Справа № 199/7813/17
ВИРОК
іменем України
23.11.2017 місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000263 від 05.12.2014 відносно:
ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
01.04.2014 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 старшина ОСОБА_3 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та того ж дня направлений для проходження військової служби до військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України у зв`язку з мобілізацією.

02.04.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 72 старшину ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини з 01.04.2014 та в подальшому наказом № 73 призначено на посаду чергового бюро перепусток 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

За наведених обставин, старшина ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду старшина ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Тобто, у відповідності до нової редакції ст. 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» та опублікованої у журналі Голос України від 04.03.2015 № 39, солдат ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

24.10.2014 старшина ОСОБА_3 звернувся до командира 3 стрілецького батальйону та попросив надати йому звільнення у місто до 18:00 години 25.10.2014, на що отримав дозвіл.

Однак, 25.10.2014 старшина ОСОБА_3 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

У подальшому старшина ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо нез`явлення вчасно без поважних причин до місця служби, 10.10.2017 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.

Отже, старшина ОСОБА_3 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.10.2014 до 10.10.2017 включно.

Таким чином, черговий бюро перепусток комендатури та бюро перепусток 3 стрілецького батальйону старшина ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період з 25.10.2014 по 10.10.2017 включно, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, визнав в повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому і пояснив, що дійсно він в період з 25.10.2014 по 10.10.2017 включно, ухилявся від виконання обов`язків військової служби, знаючи, що повинен проходити її за призовом під час мобілізації, оскільки під час наданого йому звільнення у місто посварився зі своєю колишньою дружиною та з 25.10.2014 почав зловживати алкогольними напоями упродовж тривалого часу до моменту його прибуття у військову прокуратуру.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:

- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.11.2014 про призначення службового розслідування з метою встановлення причин та обставин тривалої відсутності ОСОБА_3 ;

-висновком від 18.11.2014 за матеріалами службового розслідування по факту тривалої відсутності на території військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України чергового бюро перепусток 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшини ОСОБА_3 , призваного по мобілізації, відповідно до якого встановлено причини безвідповідального та поверхневого ставлення чергового бюро перепусток 3 стрілецького батальйону старшини ОСОБА_3 до виконання обов`язків військової служби; байдужість старшини ОСОБА_3 до вимог військової присяги на вірність українському народу; постановки ОСОБА_3 своїх інтересів вище інтересів служби;

-копією наказу від 19.11.2014 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відповідно до якого, за невихід на службу без поважних причин бюро перепусток 3 стрілецького батальйону старшині ОСОБА_3 оголошено «догану», з подальшим в исновком службового розслідування, де в діях старшини ОСОБА_3 , вбачаються ознаки злочину.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 407 КК України правильно кваліфіковані, як такі, що виразилися в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до умисних злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий в силу ст. 55 КК України в редакції 1960 року, офіційно не працює, за місцем проходження служби характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: його повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, проте без його реального відбування, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк два роки.

На підставі п.п. 1) і 2) ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1