Справа № 183/5843/17
№ 1-кп/183/1065/17
В И Р О К
іменем України
06 грудня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000131 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров, Дніпропетровської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця за контрактом, водія 3 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
28 жовтня 2016 року наказом № 303 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду водія 3 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

З 21 лютого 2017 року військова частина польова пошта НОМЕР_2 тимчасово дислокувалась в базовому таборі загальновійськового полігону № НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 .

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Однак, 17 березня 2017 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , самовільно залишив без поважних причин місце служби - базовий табір загальновійськового полігону № НОМЕР_3 в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживав заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та ухилявся від військової служби до 14 листопада 2017 року.

Таким чином, в період часу з 17 березня 2017 року до 14 листопада 2017 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив місце служби, а саме базовий табір військової частини польова пошта НОМЕР_2 , який дислокувався на загальновійськовому полігоні № НОМЕР_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від військової служби, тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 28.10.2016 року він підписав контракт на 3 роки з військовою частиною НОМЕР_2 . З 26.02.2017 року по 01.03.2017 року йому була надана відпустка за 2016 рік. Повернувшись з якої, сумуючи за рідними він знову звернувся до командування військової частини для надання йому ще однієї відпустки, а не отримавши її він 17.03.2017 року самовільно залишив розташування військової частини. Зрозумівши протиправність своєї поведінки, бажаючи продовжувати службу він самостійно прибув до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що за місцем служби він характеризується з негативної сторони (а.п.24), скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких.

Однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що в силу закону раніше не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.25), проходить військову службу та має бажання в подальшому продовжувати військову службу (а.п.28-33,34-35), має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.46,47).
Щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочину, визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме більш м`яке, не зазначене санкцією статті за цей злочин, у вигляді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 15% його грошового забезпечення щомісячно на підставі ст. 58 КК України, як було обґрунтовано запропоновано стороною обвинувачення, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та виправлення засудженого.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 58, 69 КК України у вигляді службового обмеження строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 15% його грошового забезпечення щомісячно.

Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1