Справа № 180/2041/17
УХВАЛА
04 січня 2018 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець клопотання прокурора Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_5 тримається під вартою в Дніпропетровській установі виконання покарань Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області № 4.

20 грудня 2017 року до Марганецького міського суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що запобіжний захід був застосований до обвинуваченого на час досудового розслідування і закінчується 21 січня 2018 року, тоді як підготовче судове засідання призначено на 07 лютого 2018 року. На даний час існують ризики, встановлені ст.177 КПК України, а саме:

- ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, що може спонукати його переховуватися від суду;

- він не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, стабільного заробітку, засобів існування;

- перебуваючи на волі, він може перешкоджати встановленню істини у справі, впливаючи на свідків та потерпілого.

В судовому засіданні прокурор підтримала своє клопотання і додатково зазначила, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, який набрав законної сили 28 листопада 2017 року після розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції, йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_5 перебував вже під домашнім арештом в період травня по листопад 2017 року, і в цей період вчинив нові злочини, вину за які визнав. Тому, враховуючи дані обставини, вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

ОСОБА_5 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу. Зазначив, що не збирається ухилятися від суду, впливати на свідків та потерпілого.

Захисник просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, оскільки він вважається раніше не судимим, і ризики, на яких наголошував прокурор, ним не доведені. Обвинувачений проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою і отримує мінімальну пенсію, а отже, потребує допомоги та піклування з боку сина.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до такого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Судом встановлено, що 23 листопада 2017 року слідчим суддею Марганецького міського суду застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 січня 2018 року. Застосовуючи таки запобіжний захід слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, вчинив злочин в період застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по іншому кримінальному провадженню, тому наявні ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На даний час суду не надано доказів того, що ризики, на яких наголошував прокурор, та які були враховані слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні або зменшилися: судовий розгляд кримінального провадження не проведено, свідки та потерпілий не допитані.

В ході розгляду клопотання з`ясовано, що ОСОБА_5 за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року, який набрав законної сили 28 листопада 2017 року, засуджено до 4 років позбавлення волі. Вирок направлено на виконання.

Крім того, згідно ухвал слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 перебував під домашнім арештом в період 23 травня 2017 року до 10 листопада 2017 року, і під час домашнього арешту вчинив інкримінуємі йому злочини, вину за які визнав.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може ухилитися від правосуддя.

Враховуючи дані обставини, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд також вважає, що захисником не наведено достатніх підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу. Також, суду не надано доказів того, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися під вартою.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістьдесят) діб до 04 березня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1