У Х В А Л А
07.04.2017 Справа №607/13588/16-к

Номер провадження 1-кп/607/1069/2016

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0003162 від 13 вересня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003162 від 13 вересня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про відкладення такого засідання, у зв`язку із неявкою обвинуваченого та про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, визначені в ухвалі слідчого судді при застосуванні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а строк застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження закінчується 07 квітня 2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судове засідання, призначене на 03 квітня 2017 року відмовився прибути з СІЗО №26 м.Чорткова, в якому утримується під вартою, подавши до суду письмову згоду на проведення наступного судового засідання у режимі відеоконференції дистанційно із Чортківського УВП №26 Тернопільської області. Проте, 07 квітня 2017 року обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від участі в судовому засіданні та проведенні його у режимі відеоконференції. Таким чином, суд вважає дії обвинуваченого, спрямованими на затягування розгляду кримінального провадження та умисному перешкоджанню в розгляді питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просить у його задоволенні відмовити, змінивши даний запобіжний захід на домашній арешт. Відносно задоволення клопотання про відкладення судового засідання не заперечив.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене клопотання, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити строк тримання під вартою, а судове засідання відкладенню.

Відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року під час досудового розслідування була встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк вказаного запобіжного заходу закінчується 10 лютого 2017 року. Ухвалою суду від09 лютого 2017 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено до 07 квітня 2017 року до 23 год. 59 хв.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу ч. 3 ст. 315 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Суд також оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи та навчання; те, що він раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів.

Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, не зникли, оскільки є підстави вважати, що він може переховатися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні умисних злочинів проти власності. Крім того, суд вважає, що прокурор також довів наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, зможе вплинути на потерпілих та свідків.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на свободі обвинувачений може ухилитися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_5 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_5 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 на строк, що не перевищує 60 днів - до 02 червня 2017 року.

У зв`язку із цим, суд вважає, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на інший більш м`який до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 315, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02 червня 2017 року о 23 год. 59 хв.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Судове засідання кримінального провадження №0003162 від 13 вересня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, відкласти до 15 год. 30 хв. 10 травня 2017 року, про що повідомити учасників.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити Начальнику СІЗО № 26 м. Чорткова, для відому.

Головуючий суддяОСОБА_1