Справа № 504/4319/17
Провадження № 1-кс/504/860/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2017 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 30000052 від 30.11.2017 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області подав до Комінтернівського районного суду Одеської області вищевказане клопотання.

Клопотання обгрунтоване тим, що досудовим розслідуванням кримінального провадження № 30000052 від 30.11.2017 року встановлено, що посадові особи Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, зловживаючи своїм службовим становищем, винесли розпорядження № 2870/а-2012, № 2871/а-2012, № 2873/а-2012, № 2874/а-2012, № 2875/а-2012, № 2876/а-2012, № 2877/а-2012, № 2878/а-2012 від 27.12.2012 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність т передачі у власність цих земельних ділянок громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , для ведення особистого селянського господарства на території Чорноморської селищної ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області (за межами населеного пункту). На підставі вказаних розпоряджень із власності держави вибули землі водного фонду, розпорядником яких є Одеська обласна державна адміністрація.

У подальшому на підставі цих розпоряджень вказаним громадянам були видані державні акти на право власності на землю.

У подальшому вказані вище громадяни розпорядились своїми земельними ділянками та на підставі договорів купівлі- продажу здійснили відчуження цих земельних ділянок громадянину ОСОБА_13 , після чого ці земельні ділянки об`єднані в одну земельну ділянку :01:002:0021, загальною площею 17,35 га.

Прокурор додатково обгрунтував своє клопотання тим, що невжиття заходів з арешту вказаної земельної ділянки призведе до неодноразового відчуження цієї земельної ділянки, тим самим ускладниться питання повернення цієї земельної діянки у власність держави в судовому порядку.

В судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання.

Власник земельної діянки ОСОБА_13 повідомлявся судом про дату, час та місце проведення судового розгляду даного клопотання прокурора.

В матеріалах справи міститься акт прокурора про те, що вручити повідомлення власнику про дату судового засідання за місцем його проживання (реєстрації) не має можливості, оскільки ОСОБА_13 за адресою своєї реєстрації не проживає, а проживає там колишня дружина.

Інших відомостей місця перебування власника суду не відомо.

Крім того, суд визнав додаткові обгрунтування прокурора щодо необхідності вжиття арешту без участі власника слушними, та такими що заслуговують на увагу.

За правилами ст. 107 КПК України здійснюється повна фіксація судового процесу.

За змістом п.22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення.

Положенням ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Перевіряючи правову підставу для арешту майна, слідчий суддя звертає увагу, що кримінальне правопорушення вчинено відносно земельної ділянки, яка має безпосереднє відношення до вказаного кримінального правопорушення.

Отже, слідчий суддя дійшов переконливого висновку, що вищевказана земельна ділянка відповідає визначеним у положенні ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на ознаки вчинення кримінального правопорушення, і ці докази досліджені слідчим суддею в судовому засіданні.

Слідчий суддя дійшов до переконання, що правові підстави арешту повністю співвідносяться з встановленими обставинами даного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що земельна ділянка має повне відношення до предмету доказування в рамках кримінального провадження, і не вжиття заходів забезпечення кримінального провадження може привести до унеможливлення або суттєвого ускладнення встановлення істини по справі.

Обираючи відповідне забезпечення кримінального провадження, та вирішуючи питання про спосіб його виконання, слідчий суддя враховує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає, що арешт є розумним та співмірним обмеженням права власності безпосередньому завданню кримінального провадження, і є необхідним у демократичному суспільстві, є доцільним саме на цій стадії досудового розслідування, а наслідки застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, на переконання суду, не виглядають надмірним тягарем для власника арештованого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 93, 98, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Колопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0021, загальною площею 17,35 га, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована на території Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна або відмова у ньому можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1