Провадження № 1-КП/359/119/2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_3 ,
за участю захисника ОСОБА_4 ,
за участю представника потерпілого ОСОБА_5 ,
за участю представника служби у справах дітей ОСОБА_6 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,-
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України, -
в с т а н о в и в :
28.12.2016 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, надійшло до Бориспільського міськрайонного суду Київської області та було зареєстровано в автоматизованому розподілі на суддю ОСОБА_8 .

18.09.2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України згідно розпорядження керівника апарату суду від 18.09.2017 року № 252 здійснено повторний автоматизований розподіл даного кримінального провадження, на підставі пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у відповідності до протоколу визначено суддю ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду даного кримінального провадження, згідно розпорядження керівника апарату суду від 18.10.2017 року № 370 здійснено повторний автоматизований розподіл даного кримінального провадження, на підставі пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у відповідності до протоколу визначено суддю ОСОБА_1 .

Суддя ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, призначив розгляд справи на 07.12.2017 р., з викликом учасників судового процесу.

Таким чином, суддею не встановлено підстав для неможливості проведення судового засідання, оскільки матеріали кримінального провадження передані іншому судді у відповідності до вимог ст.ст. 31, 35, 319 КПК України.

Під час проведення судового засідання, судом було поставлено питання про термін дії запобіжного заходу обвинуваченому в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України.
Прокурор просить продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки строк його тримання під вартою закінчується 08.12.2017 року, а завершення судового розгляду зазначеного кримінального провадження до цього часу є не можливим, обвинувачений раніше судимий за скоєння аналогічних злочинів, ризики, які слугували підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали і продовжують існувати.
Представник потерпілого та представник служби у справах дітей підтримали думку прокурора.
Обвинувачений та його захисник просять змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки на утриманні обвинуваченого знаходиться мати, яка є інвалідом з дитинства.
Заслухавши думку учасників судового процесу, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку:
Судове провадження в даній справі до 08 грудня 2017 року, (строк, до якого діє запобіжний захід обвинуваченому) - завершити не можливо.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом запобіжного заходу зі спливу строку 60 днів у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи ризики передбачені п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та згідно з ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам переховування від суду та (або) перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку з чим на досудовому розслідуванні йому й було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В п. 1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа №511-550/0/4-13від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не можливо застосувати у зв`язку з тим що, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності в установленому законом порядку, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у скоєнні яких він обвинувачуються; раніше неодноразово судимий за скоєння аналогічних злочинів; скоїв новий злочин після нетривалого звільнення по відбуттю призначеного покарання. Після звільнення офіційно не працював, на час затримання не мав місця роботи, а отже не мав і легального доходу, що спростовує його пояснення про необхідність утримання матері.
Тому, враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими.
Керуючись: 31, 35, 319, п. 1, п. 3, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 197, ч. 3 ст. 331, ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. 372 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 лютого 2018 року включно.
Утримувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

.
Ухвала суду є остаточною, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1