АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0003339 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рава Руська, Жовківського району, Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у вигляді 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , кваліфікацію його дій, в апеляційних скаргах просять вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурори зазначають, що судом при визначенні виду та міри покарання не дотримано вимог ст. 65 КК України, зокрема, безпідставно застосовано ст. 66 КК України та визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що він під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене, однак не розкаявся.
Також вказують на безпідставне застосування судом ст.75 КК України, оскільки не надано правової оцінки ступеню тяжкості кримінального правопорушення, залишено поза увагою дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого і обставини вчинення кримінального правопорушення та не вмотивовано можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Зазначають, що поза межами уваги суду, без належної оцінки залишилися дані про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим діяння та думка потерпілого щодо призначеного обвинуваченому покарання. Так, відповідно до мотивувальної частини вироку, обвинувачений вчинив інкримінований злочин, що відноситься до тяжких, у стані алкогольного сп`яніння, що хоча й визнано судом обставиною, що обтяжує покарання, але не отримало адекватної оцінки при призначенні покарання.
Звертають увагу на те, що обвинуваченим в результаті словесного конфлікту цілком усвідомлено та цілеспрямовано нанесено потерпілому два удари ножем в область живота, чим спричинено останньому проникаюче колото-різане поранення живота, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, та колото-різану рану надлобкової ділянки зліва з гематомою в ділянці передньої стінки сечового міхура, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Помилка суду призвела до штучного заниження суспільної небезпеки протиправного насильницького діяння обвинуваченого та його особи.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 06 квітня 2017 близько 20 год. 00 хв. перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , та вживаючи алкогольні напої, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_11 , отримав удар рукою в область голови.

У той момент, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обурившись поведінкою ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв в праву руку ніж, який в той час лежав на кухонному столі, та умисно наніс два удари ножем в область живота потерпілому, чим спричинив останньому проникаюче колото-різане поранення живота, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, та колото-різану рану надлобкової ділянки зліва з гематомою в ділянці передньої стінки сечового міхура, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлений у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора про підтримання апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 , вважають вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Доводи заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 з приводу неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Крім того, згідно положень Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, офіційно працює, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Призначене ОСОБА_5 покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.121 КК України за видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення.
З урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд прийшов до обгрунтованого висновку про застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком судді першої інстанції, оскільки вважає, що застосування до ОСОБА_5 положень ст.75 КК України є достатньо мотивованим та підтверджено наведеними обставинами, які суд обґрунтовано врахував.
Колегія суддів не погоджується з доводами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 про безпідставне визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття.
Так, щире каяття характерне тим, що воно грунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, розмір шкоди по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вину визнав повністю. Крім того, повідомив органу досудового розслідування, прокурору та суду достовірні обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 .
При цьому колегія суддів, як і суд першої інстанції, враховує позицію потерпілого ОСОБА_11 , якому матеріальну шкоду відшкодовано та який просив реально не позбавляти обвинуваченого волі.
При таких обставинах, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 , щодо м`якості призначеного ОСОБА_5 покарання є необґрунтованими.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 без змін.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк з часу отримання копії судового рішення.

Судді:

___________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3