Справа № 133/2504/16-к
Провадження №11-кп/772/1344/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «14» листопада 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000131 від 27.02.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Козятина Вінницької області
українця, громадянина України,
раніше не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_8
за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.08.2017 року ,-
В с т а н о в и в:
Вироком Козятинського міськрайонного суду Віницької області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 2140 гривень 07 копійок та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
Судом встановлено, що 27.02.2016 року близько 00:30 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кафе «Стопка», що розташоване в м. Козятині Вінницької області по вул. Білоцерківській, 2, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи свідомо та умисно, розуміючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого ОСОБА_8 .
Після чого, між ними зав`язалася бійка та вони впали на землю, де ОСОБА_6 продовжував наносити ОСОБА_8 удари руками по різним частинам тіла, чим спричинив останньому тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку СМЕ № 46 від 24.03.2016 року у ОСОБА_8 мали місце наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забійна рана в тім`яній ділянці, скальпована рана в лобовій ділянці, синці в обох очних ділянках, на лівій бічній поверхні грудної клітки, обох колінних суглобах, крововиливи під кон`юнктиву обох очей.
За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, рани є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6 діб, але не більше 21 доби), синці і крововилив під кон`юнктиву обох очей є легкими тілесними ушкодженнями.
Не погодившись із вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну вироку Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.08.2017 року, відносно ОСОБА_6 засудженого за ч.2 ст. 125 КК України, в частині стягнення судового збору, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначити, що стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 673,60 гривень судового збору на користь держави. В решті вирок суду залишити без змін.
Прокурор свої вимоги мотивував тим, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. ст. 128, 374 КПК України, а саме з обвинуваченого ОСОБА_6 судом не стягнуто судовий збір, що є обов`язковим, оскільки потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 3112 грн. 71 коп., який судом задоволено у розмірі 2140 грн. 07 коп.

В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначити покарання більш суворе, ніж штраф.
Свої вимоги потерпілий ОСОБА_8 мотивує тим, що суд першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_6 не врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винуватого. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не вірно стягнута на його користь моральна шкода, оскільки не враховано ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди , фізичні страждання, а також матеріальна шкода в сумі 3 112, 71 грн., коштів потрачених на лікування.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечив проти апеляційної скарги прокурора та апеляційної скарги потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі, міркування прокурора , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає до задоволення, апеляційна скарга потерпілого підлягає до часткового задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре аргументоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я -є обґрунтованими.
Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України - є правильною.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 винуватість в інкримінованому злочині визнав повністю та щиро розкаявся.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органами досудового слідства і судом по даному провадженню дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення об`єктивної істини.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання , суд на виконання вимог ст. 50 і ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд належно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу ОСОБА_6 , зокрема те, що він раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, позитивну характеристику за місцем проживання, крім того судом взято до уваги те, що ОСОБА_6 надав медичну допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення злочину,
Призначене обвинуваченому покарання є справедливим та обґрунтованим, яке грунтується на вимогах закону, а призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому доводи потерпілого про невідповідність призначеного покарання є безпідставними.
Разом з тим вирок суду першої інстанції підлягає зміні, з зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність на підставі ст. 413 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, суд у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, ухвалює рішення про цивільний позов; інші майнові стягнення і підстави цих рішень; про відшкодування процесуальних витрат та рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 3112 грн. 71 коп., який судом першої інстанції задоволено частково , у сумі 2140 грн. 07 коп., в зв`язку з частковим погашенням завданих збитків.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, кримінально процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відпоівдно до ст. Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.
На підставі п.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України та п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Судові витрати - передбачені законом витрати сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе з вирішенням конкретної справи.
А тому, на підставі викладеного, суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку повинен був стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір.
Вирішуючи питання в частині відшкодування матеріальної шкоди, судом першої інстанції не в повній мірі враховано вимоги кримінального процесуального законодавства та обставини кримінального провадження.
У відповідності до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоду ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на придбання ліків.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
З наданих потерпілим фіскальних чеків та квитанцій вбачається, що останнім було здійснено витрати в «Козятинській ЦРЛ» , де він перебув на стаціонарному лікуванні, на придбання медичних препаратів, необхідних для лікування отриманих тілесних ушкоджень, в тому числі зазначених у виписці з лікарні, в розмірі 3112,71 грн.
Таким чином, надані потерпілим документи підтверджують, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілим було здійснено витрати на лікування в розімрі 3112,71 грн., і відповідно до ст. 1166, ст. 1187К України вказана сум підлягає стягненню з обвинуваченого.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений не заперечив проти стягнення з нього вказаної суми, оскільки погодився, що вона підтверджується наявними доказами.
Разом з тим доводи апеляційної скарги потерпілого в частині збільшення розміру стягнутої судом спричиненої йому моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому місцевий суд в повній мірі врахував роз`яснення, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 413, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу із змінами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.08.2017 року щодо ОСОБА_6 змінити, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, в частині стягненя судового збору, вирішення цивільного позову.
Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір на корсиь держави в розмірі 673 грн. 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 3112грн. 71 коп. у відшкодування матеріальної шкоди
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: