Справа № 592/9817/15-к
Провадження №1-кп/592/40/17

УХВАЛА
30 листопада 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м.Суми об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 27.05.2015 року, близько 15:30 год., діючи за попередньою змовою в групі із невстановленою особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6 з метою заволодіння її майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, з проникненням до її квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого заподіяли їй матеріальну шкоду на загальну суму 115 535,32 грн.

Відповідно до другого обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він 27.05.2015 року, близько 15:30 год., діючи за попередньою змовою і в групі ОСОБА_9 вчинили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6 з метою заволодіння її майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, з проникненням до її квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого заподіяли їй матеріальну шкоду на загальну суму 115 535,32 грн.

Таким чином, в обвинувальному акті ОСОБА_9 зазначено, що він обвинувачується у вчиненні розбійного нападу за попередньою змовою в групі з невстановленою особою, а в обвинувальному акті ОСОБА_10 зазначено, що він обвинувачується у вчиненні цього ж самого розбійного нападу але за попередньою змовою і в групі з ОСОБА_9 .

У зв`язку з цим, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника вказані два кримінальних провадження були об`єднані в одне з метою надання можливості ОСОБА_9 захищатись від обвинувачення пред`явленого ОСОБА_10 в тій частині, що останній вчинив даний злочин в групі з ним.

Після об`єднання кримінальних проваджень, судовий розгляд розпочався з самого початку і з самого початку судом було розпочате дослідження доказів сторони обвинувачення.

В ході судового розгляду об`єднаного кримінального провадження, після того, як судом було поставлене на обговорення питання в порядку ч.3 ст.331 КПК України щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 який закінчується 08.12.2017 року, прокурором було заявлене і надане суду письмове клопотання про продовження цього строку, оскільки залишаються недопитаними свідки сторони обвинувачення, показання яких на думку прокурора мають суттєве значення для ухвалення рішення, а також потрібно дослідити письмові докази, що зробити до закінчення строку тримання ОСОБА_9 під вартою не можливо, а раніше заявлені ризики, на думку прокурора не зменшились.

Потерпіла підтримала дане клопотання прокурора і наполягає в категоричній формі щоб суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , пояснивши, що вона побоюється помсти з його боку, оскільки у минулих засіданнях він їй погрожував.

Обвинувачений ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечував і суду пояснив, що прокурор до теперішнього часу не надала жодних доказів на підтвердження його вини. Свою причетність до вказаного розбійного нападу спростовує зазначивши, що ОСОБА_10 вказував, що цей розбійний напад вчиняв без нього, тому в задоволенні клопотання просить відмовити.

Захисник ОСОБА_8 теж просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, яка на її думку вводить суд в оману з приводу місцезнаходження свідка ОСОБА_11 , який був понятим під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 чим затягує судовий розгляд. Крім того, вважає, що прокурор не довела жодного з наведених у клопотанні ризиків. Також вказала, що згідно практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_7 підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника.

Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення потерпілої, обвинувачених та їх захисників дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у відповідності з вимогами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У зв`язку з чим суд повинен був поставити на обговорення цього питання із-за закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Так, ухвалою суду від 10.10.2017 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 був продовжений до 24:00 год. 08.12.2017 року за наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Кожного разу при вирішенні питання щодо продовження чи не продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати чи не зменшились раніше заявлені ризики, та чи не з`явились нові ризики.

Крім того, суд зазначає, що суть заперечень обвинуваченого ОСОБА_9 проти клопотання прокурора зводиться до того, що на його думку прокурором не надано ніяких доказів, які б підтверджували його причетність до вищевказаного розбійного нападу.

З цього приводу, як і в попередніх рішеннях суд зазначає, що дослідження доказів сторони обвинувачення було розпочато з самого початку після об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , після наполегливих клопотань обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які стверджували, що тільки в такий спосіб ОСОБА_9 зможе захиститись від звинувачень висунутих проти ОСОБА_10 , що той за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_9 вчинили даний розбійний напад.

У відповідності з вимогами ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як зазначив ЄСПЛ у своєму рішенні «Федоров і Федорова проти України» п.99 Суд повторює, що принцип рівності сторін в розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожна із сторін мала розумну можливість представити свою справу в умовах, не ставлячих її в явно невигідне положення по відношенню до своїх опонентів.
У рішенні «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив: п.103.…Суд, який розглядає скарги щодо тримання під вартою, зобов`язаний забезпечити гарантії судової процедури. Такий процес має бути змагальним і належним чином забезпечувати «процесуальну рівність сторін» обвинувача та особи,що перебуває під вартою…»
Враховуючи вказану позицію ЄСПЛ та з метою забезпечення процесуальної рівності обвинуваченого ОСОБА_9 та сторони обвинувачення судом були об`єднані в одне кримінальні провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Стосовно розумної тривалості судового провадження та законності підстав продовження строку тримання під вартою, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Шалімов проти України від 04.03.2010 року у пункті 76 зазначив: Суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись в світлі обставин справи і з урахуванням таких встановлених практикою Суду критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів (див. серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], заява № 25444/94, п. 67, ECHR 1999-II, та «Луговий проти України» (Lugovoy v. Ukraine), заява № 25821/02, п. 33, від 12 червня 2008 року).

Таким чином, що стосується строків тривалості судового розгляду, по даному провадженню, то складність даної справи /відмова обох обвинувачених від дачі показань, використовуючи своє право на захист, неодноразові зриви судових засідань обвинуваченим ОСОБА_10 , неявка в судове засідання одного із захисників, неявки в судові засідання свідків сторони обвинувачення/ з усією очевидністю вказує на те, що у даному випадку ці строки не виходять за межі розумних. Дослідження доказів триває, порядок їх дослідження реалізується з урахуванням думки всіх сторін кримінального провадження.

Як і в попередніх своїх рішеннях суд зазначає, що на даний час продовжує залишатись достатньо підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п.1 і 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику переховування від суду та незаконного впливу на потерпілу, оскільки опинившись на волі, обвинувачений ОСОБА_9 зможе ухилитись від суду та не виконувати його процесуальні рішення. Фактичними обставинами, які обґрунтовують існування такого ризику, є: зухвалий та жорстокий характер групових дій при вчиненні розбійного нападу, які ставляться йому в провину, тяжкість покарання, яке йому може загрожувати у разі визнання винуватими, що суд повинен враховувати у відповідності з п.2 ч.1 ст.178 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичними обставинами, які обґрунтовують існування ризику незаконного впливу на потерпілу є те, що після минулого судового засідання, обвинувачений ОСОБА_9 спитав у потерпілої чи не боїться вона, коли він вийде на свободу, що підтверджує побоювання потерпілої помсти з боку обвинуваченого ОСОБА_9 і підтверджує наявність даного ризику.

Що стосується ризику вказаного прокурором можливість впливу на свідків, то суд зазначає, що у своєму клопотанні прокурор не обґрунтував належним чином цей ризик і не вказав на яких саме свідків зможе впливати обвинувачений, а суд у попередньому своєму рішенні вже зазначав, що даний ризик втратив своє існування, оскільки свідки сторони обвинувачення, які вже допитувались в судовому засіданні підтверджували тільки той факт, що на кануні розбійного нападу обвинувачений ОСОБА_9 ходив по під`їзду в якому живе потерпіла і шукав хлопця на ім`я ОСОБА_12 , але обвинувачений підтвердив показання цих свідків, тому у нього не має сенсу будь-яким чином впливати на них. Щодо впливу на двох понятих, які були присутні при обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 і які як зазначає прокурор є свідками сторони обвинувачення, то на думку суду обвинувачений також не зможе на них вплинути, оскільки йому не відомі їхні адреси та у нього не має їхніх анкетних даних, крім того прокурор сама не могла забезпечити явку цих свідків протягом тривалого часу у судові засідання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.02.2015 року у справі Подвезько проти України (заява № 74297/11) зазначив наступне:
п.20. Суд нагадує, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (рішення у справах «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), та «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14 жовтня 2010 року).
п.21. Суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Вирішуючи аргументи «за» і «проти» звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти суд як і у попередніх своїх рішеннях зазначає, що до моменту об`єднання кримінальних проваджень, судом були досліджені майже всі докази сторін і судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 доходив свого логічного завершення, однак до суду надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 , який обвинувачувався у вчиненні цього ж самого розбійного нападу, що і ОСОБА_9 але за попередньою змовою і в групі з останнім, тому після об`єднання проваджень, дослідженя доказів судом розпочалось з самого початку, що в свою чергу об`єктивно вплинуло на тривалість судового розгляду.
І після об`єдання, суд не може в найкоротший термін дослідити всі докази, не з вини суду, а причиною цьому стали заявлення обвинуваченими неодноразових відводів спочатку прокурору, а потім всьому складу суду, внаслілдок чого затягувались судові засідання, на яких тільки вирішувались питання щодо відводів, також причиною стали неодноразові зриви судових засідань обвинуваченим ОСОБА_10 , неявкою в судове засідання його захисника - 10.10.2017 року, яка перебувала в іншому кримінальному процесі в іншому місті Сумської області за ч.2 ст.115 КК України, що не дало можливості суду продовжити дослідження доказів.
Таким чином, після наведення вищезазначених аргументів «за» і «проти» звільнення, колегія суддів дійшла висновку, що аргументи «проти» звільнення превалюють.
Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 закінчується 08.12.2017 року і після об`єднання кримінальних проваджень в одне потрібно досліджувати всі докази сторони обвинувачення спочатку і дослідити які до закінчення вказаного стоку неможливо, тому враховуючи всі вище перелічені обставини та те, що зазначені судом ризики на даний час не зменшились, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 ще на 60 днів, тобто до 24:00 год. 28.01.2018 року, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів за вище перелічених причин не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1 і 3 ч.1 ст.177 КПК України внаслідок чого відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не можуть бути застосовані інші більш м`які запобіжні заходи, які теж були розглянуті судом в якості альтернативних заходів під час вирішення клопотання прокурора.
Керуючись ст.ст.331, 350 КПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 днів до 24:00 год. - 28.01.2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі Сумського слідчого ізолятору.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення по суті справи.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3