19.01.2018
Справа №642/6892/16к
Провадження №1кс/642/624/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2018 р. Ленінський р/с м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 18.01.2016р. було накладено арешт на 1/2 частину нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 236,6 м2, що розташована на земельній ділянці, площею 0,1558 га., кадастровий номер :10:014:0004, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 . Підставою для накладення арешту стало те, що вона є третьою особою, яка придбала майно у ОСОБА_9 безоплатно, на підставі договору дарування від 23.12.2015р., а тому таке майно може бути предметом конфіскації.
14.09.2017 року представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про скасування вищезазначеного арешту, посилаючись на те, що вищевказані обставини не відповідають дійсності та повинні бути скасовані судом.
18.01.2018 року представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 подав через електронну адресу суду клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту на майно за його відсутності. На задоволенні клопотання наполягав.
Прокурор заперечував щодо скасування арешту на підставі того, що клопотання є передчасним і підлягає розгляду тільки разом з ухваленням остаточного рішення по справі.

Підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти задоволення клопотання не заперечували.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та або уникнення конфіскації.
В ухвалі від 18.01.2016р. слідчий суддя посилається на ту обставину, що «відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 22.12.2015р. 1/2 частики приміщення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_9 , наступного дня, тобто у день прийняття слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області ухвали про арешт майна, зазначене майно було відчужено.
Однак, формально 1/2 частки нежитлової будівлі й належала ОСОБА_9 , проте на той час вже між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 склалися правовідносини, які виникають з договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Таким чином, на теперішній час достеменно встановлено, що ОСОБА_8 отримала майно, на яке накладено арешт не за безоплатним договором - договором дарування, який було визнано удаваним правочином, а на підставі договору купівлі-продажу, що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року, яким визнано договір дарування, укладений між ОСОБА_9 і ОСОБА_8 і посвідчений 23 грудня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим № 1951, удаваним правочином. Визнано, що ОСОБА_9 (як продавець) та ОСОБА_8 (як покупець) 23 грудня 2015 року уклали договір купівлі продажу ? частки нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 236,6 м2, що розташована на земельній ділянці, площею 0,1558 га., кадастровий номер : 10:014:0004, за адресою: АДРЕСА_1 (шість літера «б»). Стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 недоплачену за договором купівлі-продажу від 23 грудня 2015 року вартість 1/2 частки нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 236,6 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 55185 грн. 75 коп. (том № 3 а.с.113-116).
Також суд зазначає, що ОСОБА_8 не є підозрюваною чи обвинуваченою по даному кримінальному провадженню, арештоване майно не є речовим доказом по справі, а також на теперішній час зазначене майно не є об"єктом, який може бути конфіскований в межах даного кримінального провадження.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, 8егіез А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, 8егіез А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, 8егіез А N 98).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожному будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і противоправних посягань, в тому числі і на судовий захист.
Згідно з ч. 1 та ч.2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 98, 170, 171, 174 КПК України, суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 18.01.2016 року на ? частину нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 236,6 кв.м., що розташована на земельній ділянці площею 0,1558 га, кадастровий номер :10:014:0004 за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 .
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення.

Суддя ОСОБА_1