Справа № 371/53/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1055/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 13.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 вересня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 11 липня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липовий Ріг Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не депутата, -
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому постановлено рахувати з 21.11.2016 року (моменту його затримання), із урахуванням норми ч.5 ст.72 КК України (у редакції чинній до 21 червня 2017 року) зараховано йому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою як два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду завдану йому вчиненням злочину в розмірі 55 670 гривень 10 копійок; моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчиненого за наступних обставин.

21 листопада 2016 року приблизно о 01 години біля приміщення кафе-бару «Зустріч», що знаходиться за адресою: вулиця Перемоги, 22, місто Миронівка, Київської області між обвинуваченим та свідком ОСОБА_10 , на ґрунті неприязних стосунків виникла сварка, в результаті якої ОСОБА_8 підійшовши до автомобіля, на якому він приїхав до вказаного кафе-бару, знаючи про те, що в багажнику знаходиться кухонний ніж, розмір леза якого становить 15 сантиметрів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв його та пішов до приміщення цього кафе-бару, де в цей час перебували свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_9 .

Зайшовши до приміщення зазначеного кафе-бару, обвинувачений тримаючи при собі вказаний ніж, підійшов до барної стійки, де між ним та потерпілим виникла бійка, в результаті якої обвинувачений протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, припускаючи можливість спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, умисно, із прикладанням сили наніс потерпілому один проникаючий удар ножем в область черевної порожнини, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини та заочеревного простору з пораненням сигмо видної кишки, сечового міхура, лівого сечоводу, прямого м`яза живота зліва. Перераховані тілесні ушкодження, згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, могли утворитися від дії предмета, якому притаманні колото-ріжучі властивості, по часу виникнення можуть відповідати вказаним обставинам.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними, протиправними, винними діями, спрямованими на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті неприязних стосунків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заздалегідь взятим для цього ножем, який має лезо розміром 15 сантиметрів, наніс один удар цим ножем в область черевної порожнини потерпілого, у наслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які в момент їх заподіяння становили небезпеку для його життя.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити вирок Миронівського районного суду Київської області від 11.07.2017 року, кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.124 КК України та призначити покарання у межах санкції даної статті. Зменшити суму стягнення моральної шкоди та стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним, а висновки суду викладені в судовому рішенні, суперечать фактичним обставинам кримінального провадження. На думку апелянта, показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 не узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які к свою чергу повністю підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_8 та спростовують показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 . Інші очевидці конфлікту, які перебували в приміщенні кафе органами досудового розслідування не встановлювались.
При цьому, із висновку судово-медичної експертизи №78 від 22.11.2016 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлені синці лівої виличної з переходом на ліву щічну, нижньої щелепи зліва; садна лівої скроневої ділянки. Таким чином підтверджується факт отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 мав право на необхідну оборону від протиправних посягань на його здоров`я із боку ОСОБА_9 і обороняючись наніс удар ножем перевищивши її межі, не надав належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_12 . ОСОБА_13 . ОСОБА_11 , які істотно впливають на правову кваліфікацію дій засудженого, та прийшов до помилкового рішення про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
На думку апелянта, стягуючи моральну шкоду завдану потерпілому у розмірі 200 000 грн. районний суд всупереч зазначеним вище обставинам не звернув увагу на те, що бійку розпочав саме ОСОБА_9 без будь-якої причини, а удар ножем ОСОБА_8 наніс уже після того, як його збили з ніг.
У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_14 просять вирок Миронівського районного суду Київської області від 11.07.2017 року залишити без змін.
Свої вимоги мотивують тим, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України виніс законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, а апеляційна скарга захисника не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення. Твердження апелянта щодо показів обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 в частині того, що ОСОБА_9 першим затіяв сварку, що дії ОСОБА_8 потребують кваліфікації за ст.124 КК України та щодо зменшення суми стягнення моральної шкоди, на їхню думку, є не обґрунтованими.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду кримінального провадження. Клопотань про відкладення розгляду до суду не подавали. Вказане підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу із відміткою про отримання та підписами обвинуваченого ОСОБА_8 (т.2 а.п.46) та адвоката ОСОБА_7 (т.2 а.п.47).
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за вказаних у вироку обставин, відповідають матеріалам кримінального провадження і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, у суді першої інстанції ОСОБА_8 свою провину визнав частково та пояснив, що дійсно 21 листопада 2016 року приблизно о 01 годині, він приїхав на автомобілі ВАЗ 2105 до кафе-бару «Зустріч», що знаходиться за адресою: вулиця Перемоги, 22, м. Миронівка, Київської області, зайшовши до нього, він побачив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , з яким у нього із дитинства були неприязні стосунки. Замовивши у кафе кави вийшов до автомобіля на вулицю, при цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вийшли за ним. ОСОБА_10 сівши до нього почав давати ляпаси та допитувати чи крав він у нього колеса до «Таврії». Після чого ОСОБА_10 витягнув ключі із замка запалювання автомобіля, вдарив його та пішов до приміщення кафе. Приблизно через двадцять хвилин, він на таксі поїхав до себе до дому для того, щоб його вітчим ОСОБА_11 , який є кумом ОСОБА_10 , допоміг йому повернути ключі від автомобіля. Приїхавши до кафе його вітчим почав розмовляти із ОСОБА_10 . Під час цієї розмови ОСОБА_8 попросив повернути йому ключі, на що отримав від ОСОБА_9 удар по обличчю, після чого він вибіг на вулицю, де із багажника автомобіля взяв кухонний ніж, та повернувся із ним до приміщення кафе бару, де в той час його вітчим ОСОБА_11 розмовляв із ОСОБА_10 . Він не пам`ятає що сказав, але відразу отримав від ОСОБА_9 удар по обличчі, від якого упав біля барної стійки, і як піднімався то вдарив його ножем. Удару ножем в черевну порожнину потерпілому він завдавав з положення лежачи, коли його вітчим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 намагалися його підняти. На його думку, цей удар ножем був самообороною, оскільки в інший спосіб він не мав можливості захиститися. На питання прокурора він повідомив, що будучи неповнолітнім, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що 20 листопада 2016 року він разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_15 перебували у приміщенні кафе-бару «Зустріч» м. Миронівка Київської області. Вийшовши із бару, він та ОСОБА_10 пішли до перону залізнодорожного вокзалу, де побачили обвинуваченого, з яким у нього були неприязні стосунки. В той час як він курив, обвинувачений зайшов до кафе-бару, що він там робив він не бачив. Зайшовши до бару він помітив зникнення ОСОБА_10 . Вийшовши на вулицю побачив як ОСОБА_10 із обвинуваченим перебуваючи в автомобілі сварився. Забравши ОСОБА_10 вони пішли до кафе-бару. Стоячи біля барної стійки вказаного кафе разом із ОСОБА_10 він повернувшись побачив як до них підійшли ОСОБА_11 та обвинувачений, який без будь-яких причин наніс йому удар ножем в область живота (паху), від якого він відчув різку біль та впав. При цьому обвинувачений стояв. Що було потім він не пам`ятає. В результаті протиправних дій обвинуваченого йому було завдано матеріальної і моральної шкоди, яку потерпілий просив стягнути з обвинуваченого.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що 21 листопада 2016 року, у нічний час, близько 12 години ночі, він разом із ОСОБА_9 знаходились на пероні залізнодорожного вокзалу м. Миронівка, неподалік кафе кафе-бару «Зустріч», вони спостерігали як обвинувачений на автомобілі заїхав на перон та катався по ньому. На ці дії він зробив зауваження обвинуваченому. Після чого він, ОСОБА_9 та, ще один їх знайомий чоловік пішли до кафе-бару «Зустріч», де замовили чай. Перебуваючи біля барної стійки вказаного кафе разом із ОСОБА_9 до них підійшли ОСОБА_11 та обвинувачений, після чого розвернувшись він побачив як ОСОБА_9 впав від удару обвинуваченим якимось предметом. Удар обвинуваченим потерпілому наносився із положення стоячи.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції зазначив, що обвинувачений є членом його сім`ї (разом проживають). У 2016 році точного часу не пам`ятає, він перебував в дома. Додому близько 01 години ночі приїхав обвинувачений та повідомив, що його побили та забрали ключі від автомобіля. Оскільки особи, які побили обвинуваченого були його знайомими, то обвинувачений попросив його поїхати з ним та допомогти забрати ключі від автомобіля, на що він погодився. Зайшовши в кафе-бар він побачив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , на яких обвинувачений в дома вказав, що саме вони забрали ключі від автомобіля. Підійшовши до них він попросив віддати ключі від автомобіля, на що ОСОБА_10 повідомив, що ніяких ключів у нього не має. У цей момент до них підійшов обвинувачений, який зайшов до кафе-бару пізніше за свідка. Після того як підійшов обвинувачений, між ним та ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла в бійку (билися руками), у наслідок якої обоє впали. Вставши ОСОБА_9 запитав чим це ти мене ударив та присів на стільчик. Після чого обвинувачений повідомив, що вдарив його ножем, на що свідок сказав, щоб він тікав із залу щоб його також не вдарили ножем.

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона є матір`ю обвинуваченого, близько 01 години ночі точної дати не пам`ятає, до дому приїхав її син ОСОБА_8 , який мав тілесні ушкодження у вигляді розбитої губи та синця під оком. Він попросив ОСОБА_11 поїхати з ним та допомогти забрати ключі від автомобіля, які у нього забрали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . ОСОБА_11 не хотів їхати із обвинуваченим, але вона примусила його поїхати. Через 40 хвилин прийшли обвинувачений та ОСОБА_11 , які повідомили, що її син вдарив ножем ОСОБА_9 .

У районному суді свідок ОСОБА_12 дала покази, що вона працює в кафе-барі «Зустріч», який знаходиться в м. Миронівка Київської області. 21 листопада 2016 року близько першої години ночі в кафе-барі «Зустріч» перебували ОСОБА_9 та ще одна особа, з якою він пив коньяк. Зайшовши до бару ОСОБА_8 замовив каву, після чого пішов на вулицю. У слід за ним з кафе вийшли ОСОБА_9 та його друг. Потім ОСОБА_9 та його друг, без ОСОБА_8 , зайшли до бару. Приблизно через годину до бару знову зайшов ОСОБА_8 та підійшов до барної стійки де стояв ОСОБА_9 , і між ними виникла сварка, у наслідок якої ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_8 , в результаті чого він впав. Потім ОСОБА_8 вибіг із кафе-бару, а ОСОБА_9 сів на стілець, і у нього із живота йшла кров.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 зазначила, що вона працює офіціанткою в кафе-барі «Зустріч», який знаходиться в м. Миронівка Київської області. 21 листопада 2016 року близько 2-ї години ночі вона перебувала на робочому місті та бачила, як між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла бійка, в ході якої останній завдав один удар ножем у живіт ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він є власником автомобіля марки ВАЗ моделі 2105, на якому обвинувачений в ніч вчинення злочину приїхав до кафе бару «Зустріч». Цим автомобілем обвинувачений керував із його дозволу. Перед тим як обвинувачений взяв автомобіль, вони разом вживали пиво.

Окрім показів обвинуваченого, потерпілого, свідків, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні підтверджується зібраними по справі матеріалами досудового розслідування.

У заяві ОСОБА_18 від 21 листопада 2016 року просила притягнути до відповідальності ОСОБА_8 , який 21.11.2017 року умисно наніс ОСОБА_9 (її сину) тяжке тілесне ушкодження (т.1 а.п.200).

Із висновку експерта Миронівського відділення КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 13 січня 2017 року №2 вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини та заочеревного простору з пораненням сигмовидної кишки, сечового міхура, лівого сечоводу, прямого м`яза живота зліва. Перераховані тілесні ушкодження могли утворитися від дії предмета, якому притаманні колото-ріжучі властивості. По часу виникнення можуть відповідати обставинам вказаним в постанові. Вище перераховані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Виникнення вище зазначених тілесних ушкоджень у потерпілого за обставин, зазначених в протоколах допиту та протоколах проведення слідчих експериментів, не виключається (т.1 а.п.229-236).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2016 року, який проводився за участі обвинуваченого, останній 21 листопада 2016 року перебуваючи в кафе-барі «Зустріч», яке знаходиться в м. Миронівка Київської області, у наслідок отримання удару потерпілого впав, та піднімаючись наніс потерпілому в область черевної порожнини один удар ножем, який був ним заздалегідь взятий з автомобіля, припаркованого біля кафе, у наслідок чого потерпілий упав на підлогу, а обвинувачений залишив кафе-бар (т.1 а.п.223-228).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 04 січня 2017 року, який проводився за участі потерпілого видно, що він 21 листопада 2016 року перебуваючи в кафе-барі «Зустріч» який знаходиться в місті Миронівка Київської області, отримав в район черевної порожнини один удар ножем, який наніс йому обвинувачений (т.1 а.п.217-222).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21 листопада 2016 року, на підлозі в кафе-барі «Зустріч», який знаходиться за адресою: вул. Перемоги, 22, м. Миронівка, Київської області, слідчим виявлено та вилучено ніж, лезо якого становить у довжину 15 сантиметрів, та рукояткою довжиною 12 сантиметрів (т.1 а.п. 204-207).

Згідно протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння від 21 листопада 2016 року №333 ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.п.211).

У відповідності до висновків судово-психіатричної експертизи від 28 грудня 2016 року №515, обвинувачений під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у стані фізіологічного афекту та в іншому будь-якому вираженому афективному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність не перебував. Він не має психічних захворювань, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.п. 214-216).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме: умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння.
Оскаржуючи кваліфікацію протиправного діяння обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, захисник ОСОБА_7 зазначає, що дії останнього підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Проте, детальний аналіз встановлених обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінки обвинуваченого до його вчинення, дає підстави вважати, що ОСОБА_8 заздалегідь беручи ножа, лезо якого в довжину становить 15 сантиметрів, тобто уже в цей час у обвинуваченого виник умисел щодо заподіяння тілесних ушкоджень опонентам, йдучи з ним в кафе-бар «Зустріч», де у нього був конфлікт із потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 , цілеспрямовано наносячи ножем один проникаючий удар потерпілому в область черевної порожнини (район життєво важливих органів), повинен був усвідомлювати та усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, повинен був та міг передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій, а отже бажав настання цих наслідків, тобто свідомо вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, нанісши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Виходячи з фактичних обставин справи, послуговуючись в першу чергу висновками експерта №2 від 13 січня 2017 року, апеляційний суд вважає безсумнівною ту обставину, що обвинувачений завдаючи удару ножем в область черевної порожнини потерпілого передбачав і свідомо припускав настання відповідних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б його відвернути тобто діяв з прямим умислом.

На думку колегії суддів, доводи захисника ОСОБА_8 про те, що останній вчинив кримінальне правопорушення, захищаючись від потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , про що свідчать легкі тілесні ушкодження обвинуваченого, констатовані висновком експерта Миронівського відділення КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 22 листопада 2017 року №78 (т.1 а.п. 212-213), є необґрунтованими. Так, із показів свідка ОСОБА_16 (матері ОСОБА_8 ) вбачається, що обвинувачений до того як повернувся до кафе-бару «Зустріч» разом із свідком ОСОБА_11 , уже мав тілесні ушкодження у вигляді розбитої губи та синця під оком. Факт отримання тілесних ушкоджень за довго до конфлікту із потерпілим у кафе-барі «Зустріч» узгоджується і з показами самого обвинуваченого, який під час допиту повідомив суду першої інстанції, що свідок ОСОБА_10 перебуваючи з ним у автомобілі марки ВАЗ моделі 2105 наносив йому удари по обличчі (ляпаси), від яких у нього на обличчі могли виникнути тілесні ушкодження, які експерт класифікував як легкі тілесні ушкодження.

Вказані обставини повністю виключають кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.124 КК України.

Крім того, розбіжності у показаннях свідків, потерпілого та обвинуваченого можуть бути наслідком спливу тривалого часу між вчиненням кримінального правопорушення та допитами у суді першої інстанції, стрімким розвитком подій вчинення злочину та перебування обвинуваченого і потерпілого в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, ставлення винного до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_8 скоїв тяжкий злочин, вину визнав частково, характеризується формально позитивно, раніше судимий вироком Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2014 року за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування покарання з дворічним іспитовим терміном, на диспансерному обліку в лікаря нарколога психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався, у відповідності до листів Миронівської міської ради та Миронівської районної ради Київської області, ОСОБА_8 не є депутатом Миронівської міської ради та Миронівської районної ради.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції було визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину та активне сприяння у його розкритті.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мотивовано прийшов до висновку, що ОСОБА_8 будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, був звільнений від відбування покарання, належних висновків не зробив, знову вчинив умисний, тяжкий злочин проти здоров`я особи, відтак його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому, покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Визначене покарання обвинуваченому, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному.

Частина 3 ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

Що стосується відшкодування потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди, то суд першої інстанції визначив її розмір із урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тривалості переживань потерпілого, та прийшов до правильного висновку, що підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 200 000 грн., тобто позов підлягає до задоволення частково.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів та вимог апеляційної скарги захисника та не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 11 липня 2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Головуючий:
Судді: