Дата документу Справа № 333/1053/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1140/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/1053/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.3, ст.15 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000730, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, узбека, громадянина України, має середню технічну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 18.04.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2012 року іспитовий строк скасовано, направлений для відбуття покарання в місця позбавлення волі строком на 4 роки. Звільнений 11.03.2015 року умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 15 днів;

- 08.11.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 03.02.2017 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:
вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 17.02.2017 року по день звільнення з-під варти під заставу 23.03.2017 року включно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишений у виді застави. Заставу ухвалено повернути заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 17.02.2017 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на викрадання чужого майна, діючи повторно із корисливих мотивів, перестрибнувши через огорожу, проник до домоволодіння буд. АДРЕСА_2 , після чого підійшов до житлового будинку за вказаною адресою, та шляхом пошкодження вікна проник у приміщення буд. АДРЕСА_2 . Знаходячись у приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом на викрадення чужого майна, підготував для викрадення майно потерпілої ОСОБА_8 , а саме дорожню сумку, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє та ноутбук «НР RTL 8188 EE», вартістю 5000 гривень. У цей час до приміщення будинку повернулась потерпіла ОСОБА_8 , яка викрила злочинні дії ОСОБА_7 . Усвідомлюючи, що його дії є відкритими, та не реагуючи на вимоги потерпілої припинити свої злочинні дії та повернути викрадене, ОСОБА_7 взяв викрадену ним сумку та ноутбук, які належать потерпілій ОСОБА_8 , та вистрибнув у вікно, через яке він проник у приміщення, та намагався зникнути з місця вчиненого злочину, однак свої злочинні дії не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що викрадена сумка з ноутбуком, габаритами була більше, ніж фрагмент пошкодженого вікна, через яке ОСОБА_7 проник у приміщення будинку, та покинув його, та коли останній покидав приміщення будинку через вказане вікно, сумка випала з його рук у приміщенні будинку, а сам ОСОБА_7 , знаходячись вже на території подвір`я буд. АДРЕСА_2 був затриманий свідком ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду та призначити йому остаточне покарання у виді іспитового строку 3 роки. Зазначає, що потерпіла до нього претензій не має, оскільки він повністю відшкодував моральну та матеріальну шкоду; повністю визнав свою вину; щиросердно розкаявся; на теперішній час працює та має стабільний дохід; має родину; не має намірів вчиняти нові злочини; має допомагати батьку, який проходить службу в зоні АТО. На даний момент він не веде аморальний спосіб життя, не вживає алкоголь та наркотичні засоби, не проводить час у поганих компаніях. Вказує, що злочин вчинив через збіг сімейних обставин та тяжкий фінансовий стан.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і прохав вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно визнав його винним за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням у житло, у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував, характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який законом відноситься до тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, згідно яких обвинувачений відшкодував шкоду потерпілій, офіційно не працює, на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» та психіатричній лікарні не перебуває, вину у скоєному визнав. Врахував суд також і те, що обвинувачений ОСОБА_7 скоїв злочин через два тижні після його звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за попереднім вироком, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та вказує на схильність до скоєння нових злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире. Обтяжуючою покарання обставиною, судом визнано рецидив злочинів.
Враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , у сукупності із встановленими обставинами справи, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений законом для даного злочину, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, висновок суду щодо виду та розміру покарання ОСОБА_7 , за законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

Встановлені судом першої інстанції позитивні дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі, як то відсутність матеріальних і моральних претензій з боку потерпілої; повне визнання своєї вини; щиросердне каяття; працевлаштованість та стабільний дохід; наявність родини; законослухняний образ життя; необхідність у допомозі батькові, який проходить службу в зоні АТО; вчинення злочину через збіг сімейних обставин та тяжкий фінансовий стан, частина з яких, до того ж, вже була врахована судом першої інстанції, не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а з урахуванням негативних даних щодо останнього, колегія суддів вважає ОСОБА_7 суспільно-небезпечною особою і, тому, підстав для пом`якшення призначеного покарання, не вбачає.

Таким чином, доводи апелянта, зазначені в його апеляційній скарзі, як підстави для пом`якшення призначеного покарання, не є достатніми, аби бути врахованими для висновку про зміну призначеного покарання у бік пом`якшення, виходячи з обставин, встановлених судом першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 -67 КК України.

Підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання несправедливим, або таким, що принижує його людську гідність, колегія суддів не знаходить.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому, яке було ним достатньою мірою мотивоване, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4