Справа № 460/2636/17
Провадження №1-кс/460/9/18
17.01.2018 рокум.Яворів
В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що 03 листопада 2014 за заявою ОСОБА_6 ( яка змінила прізвище на ОСОБА_7 ) від 02.11.2014 було внесено до ЄРДР та розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме: нанесення їй тілесних ушкоджень колишнім чоловік ОСОБА_8 .
В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у скарзі та просив скаргу задоволити.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду скарги. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, їх відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, відтак, зі згоди скаржника, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності слідчого та прокурора, на підставі наявних у справі матеріалів.
Згідно з ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене, зокрема, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
20 грудня 2014 року слідчим Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні в порядку приватного обвинувачення, водночас в мотивувальній частині ухвали зазначено, що в ході розслідування не встановлено умислу в діях ОСОБА_8 на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та закриває слідчий провадження керуючись п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 307 ч. 2 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора або про відмову у задоволенні скарги про скасування такого рішення.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Таким чином, слідчий в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження допустив протиріччя, які призвели до постановлення незаконної і необґрунтованої постанови про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що слідчий прийшов до помилкового висновку щодо закриття кримінального провадження, оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 20 грудня 2014 року не є належно обґрунтованою, винесена передчасно, без достатніх для цього підстав, без проведення усіх необхідних слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, тому підлягає скасуваннню.
Керуючись ст.ст. 2, 22, 84, 91, 93, 94, 220, 224, 303, 304, 306, 307 КПК України,
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1