АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання представника ОСОБА_8 , що діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно в тому числі і належне ОСОБА_7 , а саме на автомобіль «Toyota Camry», чорного кольору, 2016 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що заявником доведена наявність підстав для застосування даного заходу кримінального провадження з метою забезпечення цивільного позову.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання про арешт майна належного ОСОБА_7 відмовити. Так, апелянт зазначає про відсутність підстав для накладення арешту на майно, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_7 не має ніякого відношення до кримінального провадження, у неї відсутній статус підозрюваної чи обвинуваченої та вона є добросовісним набувачем вказаного транспортного засобу.

Також, апелянт вказує на своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення нею було отримано 27 листопада 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу і просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення нею було отримано 27 листопада 2017 року та 01 грудня 2017 року подано апеляційну скаргу, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Також, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Також, відповідно до вище зазначеної норми закону, арешт на майно з метою відшкодування завданих збитків (забезпечення цивільного позову), накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а також юридичної особи щодо якої здійснюється провадження і щодо якої може бути застосований захід кримінально-правового характеру.

Крім того, відповідно ч. 6 ст. 170 КПК України, при накладенні арешту на майно з метою відшкодування шкоди (забезпечення цивільного позову), слідчий суддя повинен встановити наявність обґрунтованого розміру цивільного позову.

Разом з тим, вказаних вимог закону слідчим суддею, при вирішенні питання про накладення арешту на майно належне ОСОБА_7 , не дотримано, у зв`язку з чим висновки суду про наявність підстав для застосування відносно останньої такого заходу забезпечення кримінального провадження, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0013002 від 15 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

31 жовтня 2016 року, в рамках даного кримінального провадження, представником ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_9 , подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 матеріальної шкоди в сумі 2061118, 40 грн.

В той же день, представник звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в тому числі і автомобіля Toyota Camry», чорного кольору, 2016 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , з метою забезпечення цивільного позову.

Слідчий суддя задовольнив подане клопотання, вказавши на доведеність заявником правових підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Так, згідно наведених вище норм Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладено лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а також юридичної особи щодо якої здійснюється провадження і щодо якої може бути застосований захід кримінально-правового характеру. Накладення арешту на майно третьої особи можливе лише з метою збереження речових доказів, або у разі якщо така особа набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкову вартість і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої ст. 96-2 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, з наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем автомобіля «Toyota Camry», чорного кольору, 2016 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 , провела державну реєстрацію права власності на цей транспортний засіб відповідно до вимог чинного законодавства, під час якої не було виявлено будь-яких обтяжень на зазначене майно та не могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої ст. 96-2 Кримінального кодексу України.

Також, відповідно до наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 не є підозрюваною, обвинуваченою чи засудженою в рамках кримінального провадження № 0013002 від 15 жовтня 2016 року, що відповідно до вимог ст. 170 КПК України виключає можливість для застосування відносно неї такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0013002 від 15 жовтня 2016 року, з метою забезпечення цивільного позову.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст. 171 КПК України, в клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір позовних вимог, а також докази факту завдання шкоди і розмір цієї шкоди. Однак, представник цивільного позивача не надала достатніх і належних доказів тих обставин щодо майна ОСОБА_7 , на які послалася у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Також, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна ОСОБА_7 не оцінив розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідків такого заходу для його власника.

За таких обставин, на підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом.

Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, за встановлених обставин, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання представника ОСОБА_8 , що діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_9 , в частині накладення арешту на майно яке належить ОСОБА_7 , а саме на автомобіль «Toyota Camry», чорного кольору, 2016 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання представника ОСОБА_8 , що діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_9 , скасувати в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а саме на автомобіль «Toyota Camry», чорного кольору, 2016 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 .

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання представника ОСОБА_8 , що діє в інтересах цивільного позивача ОСОБА_9 , в частині накладення арешту на майно належне ОСОБА_7 , а саме на автомобіль «Toyota Camry», чорного кольору, 2016 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/148/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1