Провадження № 11-кп/792/512/17 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 687/695/17-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами процесуального прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Чемеровецького районного суду від 20 червня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кузьминчик Чемеровецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, працюючого на посаді сестри медичної-анастезиста відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Чемеровецької центральної районної лікарні, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено передній особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6 337 грн. 77 коп. процесуальних витрат.

Накладений арешт на автомобіль «ВАЗ 21101» реєстраційний номер НОМЕР_1 скасовано.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_8 24 липня 2016 року близько 03 год. 30 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 80 км/год, зі сторони с. Івахнівці Чемеровецького району Хмельницької області в напрямку смт. Чемерівці, на 37 км + 093 м заокругленої ділянки автодороги Р-48 Кам`янець-Подільський Білогіря, в порушення п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3.д), 10.1, 12.2 Правил дорожнього руху України та горизонтальної розмітки 1.1, не будучи уважним, вибрав швидкість, яка за умов видимості дороги перевищувала допустиму в темну пору доби, змінив напрямок руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: множинних травм голови, забою розміження тканини головного мозку, субарахноїдального крововиливу, перелому нижньої щелепи, перелому кісток лівого передпліччя, перелому правої стегнової кістки, 10-ти ран в лобній області зліва, на спині носа, в середньому відділі підборіддя, на тильній поверхні основних фаланг 2, 3, 4, 5-го пальців правої кисті, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, на внутрішній поверхні правої ступні, синяка в лобній області зліва з розповсюдженням на спинку носа, повіку лівого ока, ліву вилицю, численних садин в області верхньої і нижньої губи зліва, лівої щоки, на передній поверхні правого колінного суглобу та навколо вище описаних ран обличчя, правої кисті, лівого колінного суглобу, правого гомілково-ступневого суглобу та правої ступні, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05 год. 10 хв. в Чемеровецькій центральній районній лікарні.
Порушення ОСОБА_8 п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 10.1, 12.2 Правил дорожнього руху України та вимог горизонтальної розмітки 1.1., згідно яких:
-п. 1.3 «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
- п. 1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п. 2.3 «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі,
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
- п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
- п.12.2 «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»,
- горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінію 1.1 перетинати забороняється,
знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що сталися.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор та обвинувачений подали апеляційні скарги.

Так, у поданій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Свої вимоги аргументує тим, що суд, звільняючи обвинуваченого від відбування основного покарання, не в повній мірі врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки злочину та особу винного, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення м`якого покарання.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, скасувавши додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Свої вимоги аргументує тим, що ДТП сталося на ділянці дороги без дорожньої розмітки із поганим освітленням та покриттям.

Наголошує, що він добровільно відшкодував матеріальну і моральну шкоду у повному обсязі, жодних претензій до нього з боку потерпілої ОСОБА_10 немає. Вжив всіх необхідних заходів після ДТП для врятування життя потерпілого, за власні кошти забезпечив усіма необхідними ліками.

Акцентує увагу апелянт і на тому, що його робота, яка являється єдиним джерелом доходів для його родини, потребує використання автомобіля.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг сторін провадження, пояснення обвинуваченого та прокурора на підтримку власних апеляційних скарг з підстав наведених у них, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України в поданих апеляційних скаргах сторонами провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Зібрані по справі докази досліджені судом безпосередньо, об`єктивно та з достатньою повнотою, оцінка їм в їх сукупності дана відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно вирішено питання про їх належність й допустимість.

Призначене ОСОБА_8 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, врахував конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, та призначив мінімальне основне покарання, як за видом так і за розміром, визначене в санкції ч.2 ст.286 КК України, з послідуючим звільненням від його відбування на підставі положень ст.75 КК України.
На спростування апеляційної скарги прокурора, судова колегія вважає належне врахування місцевим судом ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який не є умисним, особу обвинуваченого, який притягається до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризується, є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину.
Про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком свідчить наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, визнання вини, щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
З урахуванням наведеного, звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає доцільним, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та погоджується із висновком місцевого суду про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу без застосування до обвинуваченого реальної міри покарання.
Наведені ж у апеляційні скарзі доводи прокурора щодо неможливості виправлення ОСОБА_8 без відбування реального покарання, не є достатніми для визнання неправомірним застосування судом положень ст.75 КК України.
Разом з тим, грубе порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, яке спричинило тяжкі наслідки, непоправну втрату для потерпілої, посягнуло на найвищу соціальну цінність в державі життя людини, давало право місцевому суду призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Посилання захисту на ту обставину, що призначене додаткове покарання обвинуваченому унеможливить виконання ним професійних обов`язків, так як його робота потребує використання автомобіля, позбавлене будь-яких обґрунтованих підстав щодо неможливості виконання своїх професійних обов`язків без права керування транспортними засобами.

Погана освітленість ділянки дороги, на якій відбулася ДТП, та відсутність дорожньої розмітки, не може слугувати виправданням обвинуваченого у грубому порушенні ним ПДР.

Сімейні обставини також не дають підстав для призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки не впливають на ступінь тяжкості скоєного ним злочину.

Твердження обвинуваченого про те, що суд при призначенні йому додаткового покарання, не врахував поведінку потерпілого, є безпідставними, оскільки за даними судово-автотехнічної експертизи, висновки якої апелянтом не оспорюються, встановлено грубе порушення ПДР саме водієм ОСОБА_8 , який, перетнувши суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1, виїхав на смугу зустрічного руху, і такі його дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.
Додаткове покарання у даному випадку, на переконання колегії суддів, є необхідним засобом стимулювання виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для його скасування не вбачається.
З`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягнули за собою скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку, у зв`язку із м`якістю чи суворістю призначеного покарання, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги сторін провадження задоволенню не підлягають.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2