Справа № 513/1007/17
Провадження № 1-кп/513/103/17
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2017 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000072 від 22 вересня 2017 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, раніше не судимого, номера обслуги 2-го розрахунку 2-го гарматного артилерійського взводу 3-ої гарматної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , матроса,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 (затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), в Україні оголошено часткову мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації, чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

31 березня 2016 року громадянин України ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 28 лютого 2017 № 7-рс матрос ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 2-го розрахунку 2-го гарматного артилерійського взводу 3-ої гарматної артилерійської батареї зазначеної військової частини.

Матрос ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , зобов`язаний дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІУ визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги вищевказаного Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати єдність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 24 травня 2017 року № 101 матросу ОСОБА_4 надано щорічну відпустку строком на 16 діб з 25 травня по 09 червня 2017 року.

10 червня 2017 року о 08 годині 00 хвилин матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 08 години 00 хвилин 22 вересня 2017 року, тривалістю понад один місяць.

22 вересня 2017 року о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин, суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з чим, за згодою прокурора та обвинуваченого, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів щодо його характеристики.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся, не оспорював фактичні обставини справи та кваліфікацію вчиненого злочину.

Дослідивши та оцінивши докази, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність досліджених доказів достатньою для визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин з відпустки тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання: обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким; повністю визнав вину та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, посередньо характеризується за місцем проходження служби, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Ураховуючи всі зазначені обставини, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.4 ст.407 КК України, а також про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, а тому суд вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покласти на нього під час іспитового строку обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 під час іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржено учасниками судового провадження до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1