Справа № 502/2262/17
УХВАЛА

04 грудня 2017 року м. Кілія

Слідчий суддя Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні клопотання

слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 ,

погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3

про арешт майна

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся 01.12.2017 року до слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області з клопотанням, погодженим з прокурором про накладення арешту на майно, вилучене 30.11.2017 року під час його добровільної видачі свідком ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000193, внесеному 23.03.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 463-1 КК України.

Вказане клопотання у відповідності з вимогами ст. 35 КПК України передано на розгляд слідчому судді Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 .

На обґрунтування вказаного клопотання слідчий у ньому зазначив та прокурор, який погодив клопотання, в судовому засіданні пояснив, що 13.03.2017 р. до чергової частини Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_6 з проханням прийняти заходи до ОСОБА_7 , який в ніч з 12.03.2017 р. на 13.03.2017 р. за допомогою трафаретів та балончика намалював радянську символіку на фасадів будівлі диско-бара «Драйв», розташованого в м. Вилкове по вул. Різдвяній.

Слідчим відділом Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області 23.03.2017 р. внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000193 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-1 КК України.

Під час досудового розслідування 30.11.2017 р. за участю свідка ОСОБА_8 було складено протокол добровільної видачі, відповідно якого він добровільно видав балончик з червоною фарбою, трафарет, виготовлений з фанери у виді серпа та молота з наявністю на ньому червоної фарби.

Вказані речі визнано речовими доказами у відповідному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та зважаючи на те, що відповідне майно було засобом вчинення кримінального правопорушення, а також його предметом, слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні просили слідчого суддю задовольнити клопотання та накласти арешт на видане ОСОБА_8 майно: балончик з червоною фарбою, трафарет з фанери у вигляді серпа та молоту зі слідами червоної фарби та заборонити користуватись і розпоряджатись вказаним майном.

ОСОБА_8 в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши додані до клопотання матеріали та проаналізувавши відповідні положення законодавства, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

А згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України про вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що майно стосовно якого порушено клопотання про арешт, відповідає вимогам, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, що узгоджується з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Встановлені обставини свідчать, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може призвести до того, що відповідне майно буде втрачено, в зв`язку з чим є необхідність у його застосуванні і це не суперечитиме п. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Додатково слідчий суддя зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції згідно із Законом № 772-VIII від 10.11.2015 р., арешт може бути накладено не лише на майно підозрюваного, а на майно будь-яких осіб, що узгоджується з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

На підставі викладеного приходжу до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та необхідність його задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 170-173 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, добровільно видане 30.11.2017 р. свідком ОСОБА_8 в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000193 від 23.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-1 КК України, а саме: балончик з червоною фарбою, трафарет з фанери у вигляді серпа та молоту зі слідами червоної фарби.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1