Справа № 359/6447/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1340/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 14.12.2017

ВИРОК
Іменем України

14 грудня 2017 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладено обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, 5 липня 2017 року близько 14 години 40 хвилин, у світлий період доби, водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ Вишеньки, в напрямку м. Київ. Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі водій ОСОБА_7 , проявляючи злочинну недбалість, порушуючи п. 2.3 «б», п. 2.9 «а», п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого під час руху по заокругленню проїзної частини ліворуч, не впорався із керуванням та виїхав в лівий по напрямку руху кювет, де зіткнувся з деревом.

В результаті ДТП пасажир автомобіля «OPEL ASTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - забоїв м`яких тканин голови, забою головного мозку, лінійного перелому луски лівої скроневої кістки з переходом на піраміду скроневої кістки і тіла клиновидної; закритої травми грудної клітки - поперекового перелому тіла грудини, забою легень, які згідно висновку експерта № 102 Д від 12.08.2017 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення ОСОБА_7 вимог п. 2.3б, 2.9а, 12.1 ПДР України, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якої він просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України, зобов`язавши періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.Так, відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого. Разом із тим, в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначено, що оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. При цьому треба мати на увазі, що додаткові покарання можуть приєднуватися до будь-яких видів основного покарання, передбачених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив вказаний злочин при обтяжуючій обставині, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України - у стані алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, не врахував підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, який вчинено з грубим порушенням ПДР, наслідків злочинного діяння - спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, те що ОСОБА_7 працюючи водієм, сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння, належним чином усвідомлював небезпеку для себе та інших учасників дорожнього руху, однак допустив злочинну недбалість, що потягло тяжкі наслідки, однак суд не призначив додаткового покарання, що не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. При вирішенні питання про необхідність призначення додаткового покарання, судом належним чином не враховано зазначені обставини та не призначено ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду 1-ї інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відповідає фактичним обставинам справи, які не заперечуються самим обвинуваченим, який свою вину у вчиненні злочину визнав та щиро розкаявся у скоєному. Дії ОСОБА_7 судом правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України , що не оспорюється і в поданій апеляційній скарзі, а тому обставини скоєного кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та обставин, які враховуються при його призначенні то, колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ст. 404 КПК України приходить до наступних висновків.

Як зазначено у вироку суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини скоєного злочину, особу підсудного й обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину,та обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того враховано, що ОСОБА_7 працевлаштований та працює в ТОВ «Транспортна компанія «САТ» на посаді водія, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є особою, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, має постійне місце проживання де характеризується позитивно, на його утриманні є малолітня дитина донька 2016 року народження, та мати пенсійного віку, які проживають разом з обвинуваченим. Суд також враховував, що єдиним доходом родини є заробітна плата ОСОБА_7 та пенсія матері обвинуваченого і на думку суду позбавлення водійських прав може призвести до погіршення матеріального становища родини останнього.

Крім того, судом першої інстанції враховано інші обставини справи, а саме, письмову заяву потерпілої ОСОБА_9 , в якій вона вказала, що цивільний позов заявляти не бажає, претензій до ОСОБА_7 не має та на визначення міри покарання покладається на розсуд суду. А обвинувачений повідомив, що з перших днів надає їй матеріальну допомогу та оплачує лікування, і має намір це продовжити до повного її одужання.

Враховуючі всі вищезазначені обставини суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний, передбачений статтею строк, з застосуванням ст. 75 КК України в частині основного покарання та без позбавлення права керування транспортними засобами.

Однак на думку колегії суддів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини скоєного злочину, наслідки у виді отриманням потерпілої тяжких тілесних ушкоджень, характер допущених грубих порушень правил дорожнього руху та призначив покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність засудження ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням, однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про не застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки допущене порушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху за вчинення якого навіть при притягненні особи до адміністративної відповідальності передбачено безальтернативне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, в цій частині доводи прокурора є слушними та підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

За змістом ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419, 420 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2017року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4