Справа № 346/5006/15-к
Провадження № 11-кп/779/342/2017
Категорія ч.1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Коломийського міськрайонного суду від 31 травня 2017 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Губаха, Пермської області, Російської Федерації та мешканець АДРЕСА_1 , росіянин, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, згідно ст. 89 КК не судимий, громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.121 КК, із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу на 3 (три) роки позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 обрано тримання під вартою та взято його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу затримання за вироком суду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 982.08 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він умисно спричинив тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя потерпілого в момент заподіяння.

Так, 23 вересня 2015 року приблизно о 23 год. 55 хв. обвинувачений, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , розуміючи, що його усні прохання про припинення порушення громадського порядку двома незнайомими йому особами, біля житлового будинку по місцю проживання, не дають позитивних наслідків, спочатку прокричавши з вікна квартири погрозливу фразу, взяв із дому кухонний ніж та вийшов на вулицю. Підійшовши до двох чоловіків, які на лавочці сиділи та голосно розмовляли, обвинувачений тримаючи у правій руці кухонний ніж, зі словами погроз, став наближатися до них. Побачивши нервозність та агресивність у діях обвинуваченого та ніж у його руках, усвідомлюючи реальність погроз, потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 піднялися і стали відступати, рухаючись через проїжджу частину дороги. Проте обвинувачений продовжив іти за ними. Коли останній відволікся на проїжджаючий автомобіль, а потерпілий вчинив спробу відібрати у нього ніж, обвинувачений умисно наніс йому удар ножем у ліву частину грудної клітки збоку, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої половини грудної клітки із наскрізним ушкодженням лівого купола діафрагми, проникненням в ліву плевральну та черевну порожнини, лівобічним гемо - пневмотораксом, з приводу чого по життєвих показниках проведено оперативні втручання, а саме: лівобічну таракотомію, ушивання м`язів грудної клітки, лівого купола діафрагми, санацію та дренування лівої плевральної та черевної порожнини. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя потерпілого в момент заподіяння.

У своїй АС прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст.121 КК покарання у виді 5 років позбавлення волі.

У поданій АС захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вказаний вирок вважає безпідставним та необґрунтованим у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його підзахисного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 КК, тобто перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 121 на ст. 128 цього Кодексу та призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням чи обмеженням волі.

Окрім цього, просить в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, відповідно до ч.3 ст. 404 КПК, окремо дослідити такі докази, які долучені судом матеріали досудового розслідування, а саме: протоколи допиту свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 26 та 29.09.2015 року, що були складені під час досудового розслідування

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану АС захисника та заперечили доводи АС прокурора, просять вирок суду скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченого; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС і заперечив проти доводів АС захисника в інтересах обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, та призначити більш суворе покарання; пояснення потерпілого ОСОБА_10 , який поклався на розсуд суду, і має претензії майнового характеру до обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора підлягає до задоволення, а АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Клопотання викладене в АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про дослідження доказів, а саме протоколів допиту свідків колегія суддів відхилила, оскільки воно не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Як зазначено у вироку, обставинами, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання, є його щире каяття, сприяння розкриттю даного злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, прохання потерпілого суворо не карати, а також що активні злочинні дії винуватої особи були викликані певною віктимною поведінкою потерпілої особи, пов`язаною з порушенням нею в нічний час громадського спокою та права обвинуваченого на відпочинок. Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК судом першої інстанції не встановлено.

Покликання прокурора на незаконність вироку щодо ОСОБА_8 в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони є слушними. У п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК, стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У п. 8 вказаної Постанови зазначено, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК, Коломийський міськрайонний суд, не вказав взагалі, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання . Однак не зважаючи на це, судом першої інстанції при постановленні вироку, не було враховано в повній мірі ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК, відноситься до тяжкого, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння, обставини, за яких вчинено злочин, а також те, що ОСОБА_8 вчинив злочин із застосуванням ножа, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного. На думку колегії суддів, характеристика обвинуваченого ОСОБА_8 та обставини вчинення ним злочину свідчать про його злочинну спрямованість, а тому застосування ст. 69 КК та призначення йому покарання, не зазначеного в санкції строку ч.1 ст. 121 цього Кодексу, є несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що таке покарання, призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК, є явно несправедливим, оскільки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення та його особі через м`якість. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п.4 ч.1 ст.409 цього ж Кодексу, а також з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання через його м`якість. За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_8 , слід скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, який відповідно до положень ст.12 цього ж Кодексу є тяжким злочином, а тому вид і строк покарання повинні призначатися в межах санкцій за вказаний злочин. Поряд з вищенаведеним, колегія суддів враховує обставини, які пом`якшують ОСОБА_8 , покарання та дані про його особу, зокрема: щире каяття, сприяння розкриттю даного злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди, прохання потерпілого суворо не карати, що активні злочинні дії винуватої особи були викликані певною віктимною поведінкою потерпілої особи, пов`язаною з порушенням нею в нічний час громадського спокою та права обвинуваченого на відпочинок.

За таких обставин і даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_8 мінімальний строк позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК.

Щодо доводів АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про необґрунтованість оскаржуваного вироку в зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки дії його підзахисного потрібно кваліфікувати за ст. 128 КК, як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, є необґрунтованим зважаючи на наступне.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував кримінальне правопорушення, вчинене за ч. 1 ст. 121 КК та вірно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Вина обвинуваченого в повній мірі доводиться доказами, які суд взяв до уваги та надав їм правильну оцінку під час розгляду справи по суті.

Спричинення обвинуваченим колото-різаної рани ножем потерпілому, а саме в життєво важливий орган, його локалізація, свідчить про прямий умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, а тому покликання захисника в АС, що у його підзахисного не було умислу на спричинення ушкодження потерпілому, є неправдивими і такими, що направлені на уникнення більш суворої кримінальної відповідальності, виходячи із наступного.

Так, згідно правового висновку Верховного Суду України від 03 квітня 2015 року, за нормативним визначенням, умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (стаття 24 КК України).

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених вище злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

У судовому засіданні в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у інкримінованому йому злочині не визнав, заперечуючи умисний характер своїх дії та стверджуючи, що не мав наміру спричинити потерпілому тілесні ушкодження.

Однак, його показання спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_12 , та свідка ОСОБА_13 в суді першої інстанції, які ствердили про умисел обвинуваченого і логічно узгоджуються між собою - починаючи від словесних погроз «порішу» із вікна будинку, виходу з будинку з ножем, агресивного ставлення на вулиці з погрозою застосування ножа, їх переслідуванням при відступанні протягом кількох десятків метрів з приготовленим для застосування ножа, нанесення удару у життєво-важливий орган : ліву половину грудей, під час того як потерпілий стояв та намагався вирвати ніж, відчуваючи загрозу. Хоч зазначений свідок ( ОСОБА_13 ) і не ствердив чітко дану обставину про сам момент нанесення удару, проте враховуючи об`єктивне твердження потерпілого, як наносився удар, та беручи до уваги всі попередні дії обвинуваченого, продовжуваність їх в процесі боротьби із лежачим потерпілим та свідком, які намагалися припинити ці дії, тримаючи за руки обвинуваченого, так як відчували реальну загрозу життю потерпілого, колегія суддів вважає, що обвинувачений повинен був усвідомлювати і усвідомлював можливі наслідки для потерпілого від умисного удару ножем і бажав їх.

Вказане також підтверджується показаннями під час розгляду справи в суді першої інстанції свідків - працівників поліції ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_12 про обставини виявлення ножа у руках обвинуваченого, якому чинився активний опір потерпілим та свідком ОСОБА_13 та факту вилучення його ставанням поліцейським на руку обвинуваченого, який затискував ніж не відпускаючи його.

Таким чином, на думку колегії суддів дії обвинуваченого, які могли в любу мить ним припинитися, так як ніякої загрози для себе він не відчував, носили активний характер, були протиправними, між діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок. Надмірна сила удару, його раптовість та цілеспрямованість, з врахуванням довжини леза ножа (близько 15 см.) свідчили про те, що ОСОБА_19 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачав настання таких наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, тобто діяв з прямим умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинене ушкодження. У даному випадку це за умисне нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя потерпілого в момент спричинення. Отже, в судовому засіданні в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду знайшла підтвердження вина обвинуваченого в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння, тобто скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК. За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого.

З урахуванням вищевикладеного, АС прокурора підлягає до задоволення, а АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 414, 420 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 , задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати за м`якістю призначеного йому покарання та постановити новий вирок в цій частині.

Визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.1 ст.121 КК та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі. Час перебування ОСОБА_8 під вартою з 31.05.2017 року по 20.06.2017 року зарахувати йому в строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК в редакції 2015 року, в розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

В решті вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же термін з часу вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5