Постанова
Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ
справа № 396/2520/15-к
провадження № 51-743км17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 грудня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 00000127 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра народилась у с. Грізне Компаніївського району Кіровоградської області та проживає у АДРЕСА_1 , з загальною середньою освітою, заміжньої, позбавленої батьківських прав щодо 2 малолітніх дітей, непрацюючої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК,

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженій ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 19.09.2015 року до дня набрання вироком законної сили.

Судом вирішено цивільні позови та долю речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 вчинила закінчений замах на умисне вбивство своїх малолітніх дітей за наступних обставин. Так, 19 вересня 2015 року приблизно о 08 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у домоволодінні АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вчинила сварку зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , а після того, як співмешканець пішов з будинку, вирішила умисно позбавити життя малолітніх дітей ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 за допомогою шматка кагатної синтетичної мотузки довжиною 2 метри, яку кухонним ножем відрізала від мотка, що зберігався в гаражі на території їх домоволодіння, намагалась повішати малолітніх дітей на дерев`яній дошці, що розташована на висоті 2 метрів, обкрутивши декілька разів мотузку навколо шиї малолітнього ОСОБА_8 та, перекинувши вільні кінці мотузки через дерев`яну балку, потягнула за них, підвісивши дитину. Таким самим способом ОСОБА_6 намагалася позбавити життя й свою малолітню доньку ОСОБА_9 . Однак, ОСОБА_6 свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя своїх малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до кінця не довела із причин, що не залежали від її волі, так дітям вдалося виплутатися з петлі, втекти та покликати на допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 грудня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Так, зокрема, прокурор вважає, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, всупереч вимогам ст. 419 КПК, в ухвалі переконливих підстав прийняття такого рішення не навів, вичерпної відповіді на всі доводи апеляції не надав. У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник засудженої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 також подав касаційну скаргу, проте до початку касаційного розгляду засуджена ОСОБА_6 відмовилась від касаційної скарги свого захисника та просила не розглядати її, при цьому зазначивши, що повністю погоджується з винесеними судовими рішеннями щодо неї та просить залишити їх без зміни. Від захисника ОСОБА_10 також надійшла заява, у якій вона просить задовольнити клопотання засудженої про відмову від її касаційної скарги і як наслідок відмовляється від своєї касаційної скарги, врахувавши думку засудженої.
Зважаючи на наведене та керуючись положеннями ст. ст. 403, 432, КПК суд встановив, що касаційна скарга захисника ОСОБА_10 не підлягає розгляду.
У судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просили залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників процесу та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість засудженої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Кваліфікація дій засудженої ОСОБА_6 зач. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК є правильною та не оскаржується прокурором у касаційній скарзі.
Що стосується доводів прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є необґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зокрема, прокурор у касаційній скарзі, як на істотне порушення посилається на те, що апеляційний суд, зазначивши у мотивувальній частині ухвали про слушність доводів апеляційної скарги прокурора щодо недопустимості визнання як доказу диску із записом допиту підозрюваної ОСОБА_6 та необхідність виключення такого доказу із мотивувальної частини вироку (оскільки місцевий суд не дослідив його безпосередньо), не вказав про такі висновки у резолютивній частині ухвали.
Разом з тим, у касаційній скарзі прокурор не зазначає в чому ж полягає істотність такого порушення, як саме воно перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Порушення кримінального процесуального закону, що не вплинули і не могли вплинути на законність і обґрунтованість вироку або ухвали, не визнаються істотними і не тягнуть за собою зміни або скасування судового рішення.
Щодо доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Покарання засудженій призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі, яке є мінімальним за санкцією статті, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого злочину, що є особливо тяжким, дані про особу винної, яка загалом позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Врахував суд й думку батька дітей, який просив суворо не карати ОСОБА_6 .
Отже, зважаючи на наведене, призначене ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років є правильним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій, на кожний з доводів, що в ній містяться, дав повну та вичерпну відповідь.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги прокурора були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними.
Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи прокурора про істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII),
ухвалив
Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3