АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0000990 відносно -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рига, Латвійська Республіка, росіянина, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, не одруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 259 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 259 КК України та йому призначено покарання за ч.1 ст. 259 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.2 ст. 259 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

__________________________
Справа: 11-кп/796/1239/2017
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .

Як встановив суд, ОСОБА_6 , 16.10.2016 року приблизно о 14 год 30 хв перебував за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 43-В, де раптом у нього виник злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками на станції метро «Героїв Дніпра» КП «Київський метрополітен», яка знаходиться в Оболонському районі м. Києва.
Так, перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_6 , 16.10.2016 року приблизно о 14 год. 57 хв., використовуючи таксофон №, здійснив дзвінок на телефон спецлінії «102» чергової частини Центру обслуговування нарядами Патрульної поліції м. Києва, в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості в населення, порушить громадську безпеку, повідомив оператору спецлінії «102» про підготовку вибуху на станції метро «Героїв Дніпра» КП «Київський метрополітен», яка знаходиться в Оболонському районі м. Києва, тим самим реалізував свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин на станції метро «Героїв Дніпра», не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.
Крім того, ОСОБА_6 , 17.10.2016 приблизно о 14 год 20 хв. перебував за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 43-В, де раптом у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками на станції метро «Петрівка» КҐГ «Київський метрополітен», яка знаходиться в Оболонському районі м. Києва.
Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_6 , 17.10.2016 приблизно о 14 годині 38 хв., використовуючи таксофон №, здійснив дзвінок на телефон спецлінії «102» чергової частини Центру обслуговування нарядами Патрульної поліції м. Києва, в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості в населення, порушить громадську безпеку, повторно повідомив оператору спецлінії «102» про підготовку вибуху на станції метро «Петрівка» КП «Київський метрополітен», яка знаходиться в Оболонському районі м. Києва, тим самим, реалізував свій злочинний умисел, направлений на повторне завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин на станції метро «Петрівка», не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2017 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 259 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 259 КК України у вигляді двох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 259 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки., взявши його під варту в залі апеляційного суду, а в інший частині вирок залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор послався на порушення судом вимог ст. 65 КК України та положень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання», де зазначено, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому зазначив, що звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд не мотивував у цій частині своє рішення, а тому, на думку прокурора, суд відступив від загальних засад призначення особі покарання за вказане кримінальне правопорушення чим порушив принцип індивідуалізації покарання, а тому призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і не може досягти мети покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження №0000990 та апеляційні доводи; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з журналу судового засідання, під час розгляду даного кримінального провадження, фактичні обставини справи учасниками процесу не заперечувались і стосовно них відповідно до вимог ст. 349 КПК України докази не досліджувались, а оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.ч. 1, 2 ст. 259 КК України учасниками кримінального провадження не оспорюються, то відповідно до положень ч. 1 статті 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_6 , суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про його особу, який перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2008 року, не працював, раніше не судимий, а також з урахуванням такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 та ч. 2 ст. 259 КК України.

Що стосується викладених в апеляційній скарзі прокурора доводів про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. cт. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення, зазначив обставини на підставі яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, зокрема врахував особу винного, який позитивно характеризується (а.с. 55, 56), вперше притягується до кримінальної відповідальності ( а.с. 65) , щиро покаявся у скоєному, стан його здоров`я, який є інвалідом 1 групи з дитинства (а.с. 67) та належним чином мотивував своє рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Отже, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 4-х років позбавлення волі, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та його щирого каяття дійшов грунтовного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання і прийняв рішення про застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

За наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 обвинуваченого за ч.1 та ч. 2

ст. 259 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9