Справа № 359/7724/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/104/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 07.02.2018

У Х В А Л А
07 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого: ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році»,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_9 було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року було скасовано звільнення ОСОБА_9 від покарання з випробування та останнього направлено для відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
02 жовтня 2017 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року засудженому ОСОБА_9 в задоволенні його клопотання відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що при дослідженні обставин справи, суд прийшов до висновку, що всі вони в своїй сукупності вказують на те, що засуджений ОСОБА_9 не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки не має усіх належних умов, визначених цим Законом, для його застосування.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що під час перебування його в Бориспільській виправній колонії №119 виникли критерії, зазначені в ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», які вказують на можливість застосування вказаного Закону щодо нього. Зокрема, він має неповнолітню дитину, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої, не зважаючи на його заяву, він не позбавлений батьківських прав, що не виключає можливість застосування щодо нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши доповідача, думку засудженого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив його задовольнити; прокурора, який вважав, що до ОСОБА_9 може бути застосована ст.4 Закону України «Про амністію»; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 92 Конституції України, амністія оголошується законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року передбачено, що амністія не може бути застосована до: осіб, яким смертну кару в порядку помилування замінено на позбавлення волі, і до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі; осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії; осіб, яких засуджено за злочини проти основ національної безпеки України, терористичний акт, бандитизм, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах; осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб; осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин; амністія також не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть. Законом про амністію можуть бути визначені й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.

Відповідно до п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіби, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіби, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили , які не позбавлені батьківських прав, та на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Статтею 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року за ч. 3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст.ст.75, 76 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року було скасовано звільнення ОСОБА_9 від покарання з випробування та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року.

Санкцією ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення вказаного злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Засудженим ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначено, що він має неповнолітню дитину щодо якої він не позбавлений батьківських прав.

Для з`ясування вказаної обставини, апеляційним судом Київської області до Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро адміністрації було направлено запит вих.№359/7724/17/1494/2018 /а.п.45/.

У відповіді на вказаний запит Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро адміністрації вказано, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №202/7885/17 (2/202/658/2018) за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровськ ради, управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районного у м. Дніпропетровськ ради, про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розгляд справи призначено на 12 лютого 2018 року на 12 години 00 хвилин/ а.п.47-48/.

Таким чином, на момент звернення з клопотанням про застосування амністії, під час його розгляду в суді першої інстанції та в апеляційному суді Київської області, ОСОБА_9 не позбавлений батьківських прав щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вказаний як її батько /а.п.49/.

Згідно відомостей, які містяться в характеристиці на засудженого ОСОБА_9 , початком відбування строку його покарання є 17 грудня 2015 року /а.п. 50/, тобто, на 07 вересня 2017 року, коли Закон України «Про амністію у 2016 році» набрав чинності, засуджений відбув ? призначеного йому покарання.

Враховуючи викладене та доводи наведенні в апеляційній скарзі, а саме те, що засуджений на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» відбув ? строку призначеного йому покарання та має неповнолітню дитину, щодо якої на момент судового розгляду не позбавлений батьківських прав, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_9 ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.ст.404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 05.03.2014 року на підставі ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

С У Д Д І :

__________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4