У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , погодженого прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Вільшани, Хустського району Закарпатської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого на посаді майстра лісу Груниківського лісництва «ДП Брустурянське ЛМГ», раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчим відділом прокуратури Закарпатської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000729 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи на посаді майстра лісу Груниківського лісництва ДП «Брустурянське ЛМГ», будучи відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, вчинив злочин проти громадської безпеки при наступних обставинах.
Так, на початку травня 2017 року, виявивши на горищі свого будинку нарізну вогнепальну зброю двохствольну комбіновану рушницю ZH-304 № НОМЕР_1 , а також боєприпаси до зазначеної зброї, не маючи дозволу на носіння та зберігання вогнепальної зброї, до органів влади добровільно зазначені предмети не здав, незаконно зберігав їх в своєму житловому будинку в АДРЕСА_1 та носив при собі до моменту їх виявлення працівниками поліції у ході проведення обшуку в його помешканні 27.06.2017 року.
Згідно висновку №1.2-353/17 від 06.07.2017 року експертизи, проведеної експертом Івано-Франківського НДЕКЦ, предмети, вилучені під час обшуку у помешканні ОСОБА_4 , є вогнепальною зброєю та боєприпасами промислового виробництва без ознак втручання в конструкцію. Зброя являється двоствольною мисливсьвою комбінованою рушницею з вертикальними стволами у блоці ZH-304 № НОМЕР_1 , із блоком стволів НОМЕР_2 , верхній ствол якого під мисливський патрон 7мм (7х57R) та нижній ствол 12 калібру ( завод «Збройовка Брно», м. Брно, Чехія). Тридцять сім виявлених у ОСОБА_4 предметів, наданих на дослідження з рушницею, є боєприпасами до мисливсьвої вогнепальної зброї, придатні для стрільби. Шістнадцять предметів з маркуванням 7х65 R S&B та 7х65 R Gecoє боєприпасами до мисливсьвої нарізної вогнепальної зброї 7-мм мисливсьекими патронами Бренеке (7х65 R) центрального бою. Двадцять один наданий на дослідження предмет є боєприпасами до мисливської гладкоствольної зборої мисливськими патронами центрального бою для гладкоствольної мисливсьвої зброї 12 калібру, з них 16 є кульовими патронами.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений
ч. 1 ст. 263 КК України, а тому 21.09.2017 йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.
Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого вказаними статтями, повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, протоколом обшуку від 27.06.2017 у ході якого у ОСОБА_4 вилучено зазначену зброю та набої, висновком експерта № 1.2-353/17 від 06.07.2017, за яким вилучена зброя визначена як вогнепальна нарізна зброя, а набої визначені як боєприпаси, допитами підозрюваного ОСОБА_4 , його дружини ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 , які підтвердили факт зберігання та носіння ОСОБА_4 зазначеної зброї та виявлення її у ході обшуку в будинку по місцю його проживання.
Слідчий в клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років без альтернативного покарання. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, якими являються його родичі мати та дружина; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також слідчий вказує, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, не має постійного житла на території м. Ужгород чи Ужгородського району за місцем проведення досудового розслідування, після оголошення йому підозри в період жовтня 2017 року ухилявся від слідства, при цьому тривалий час не проживав вдома, відключив мобільний телефон і інші засоби зв`язку, являючись майстром лісу віддаленого лісогосподарського підприємства має можливість укриватися в лісах та сторожках на території свого лісництва, чи за межами області на непідконтрольних територіях Донецької і Луганської областей та Автономної Республіки Крим, може вчиняти тиск на свідків у кримінальному провадженні, які п роживають в будинку за місцем його проживання.
Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено кримінальну відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, якими являються його родичі мати та дружина, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 .
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у клопотанні.
Підозрюваний в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки слідчим в клопотанні не наведено обставин про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає що не вчиняв будь-яких дій, направлених на переховування від слідства та суду.
Заслухавши думку прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення підозрюваного, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, якими являються його родичі мати та дружина, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти вказаним ризикам.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З досліджених матеріалів слідує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений.
Також, як встановлено під час розгляду клопотання, з часу внесення вказаних відомостей 28.06.2017 року до ЄРДР підозрюваний ОСОБА_4 з`являвся на всі виклики слідчого, доказів зворотного суду надано не було.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
За таких обставин прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний час доби.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , погодженого прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Вільшани, Хустського району Закарпатської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого на посаді майстра лісу Груниківського лісництва «ДП Брустурянське ЛМГ», раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю заборонивши покидати йому місце проживання житло, за адресою АДРЕСА_1 , з 23.00 год. по 07.00 год., на строк до двох місяців та покласти на нього такі обов`язки:
- з`являтися на першу вимогу до слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .
Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення.
Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 31 грудня 2017 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1