Справа №591/962/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/654/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за № 0000570 від 12 лютого 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, раніше судимого:

- 25 лютого 2000 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.1 ст.229-6, ст.45 КК України до покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України, засуджений з іспитовим строком на 1 рік, штраф 170 грн.;

- 04 червня 2002 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 15 серпня 2002 року Зарічним районним судом м. Суми за ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі;

- 11червня 2004 року Зарічним районним судом м. Суми за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 02 грудня 2009 року Зарічним районним судом м. Суми за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт;

- 25 жовтня 2010 року Зарічним районним судом м. Суми за ч.2 ст.389, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1, 2 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений 30 січня 2015 року з Алчевської ВК №13 на підставі ухвали Троїцького районного суду Луганської області згідно ст.81 КК України, умовно - достроково, невідбутий термін покарання 6 місяців 23 дні,

визнаного винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України ,-

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, за яким призначити йому покарання у виді штрафу, іспитового строку протягом 3 років, з застосуванням ст.ст. 69,75 КК України.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено до відбуття покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 527 грн. 76 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що:

- його обвинувачують у пограбуванні доньки, а насправді, він просто узяв майно, яке перебувало у нього вдома, при цьому, не мав злочинного наміру;

- покарання, призначене судом, є суворим і необґрунтованим, при цьому, суд не в повній мірі врахував дані про його особу, а саме, ті обставини, що незважаючи на всі негаразди та небезпеку, яка загрожувала його життю під час відбування покарання у виправній колонії Луганської області, він повернувся додому до своєї доньки ОСОБА_10 , яку кохає, виховує, хоча батьком з часу її народження, він записаний не був;

- речі він здав в ломбард, а отримані гроші витратив на ліки, в яких має потребу, оскільки хворіє на тяжкі хвороби;

- при призначенні покарання суд не врахував дані про його особу, а саме, що після повернення додому він працював, ходив у церкву, за що має грамоту;

- гроші, які його мати, законний представник потерпілої ОСОБА_8 , витратила на повернення речей з ломбарду, він повернув у повному обсязі, примирився з матір`ю.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання, в якому просить апеляційний суд врахувати ті обставини, що внаслідок наявності тяжких хвороб, йому необхідно пройти безперервний тривалий курс лікування.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судові рішення не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 11 лютого 2017 року, близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою АДРЕСА_1 , діючи повторно, умисно, таємно, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав зі столу планшет Lenovo ТАВЗ та зарядний пристрій до нього, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном якої є його мати ОСОБА_9 , чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 2516 грн.00 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12 лютого 2017 близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою АДРЕСА_1 , побачив на малолітній ОСОБА_8 золотий хрестик. Діючи умисно, повторно, ОСОБА_7 , підійшовши до потерпілої, зняв з її шиї золотий хрестик, який висів на нитці, після чого швидко вибіг з будинку. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи повторно, відкрито заволодів майном, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 362 грн.70 коп.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , та законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 які просили задовольнити вимоги проданої апеляційної скарги, та пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_6 яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки вважає судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його незгода з вироком суду першої інстанції стосується призначення виду та міри покарання.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що не маючи злочинного наміру, він просто узяв майно, яке перебувало у нього вдома, що свідчить про незгоду останнього з встановленими судом фактичними обставини вчинених ним кримінальних правопорушень.

При цьому, як вбачається з прослуханого в ході підготовки до апеляційного розгляду технічного носія інформації, на якому міститься журнал судового засідання від 20 квітня 2017 року, судовий розгляд даного кримінального провадження було проведено в порядку ст.349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З врахуванням того, що суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 була зрозуміла, фактичні обставини вчинених злочинів, зазначені у обвинувальному акті він не заперечував, вину визнав у повному обсязі, розгляд даного кримінального провадження проводився у скороченому порядку, шляхом допиту обвинуваченого та оголошенням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Правильність проведення судового засідання а порядку ст.349 КПК України учасниками судового розгляду не оспорюється і колегією суддів під сумнів не ставиться.

За таких обставин, у відповідності до вимог ч.2 ст.394 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів, ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому судом першої інстанції покарання та вимог щодо застосування ст.69, 75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з оскаржуваного вироку та визнаючи обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України, суд призначив, відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України, остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

При цьому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкості вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочину середньої тяжкості (ч.2 ст.185 КК України) та тяжкого злочину (ч. 2 ст. 186 КК України), дані про особу обвинуваченого, та обставини що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав щире каяття, активне сприяння у встановленні істини по кримінальному правопорушенню, посередню характеристику ОСОБА_7 , а також, що тяжких наслідків від вчинених ним дій не настало.

При цьому, судом було враховано і стан здоров`я обвинуваченого та думка законного представника потерпілої щодо призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також, що вона претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має. Обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Саме з врахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в мінімальних межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі, з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній сказі на те, що суд першої інстанції недостатньо врахував дані про його особу, а саме, що не зважаючи на небезпеку, яка загрожувала його життю під час відбування покарання у виправній колонії Луганської області, він повернувся додому до своєї доньки ОСОБА_10 , яку кохає, виховує, колегія суддів не може прийняти до уваги як такі, що пом`якшують призначене судом покарання та істотно знижують тяжкість вчинених злочинів, з урахуванням того, що злочини були вчинені відносно малолітньої дитини, особою, яка неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності.

Не знижує, на думку колегії суддів, суспільної небезпечності вчинених злочинів посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що викрадені речі він здав в ломбард, а отримані гроші витратив на ліки, в яких має потребу, так як хворіє на тяжкі хвороби, оскільки, в такому разі, він, будучи працездатною особою, повинен організувати своє життя таким чином, щоб забезпечувати себе хоча б в мінімально необхідних потребах, а не вирішувати свої проблеми за рахунок інших осіб, заподіюючи їм шкоду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання суд не врахував того, що після повернення додому він працював, спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме, характеристикою з місця проживання, в якій зазначено, що ОСОБА_7 не працює і не навчається, а посилання обвинуваченого на те, що він ходив у церкву, за що має грамоту спростовуються поведінкою самого обвинуваченого, оскільки вказані обставини не завадили йому вчинити протиправні дії відносно малолітньої дитини.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що він примирився з матір`ю, яка є законним представником потерпілої ОСОБА_8 , повернув у повному обсязі гроші, які вона витратила на повернення речей з ломбарду, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження того, що заподіяна потерпілій шкода відшкодована саме обвинуваченим, а позицію законного представника потерпілої - ОСОБА_9 щодо відсутності до нього претензій матеріального характеру, при призначенні покарання, судом було враховано.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що інкриміновані злочини ОСОБА_7 вчинив маючи не зняті та не погашені судимості, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 в якому він просить апеляційний суд врахувати те, що йому за станом здоров`я необхідно лікуватися, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.107,116 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі, мають право отримувати медичну допомогу і лікування, для чого в місцях позбавлення волі організовуються необхідні лікувально-профілактичні заклади. Крім того, за наявності підстав, засуджена до позбавлення волі покарання особа не позбавлена права ініціювати питання про звільнення від покарання за хворобою, у передбаченому діючим законодавством порядку.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є законним, справедливим і сприятиме його перевихованню та попередженню нових злочинів, а тому доводи апеляційної скарги про суворість призначеного покарання є необґрунтованими і підстав для пом`якшення призначеного покарання, шляхом застосування ст.ст. 69, 75 КК України, як про це просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.