Справа №538/1207/17
Провадження по справі №1-кп/538/140/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000369 по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 317 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Лохвицького районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000369 по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 317 КК України

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважає, що справу слід призначити до судового розгляду, так як при її направленні до суду було витримано норми кримінально-процесуального законодавства.

Адвокат ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_5 вважають, що справу слід призначити для розгляду по суті.

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянувши обвинувальний акт, прийшов до слідуючого висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно положень ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, імя, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, імя, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Звернувшись до змісту обвинувального акту, судом встановлено, що його зміст не у повній мірі відповідає положенням закону щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення…. та формулювання обвинувачення.
За змістом ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 9.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
Всупереч пункту 9 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить дати та місця його складання. Дата затвердження обвинувального акту не є тотожною даті його складання.
Також судом встановлено, що обвинувальний акт містить обвинувачення по 5 епізодам, при їх викладенні слідчим безпідставно неодноразово вказано на кваліфікацію дій обвинуваченої, зазначивши до формулювання по конкретному епізоду та по завершенню формулювання змісту обвинувачення по цьому ж епізоду. Таке викладення змісту обвинувачення є не доречним та таким, що важко сприймається при усвідомленні викладеного.
Формулюючи обвинувачення по другому та третьому епізодам ( події, що відбулись 18.09.2017 року та 20.09.2017 року) слідчим взагалі не вказано даних про час вчинення злочину при тому, що за змістом обвинувачення зафіксовано, що ОСОБА_5 збула наркотичну речовину «залегендованій» особі. Вказане не становить труднощів для встановлення часу вчинення кримінального правопорушення.
По четвертому епізоду (обвинувачення по незаконному наданню приміщення для незаконного вживання наркотичних речовин) слідчим не конкретизовано зміст даного обвинувачення. А саме, не вказано час вчинення злочину, спосіб його вчинення та не розкрита суб`єктивна сторона злочину, яка викладена всупереч нижчевказаним роз`ясненням Верховного Суду України де увідповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» визначено, що під наданням приміщення для вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів потрібно розуміти забезпечення можливості одній чи декільком особам використати його в такий спосіб хоча б один раз. Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 317 КК, характеризується виною у виді прямого умислу. Обов`язковою ознакою діяння є спеціальна мета - забезпечити незаконне вживання, виробництво чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Також, у формулюванні обвинувачення по даному епізоду слідчим не встановлено, яке відношення обвинувачена має до житлового будинку у АДРЕСА_1 , яке було надано нею іншій особі для незаконного вживання наркотичних засобів, в обвинуваченні не вказано чи обвинувачена ним користується або яке знаходиться у її володінні.
По п`ятому епізоду, обвинувачення сформульовано незрозумілим чином, коли дії ОСОБА_5 кваліфікуються як незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, при цьому у першому абзаці даного обвинувачення вказується, що ОСОБА_5 при зберіганні наркотичних засобів мала корисливий умисел. Разом з цим слідчим не розкрито у чому він полягає та у такому випадку є незрозумілим чому дії обвинуваченої кваліфікуються як без мети збуту, коли корисливий умисел може мати місце лише при зберіганні з метою збуту наркотичних речовин. Остаточне формулювання обвинувачення, яке сформулювало відносно ОСОБА_5 по п`ятому епізоду не містить посилання на те, що наркотичні засоби відповідно до ч.2 ст. 309 КК України остання зберігала без мати збуту, що є у даному випадку суттєвим для вірної кваліфікації дій обвинуваченої.

Також, слідчий вказує як обтяжуючу вину обставину відповідно до ст. 67 КК України , вчинення злочину, що перебуває в стані, викликаного вживанням наркотичних засобів (дослівно з обвинувального акту). Зміст вказаної обтяжуючої вину обставини для суду є незрозумілим. За змістом викладених 5 епізодів кримінального правопорушення у жодному з них не вказано чи впливала вказана обтяжуюча вину обставина на вчинення зазначених в обвинувальному акті злочинів.

Обвинувачена має право знати у чому вона обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Наведені вище порушення позбавляють можливості суд повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження, а отже прийняти законне та обґрунтоване рішення. Вказані недоліки обвинувального акту є суттєвими та такими, що перешкоджають призначенню справи до розгляду по суті, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, що вказані судом.

Керуючись ч.1, 2 ст. 291, ч.3 ст.314, КПК України, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_5 обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 317 КК України повернути старшому процесуальному прокурору - начальнику Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області для усунення виявлених порушень.

Ухвала щодо повернення обвинувального акту прокурору підлягає оскарженню до апеляційного суду Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1