Справа № 314/3284/13-к Провадження № 1-кп/314/122/2013
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2013 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Галянчук Н.М.,

за участю прокурора Білоконь А.Ю.,

обвинуваченого ОСОБА_1,

секретаря Майданової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 17.04.2013, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2013 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 17.04.2013, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 21.06.2013 по вказаному провадженню було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається. Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_1 строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти призначення судового розгляду, проти клопотання прокурора заперечував, заявив клопотання про заміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Вислухавши прокурора та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення вказаного кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання учасників кримінального провадження щодо запобіжного заходу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як вбачається з даних реєстру матеріалів досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді тримання під варту був обраний 27.02.2012 згідно положень КПК України (в редакції 1960 року).

Відповідно до п. 9 Перехідних положень КПК України, запобіжні заходи застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

КПК України (1960 року) не визначено процедуру і строки продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду.

Вирішуючи заявлені клопотання, суд виходить з вимог ст. 14 КПК України (в редакції 1960 року) та ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом».

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17.07.1997 Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У п. 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції», а ст.ст. 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 встановлено, що «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції» (п. 74).

Крім того, у цьому ж Рішенні Суд зазначив, що «ст. 46 Конвенції, у світлі її тлумачення в контексті ст. 1, покладає на державу-відповідача юридичний обовязок вжити заходів загального характеру для забезпечення права стосовно інших осіб, ситуація яких аналогічна ситуації заявника, а саме усунути проблеми, які призвели до таких висновків Суду» (п. 97).

Суд вважає, що встановлена Європейським Судом з прав людини «практика, яка виникла у звязку із законодавчою прогалиною і яка допускає можливість тримання особи під вартою протягом необмеженого і непередбачуваного строку за обставин, коли таке тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням, сама по собі суперечить принципу юридичної визначеності, який випливає з Конвенції і який є одним з основних елементів верховенства права» (п. 74), має місце у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1

Суд при вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, вбачає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_1 строк тримання під вартою на термін 2 місяці, оскільки обвинувачений (як вбачається з обвинувального акту) раніше був засуджений, між тим належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та перебуваючи на випробувальну терміні знову вчинив кримінальне правопорушення. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується та імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому, будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоровя та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

За таких обставин суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_1 запобіжного заходу на більш мякий, у звязку з чим у задоволенні його клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України,

УХВАЛИВ:

Призначити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 17.04.2013, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 годину 40 хвилин 15.07.2013 у приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Продовжити строк дії обраного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 2 місяці.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про зміну запобіжного заходу відмовити.

У судове засідання викликати прокурора, потерпілого ОСОБА_2 та обвинуваченого ОСОБА_1

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Галянчук

Дата призначення до судового розгляду 15.07.2013 11:40

05.07.2013