У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001535, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Привільного Волноваського району Донецької області, жительки АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
За вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на неї обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5000 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди. Відмовлено в решті позовних вимог: про стягнення на користь останнього з ОСОБА_6 та ТДВ «Домінанта» у рахунок відшкодування витрат на лікування 12 323,78 грн; втраченого заробітку у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю 22873,78 грн; втраченого заробітку у зв`язку із стійкою втратою працездатності 6090 грн; моральної шкоди 25 000 грн; витрат на правову допомогу 4000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона 12 грудня 2014 року близько 17.30 год., керуючи автомобілем ЗАЗ-110378 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по вул. Донецькій в м. Волновасі в напрямку магазину «Березка», всупереч вимогам п. 12.2. Правил дорожнього рухув темну пору доби в умовах недостатньої видимості не обрала безпечної швидкості руху і здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався назустріч по правому краю проїзної частини, внаслідок чого пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми із забійними ранами, синцями, переламами кісток черепа, крововиливами під мозкову оболонку головного мозку та її розриву, які є небезпечними для життя.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 порушує питання про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставах, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК. Потерпілий зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання за строком є несправедливим унаслідок м`якості, оскільки всупереч статтям 50, 65 КК суди повною мірою не врахували ступеня тяжкості вчиненого злочину, його наслідків у вигляді завданих потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та відношення до вчиненого засудженої, котра не розкаялась у скоєному і не відшкодувала завданих збитків. Судом не обґрунтовано призначення засудженій мінімального іспитового строку згідно зі ст. 75 КК, а також з урахуванням тяжкості злочину, його наслідків та відношення ОСОБА_6 до вчиненого, останній безпідставно не призначено додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Крім цього, суд першої інстанції неправильно вирішив заявлений цивільний позов, допустив істотні суперечності у своїх висновках і безпідставно відмовив у задоволенні основної частини позовних вимог, а доказів на обґрунтування позову взагалі не досліджував. Також суд першої інстанції безпідставно констатував факт порушення потерпілим п. 19.1. Правил дорожнього руху, на що апеляційний суд не надав грунтовних висновків на доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілого.
Крім того, всупереч вимогам ст. 419 КПК апеляційний суд при вирішенні цивільного позову не дав відповідей на доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо порушення місцевим судом вимог статей 128, 370, 374 КПК, статей 23, 1168, 1197 ЦК та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах», обмежившись загальним висновком щодо обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення в цій частині.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу потерпілого частково (в частині необхідності скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в цьому суді), перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація її дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Твердження потерпілого про невідповідність призначеного судом ОСОБА_6 основного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, а також звільненні її від відбування покарання з випробуванням зі встановленням мінімального іспитового строку є безпідставними.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання та звільненні від його відбування на підставі ст. 75 КК суд урахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є тяжким. Крім того, суд зважив на дані про особу обвинуваченої, котра раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, є особою з інвалідністю другої групи і має дитину з інвалідністю першої групи, що було визнано обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання засудженої, суд не встановив.

Враховуючи наведене, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням обвинуваченої від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення винної й попередження вчинення нових злочинів.

Однак, доводи потерпілого про невмотивоване непризначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є слушними.

Із вироку місцевого суду вбачається, що він узагалі не мотивував, чому не призначив додаткового покарання, а апеляційний суд, спростовуючи доводи потерпілого про необхідність його призначення, послався на те, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю другої групи, її пересування ускладнено, а крім того, вона має дитину з інвалідністю першої групи, котра потребує постійного стороннього догляду.

При цьому апеляційний суд не обґрунтував того, як наведені обставини впливають на рішення щодо непризначення засудженій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, за відсутності даних про те, що позбавлення такого права значно погіршить і ускладнить життя засудженої, позбавить джерела доходу або ж істотно обмежить можливість пересування, з урахуванням наявності відповідного права у інших членів родини засудженої, можливості використання нею громадського транспорту тощо.

Тому рішення попередніх інстанцій про непризначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає передчасним та необґрунтованим.

Крім того, відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 зазначав про необґрунтовану відмову в задоволенні більшої частини його позовних вимог до засудженої, при цьому посилався на неврахування судом першої інстанції наявності чеків, які підтверджують витрати на його лікування, зокрема й через недослідження судом відповідних медичних призначень.

Суд першої інстанції не обґрунтував висновків щодо відхилення доводів потерпілого, який за професією є машиністом крану на залізничному ходу, про втрату професійної працездатності на 100 %, оскільки згідно з довідки МСЕК № 514269 ОСОБА_7 не може виконувати роботи на висоті з рухомими механізмами.

На переконання потерпілого, місцевий суд не урахував і не дав відповідної оцінки полісу № АІ/3267224 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_6 як водія автомобіля ЗАЗ-110378.

Потерпілий в апеляційній скарзі посилався на неврахування судом вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах», що призвело до безпідставної відмови у стягненні на його користь витрат на правову допомогу, що також залишилося поза увагою апеляційного суду.

На ці доводи потерпілого суд апеляційної інстанції відповідей в ухвалі не дав і належним чином не перевірив їх, обмежився загальними фразами щодо законності й обґрунтованості оскаржуваного потерпілим рішення місцевого суду, не навів переконливих мотивів для спростування зазначених доводів, не вказав обґрунтованих підстав, на яких апеляційну скаргу в цій частині залишено без задоволення.

Не обґрунтував належним чином апеляційний суд і того, чому він погодився з висновком місцевого суду про достатність стягненої з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суми в розмірі 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди з огляду на перенесені останнім фізичний біль та страждання, яких той зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих ним тяжких тілесних ушкоджень.

Не міститься в ухвалі суду ґрунтовних і вичерпних відповідей і на доводи потерпілого в апеляційній скарзі про неправильне застосування п. 19.1. Правил дорожнього руху.

Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Тому вона підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді кримінального провадження суду слід дати вичерпну оцінку всім доводам, наведеним в апеляційній скарзі потерпілого, ухвалити законне та справедливе рішення, в якому, крім іншого, зазначити достатні й переконливі мотиви, з яких ці доводи визнаються обґрунтованими чи безпідставними.

Непризначення засудженій ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за цих же даних про особу засудженої та встановлених обставин, які пом`якшують покарання, слід вважати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок м`якості.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3