Провадження № 1-кс/761/495/2018
У Х В А Л А
Іменем України
10 січня 2018 року Шевченківського районного суду м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 ,про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 від 11.04.2016 року, за Підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В :
29 грудня 2017 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 ,про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 від 11.04.2016 року, за Підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Клопотання мотивовано тим, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000981 від 11.04.2016 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , з 2010 року по 2015 рік, шляхом обману та зловживання довірою заволодів належним ОСОБА_5 майном та грошовими коштами в особливо великих розмірах, чим завдав останній матеріального збитку.

19.12.2016 року процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 на підставі зібраних доказів повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а 21.12.2016 року внаслідок переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, прокурором винесено постанову про оголошення його в розшук.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами серед іншого є предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
23.11.2016 відповідно до постанови про визнання речових доказів у кримінальному провадженні №0000981 від 11.04.2016, речовими доказами визнано об`єкти кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, а саме:земельна ділянка кадастровий №:01:018:0012, загальною площею 29858,00 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлова будівля, загальною площею 208,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Нерухоме майно, яким заволодів ОСОБА_4 у розумінні ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки воно є об`єктом кримінально протиправних дій ОСОБА_4 та здобуте ним кримінально протиправним шляхом, а томусторона обвинувачення, відповідно до вимог ст. 2 КПК України, повинна забезпечити збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Крім того, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000981 від 11.04.2016 року, заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 6970259,74 (шість мільйонів дев`ятсот сімдесят тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) доларів США та 29000,00 (двадцять дев`ять тисяч) Євро матеріальної шкоди та 7000000,00 (сім мільйонів) доларів США моральної шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_4 .
Розмір цивільного позову обґрунтовується тим, що заявлений ОСОБА_5 цивільний позов носить майновий характер, та стосується її майнових прав і законних інтересів, зокрема права ОСОБА_5 на відшкодування завданої їй майнової шкоди в сумі 6970259,74 (шість мільйонів дев`ятсот сімдесят тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) доларів США та 29000,00 (двадцять дев`ять тисяч) Євро, яка була спричинена, внаслідок вчинення ОСОБА_4 , шляхом обману та зловживання довірою,дій направлених на заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_5 , тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Враховуючи положення ч. 1, 2 ст. 61 КПК України з моменту пред`явлення ОСОБА_5 цивільного позову, вона набула прав та обов`язків цивільного позивача у зазначеному кримінальному провадженні.

За таких обставин сторона обвинувачення, відповідно до вимог ст. 2 КПК України, повинна забезпечити законні інтереси ОСОБА_5 , як цивільного позивача у кримінальному провадженні, на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
У сторони обвинувачення є обґрунтовані підстави для звернення до суду з клопотанням щодо накладення арешту на майно, з метою запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що призведе до суттєвої майнової шкоди завданої потерпілій ОСОБА_5 в рамках цього кримінального провадження, при цьому, потреба у накладені арешту на майно під час досудового розслідування зумовлена перш за все необхідністю забезпечення можливості поновлення в подальшому порушених прав власності потерпілої ОСОБА_5 за цим кримінальним провадженням, які відповідно до положень Конституції України та статті першої першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є непорушними та такими, що підлягають захисту з боку держави. Разом з цим, за даних обставин справи, накладення арешту на зазначене вище майно не несе за собою правових наслідків у вигляді втручання у права і свободи інших осіб.
Таким чином, суд має всі законні підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на зазначене вище майно з метою його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні, та використання для забезпечення задоволення заявленого у справі цивільного позову.
З метою вчинення дієвих заходів спрямованих на забезпечення виконання встановлених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження та забезпечення збереження речових доказів, запобіганню можливості приховування, знищення та подальшого відчуження майна, яке було здобуте ОСОБА_4 злочинним шляхом, а також з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, а саме цілісний майновий комплекс нафтобази, площею 438,60 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , земельні ділянки кадастровий №:01:018:0021, №:01:018:0022 та №:01:018:0023 загальною площею 2,9858 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлову будівлю, загальною площею 208,9 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що є речовими доказами.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому, просив його задовольнити.

Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, перевіривши матеріали клопотання, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання про арешт майна щодо змісту відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

До клопотання додані копії документів та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення даних з приводу кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Як убачається з витягу з кримінального провадження №0000981, до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурор в клопотанні порушує питання про накладення арешту на майно, а саме: цілісний майновий комплекс нафтобази, площею 438,60 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; земельну ділянку кадастровий №:01:018:0021, площею 0,055 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна101; земельну ділянку кадастровий №:01:018:0022, площею 0,7032 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; земельну ділянку кадастровий №:01:018:0023, площею 2,2276 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; нежитлову будівлю, загальною площею 208,9 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, з метою збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову та конфіскації майна.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Так, матеріалами клопотання та прокурором у судовому засіданні доведено правову підставу для накладення арешту, а також підстави, які вказують на відповідність зазначеного в ньому майна критеріям ст. 98 КПК України, а відтак слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вини можуть використані як доказ у даному кримінальному провадженні.

При цьому, процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокуророром відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 23.11.2016 року та 28.12.2017 року винесені постанови про визнання ревочих доказів у кримінальному провадженні №0000981 згаданого вище майната в якій зафіксовано про набуття згаданим майном статусу речових доказів і мотиви, з яких прокурор дійшов до такої думки.

Крім того, 19.12.2016 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
Санкцією ч. 4 ст. 190 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Також, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000981 від 11.04.2016 року, заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 6970259,74 (шість мільйонів дев`ятсот сімдесят тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) доларів США та 29000,00 (двадцять дев`ять тисяч) Євро матеріальної шкоди та 7000000,00 (сім мільйонів) доларів США моральної шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_4 .
А тому, у разі доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, згадане майна, в силу ч.ч. 5, 6 ст. 170 КПК України, підлягатиме конфіскації у дохід держави, а також для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість накладення арешту на майно, оскільки надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт.

Враховуючи відомості, які внесено до ЄРДР, а також фактичні обставини встановлені в ході досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку що клопотання підлягає задоволенню.

Крім того, в силу положень ч. 11 ст. 170 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне прийняти рішення щодо заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам розпоряджатися зазначеним вище майном оскільки матеріалами клопотання доведено, що існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до передачі майна.

Керуючись ст. ст. 131; 132; 170 173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
Клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 ,про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 від 11.04.2016 року, за Підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на:

- цілісний майновий комплекс нафтобази, площею 438,60 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;
- земельну ділянку кадастровий №:01:018:0021, площею 0,055 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;
- земельну ділянку кадастровий №:01:018:0022, площею 0,7032 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;
- земельну ділянку кадастровий №:01:018:0023, площею 2,2276 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- нежитлову будівлю, загальною площею 208,9 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01,
заборонивши будь-яким фізичним чи юридичним особам відчужувати та розпоряджатися даним майном.

Заборонити будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на зазначене у вище нерухоме майно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя