Справа № 559/418/18
Номер провадження 1-кс/559/140/2018
У Х В А Л А
02 квітня 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника скаржника ОСОБА_3
розглянувши клопотання релігійної громади Свято-Успенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Цекрви про скасування тимчасового арешту на майно-
Відповідно до частини 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду, під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Тобто, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо:
-відпали підстави його застосування;
-арешт було накладено необгрунтовано.
Правових підстав та потреби в застосуванні такого процесуального заходу, як арешт культової будівлі, за адресою: с. Птича, будинок, 27а, Дубенський район, Рівненська область, що належить релігійні громаді Свято-Успенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви не існувало і не існує.
Накладення арешту на вказану церкву є незаконним. На думку слідчого, існувала загроза знищенню та пошкодженню приміщення церкви за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки віряни ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (УПЦ КП) вчинили групове порушення громадського порядку з мотивів виниклого між ними спору (конфлікту) щодо наявності в тієї, чи іншої сторони права користуватись та розпоряджатись будівлею (церквою) під час проведення богослужінь , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову,
Власник майна є потерпілою стороною, упродовж 2 років 4 місяців жодної підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 293 КК України у кримінальному провадженні, не винесено.
При поданні клопотання слідчим та прокурором проігноровано вимоги статей 170 та ст. 171 КПК України. Культова будівля в с. Птича не може бути предметом, доказом, засобом чи знаряддям злочину в розумінні статті 293 КК України, релігійна громада УПЦ с. Птича є добросовісним набувачем та законним власником культової будівлі з 25 вересня 1991 року (Рішення Рівненської ОДА №173, Витяг з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно від 01.08.2015).
Зі змісту самої ухвали вбачається, що неправомірно визнано нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 речовим доказом у справі.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Також, зі змісту ухвали взагалі не зрозуміло, якої саме релігійної громади була суттєво порушена робота та яким чином невжиття заходів щодо арешту майна в с. Птича може перешкодити кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР за ст.293 Кримінального кодексу України.
До осіб, які не є підозрюваними (у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК), обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила спільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину, або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті КК України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.
Однак санкція ст.293 КК України не передбачає таку форму покарання як конфіскація майна. Відповідно до КПК України на майно не може бути накладено арешт з метою його конфіскації, якщо злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, не передбачає такого виду покарання.
Вищевикладене свідчить, що ухвалою від 19.01.2016 накладено арешт на майно юридичної особи, яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні та не встановлено наявність правових підстав для арешту на будівлі церкви.
Згідно із ч.2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення її конфіскації.
Однак конфіскація не може бути застосована за санкцією злочину, передбаченого ст. 293 КК України, тим більше до потерпілої сторони. Фактичною підставою арешту майна є сукупність фактичних даних, що вказують на завдання кримінальним правопорушенням матеріальної чи моральної шкоди, заявлення цивільного позову про її відшкодування або можливість заявлення такого позову та накладення майнових стягнень, конфіскації майна за вироком суду. Необхідність арешту майна повинна зумовлюватися обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатимуть встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
Накладений арешт будівлі церкви блокує можливість користування храмом та порушує права релігійної громади, позбавляє релігійну громаду УПЦ права користуватись належним їй майном.
Накладений арешт будівлі підлягає скасуванню по причині відсутності потреби в арешті і такої необхідності, про що свідчить невиконання винесеної ухвали.
При прийнятті ухвали від 19.01.2016, суд виходив із клопотання слідчого, що культовій будівлі в с. Птича загрожує підпал або знищення. Однак, упродовж 2 років 4 місяців вказана ухвала залишається формальною і невиконаною, так як нікому не вручена, про що свідчить лист виконавчої служби. Такий факт свідчить про відсутність потреби у накладенні арешту на будівлю церкви та безпідставність клопотання слідчого у накладенні вказаного арешту.
Крім того, згідно свідчень мешканців с.Птича на даний час упродовж 2 років 4 місяців після останньої міжконфесійної сварки, в селі люди змирилися між собою.
Догляд за будівлею та культовим майном здійснюється релігійною громадою Свято-Успенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви.
Відповідно для відновлення порушених прав вірян релігійної громади Свято-Успенської парафії Рівненської єпархії на проведення богослужінь, необхідно скасувати накладення арешту на будівлю церкви.
15 березня 2018 року набрали чинності зміни, внесені до КПК України, а саме: у ст. 284 п.10 передбачає, що слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Ст. 219 КПК передбачено строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.
З 11 вересня 1997 р. в Україні набула чинності Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.
У ст. 1 першого протоколу до цієї Конвенції, зокрема, записано: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Отже, наведені положення Конвенції, по-перше, проголошують абсолютну непорушність права власності фізичних та юридичних осіб, вільне здійснення ними правомочностей власника; по-друге, припускається можливість позбавлення власника права власності на майно, але лише в суспільних інтересах і лише за підставами, передбаченими законом або міжнародними документами; по-третє, визнають право держави втручатися у використання власниками належного їм майна, але з метою контролю правомірності дій власників та виконання ними своїх обов`язків перед державою, суспільством.
В судовому засіданні заявник та його представник підтримали клопотання з підстав викладених у ньому та дали аналогічні пояснення.
Прокурор та слідчий в зал судового засідання не з`явились, хоча про день та час слухання справи повідомлялись, про що свідчать наявні в матеріалах справи телефонограми.
Відповідно до частини 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Тобто, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо: відпали підстави його застосування; арешт було накладено необгрунтовано.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В судовому засіданні не встановлено, що на час розгляду клопотання в суді продовжують існувати беззаперечні докази, того що є реальна загроза знищенню та пошкодженню приміщення церкви за адресою: АДРЕСА_1 , що даний конфлікт існує і на даний час, і мають місце подальші дії щодо групового порушення громадського порядку, яке суттєво порушує роботу релігійної громади в будинку (церкві) АДРЕСА_1 . Окрім того, суд звертає увагу, що арешт на майно накладений 19 січня 2016 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області, понад два роки, суду не наведено аргументів, які б свідчили про необхідність арешту майна, на вищевказане майно, протягом такого тривалого часу.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись: ст.ст. 170, 174 КПК України-
Клопотання релігійної громади Свято-Успенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Цекрви про скасування тимчасового арешту на майно - задоволити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: