пр. № 1-кс/759/4223/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням установлено, що у невстановленому місці та час, невстановлені особи заволоділи 5/8 частини кв. АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , чим завдали останньому матеріальну шкоду у особливо великих розмірах.
Слідчий зазначив, що 24.11.2009 громадянин України ОСОБА_6 , 1990 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , отримав у спадщину від рідної бабусі ОСОБА_7 3/8 квартири АДРЕСА_1 , та зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно у встановлений законом спосіб 02 березня 2010 року, доказом чого є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 2009 року.
Слідчий зазначив, що співвласником даної квартири також був громадянин України ОСОБА_5 , рідний дідусь ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який володів в рівних долях спільно із спадкодавцем ОСОБА_7 1/2частині вказаної квартири АДРЕСА_1 , а також отримав у спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 1/8 частину квартири, тобто в сукупності володів 5/8 частиною цієї квартири.
Слідчий зазначив, що з часу отримання спадщини ОСОБА_6 фактично проживав у вказаній квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм дідом ОСОБА_5 , проте нещодавно дід виїхав із квартири на постійне місце проживання до АР Крим.
Через деякий час, без попередження, до квартири в`їхала незнайома та невідома ОСОБА_6 жінка, яка відімкнула двері, як вона повідомила, своїм ключем, який їй передав «колишній співвласник квартири» ОСОБА_5 відразу після підписання договору дарування частини квартири.
Слідчий зазначив, що саме від жінки, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 дізнався, що вона є новим співвласником 5/8 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку набула на підставі Договору дарування частини квартири від 14 липня 2017 року.
Слідчий зазначив, що ОСОБА_8 , безпосередньо повідомила ОСОБА_6 про те, що насправді ОСОБА_5 не подарував їй вищевказану 5/8 частини квартири, а продав за 8000 (вісім тисяч) доларів США, мотивуючи це тим, що продавати їй офіційно свою, більшу частину квартири, він не зміг би, оскільки частку квартири необхідно виділяти в натурі лише в судовому порядку, а це час та додаткові кошти.
Слідчий зазначив, що останнім часом ОСОБА_8 почала не лише користуватися фактично всією квартирою, якою безпідставно заволоділа перешкоджаючи доступ до неї ОСОБА_6 , але й почала у нього вимагати за «копійки відписати» їй іншу 3/8 частину квартири АДРЕСА_1 .
Слідчий зазначив, що в ході досудового слідства достеменно встановлено, що об`єктом злочинних посягань є квартира АДРЕСА_1 , та на даному етапі досудового розслідування є необхідність у накладенні арешту на дане майно, яке є речовим доказом по даному кримінальному провадженню.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
6. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
7. Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
8. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути спів мірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
9. У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.
Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.
10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
12. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий в судове засідання з`явився, клопотання підтримав та просив задовольнити.
Відповідно до ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Слідчий суддя, враховуючи вищевикладене, та те, що в матеріалах клопотання відсутні будь які докази, щодо належності даного майна, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
В зв`язку із викладеним, керуючись ст. ст. 36, 131, 132, 170, 171 КПК України, суд,-
У задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , -відмовити.
Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена через суд, який ухвалив судове рішення протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Заперечення на дану ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1