконання ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 21 липня 2014 року, де він перебуває і по теперішній час. З огляду на це, вважає себе особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі. Зауважує, що за весь час відбування покарання скарг і зауважень зі сторони адміністрації установи не мав, режим тримання не порушував, позитивно характеризується, що на його думку, безпідставно не було враховано судом при розгляді клопотання.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність ухвали суду, доводи засудженого та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на положення ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, доведення засудженим свого виправлення.

Крім того, відповідно до ст.90 КВК України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 21 липня 2014 року скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з направленням для відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі, призначеного вироком Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року (а.о.с.2-3, ч. I).

На виконання розпорядження Білопільського районного суду Сумської області від 22 серпня 2014 року про виконання ухвали суду, що набрала законної сили (а.о.с.4 ч.I), ОСОБА_7 30 грудня 2015 року було затримано та в цей же день направлено до Сумського слідчого ізолятору УДПтСУ (а.о.с.1 ч. II).

22 січня 2016 року ухвалою Білопільського районного суду Сумської області засудженого ОСОБА_7 тимчасово залишено у Сумському слідчому ізоляторі у зв`язку із необхідністю провадження з ним слідчих дій у кримінальному провадженні за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, в рамках якого вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_7 за ч.3 ст.296, ст.71 КК України остаточно призначено до відбуття покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу 8500 грн., який ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 лютого 2017 року вказаний вирок відносно ОСОБА_7 змінено в частині призначення остаточного покарання та за ч.3 ст.296, ст.71 КК України остаточно призначено до відбуття покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В строк відбування покарання ОСОБА_7 , на підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано час перебування під вартою з 22 січня 2016 року по 07 лютого 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням вказаних судових рішень, на момент звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_7 відбув більше половини строку покарання, призначеного судом та відповідно мав право на звернення до суду з вказаним клопотанням, а тому доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає обгрунтованими.

Разом з тим, що стосується вимог апеляційної скарги засудженого щодо задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, то перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено наступне.

Так, з характеристики на особу засудженого ОСОБА_7 від 10 лютого 2017 року, вбачається, що за період перебування в Сумському слідчому ізоляторі він вимоги розпорядку дня та режиму тримання не порушував, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався, із представниками адміністрації слідчого ізолятора ввічливий. Соціально-корисні зв`язки за час перебування в слідчому ізоляторі не втратив.

Згідно характеристики від 24 квітня 2017 року, ОСОБА_7 зарекомендував себе з позитивного боку, вимог розпорядку дня та режиму тримання не порушував, залучався до безоплатної праці по підтриманню належних санітарно-побутових умов в установі, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, із представниками адміністрації слідчого ізолятора ввічливий. Соціально-корисні зв`язки за час перебування в слідчому ізоляторі не втратив.

При цьому, колегія суддів враховує, що до праці ОСОБА_7 почав залучатися після звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, що свідчить про ситуативність його поведінки.

Крім того, як свідчать матеріали особової справи, ОСОБА_7 звертався до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року відносно нього (а.о.с.64, ч.II), у зв`язку з чим і не був направлений для відбування покарання до установи відбування покарання.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення в даному випадку, не є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , однак помилково обгрунтував його тим, що ОСОБА_7 на момент звернення до суду із вказаним клопотанням не був особою, що відбуває покарання у виді позбавлення волі, оскільки до установ виконання покарань для його відбування не направлявся, у зв`язку із чим, вказане судове рішення підлягає зміні на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України в частині мотивів відмови у задоволенні клопотання.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого щодо зарахування йому за правилами ч.5 ст.72 КК України час перебування в СІЗО, то колегія вважає їх необгрунтованими, оскільки дане питання вирішене ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 лютого 2017 року.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині підстав відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовивши у задоволенні зазначеного клопотання у зв`язку з тим, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4