Справа №483/335/16-к 20.04.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000025, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Очаків Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,
потерпілий ОСОБА_7 ,
представник потерпілого ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років обмеження волі.
Ухвалено на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 11.01.2016 р. по 26.05.2016 р. із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, що складає 9 місяців.
Ухвалено на підставі п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, з урахуванням частково відбутого покарання, а саме 1 року 6 місяців обмеження волі, ОСОБА_5 призначити до відбування 2 роки 6 місяців обмеження волі.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 69 000 грн., в іншій частині у задоволені позову відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 4 000 грн., з урахуванням частково відшкодованої суми 1 000 грн.,
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України і призначити покарання за даною статтею.
Узагальнені доводи апелянтів.
На обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК України, і, мотивуючи призначене покарання зазначив про врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості. Проте санкція вказаної статті не містить такого покарання, яке б кваліфікувало даний злочин як злочин середньої тяжкості, а тому вважає, що при призначені покарання слід враховувати, що ОСОБА_5 вчинено злочин невеликої тяжкості.
Вказує на те, що суд безпідставно не врахував позитивні характеристики обвинуваченого, пославшись на те, що за місцем його роботи характеристика надана родичем, а характеристика від імені військовослужбовців, надана знайомими ОСОБА_5 , проте врахував посередню характеристику обвинуваченого, надану інспектором поліції за місцем його мешкання, який особисто ОСОБА_5 не знав до скоєння злочину, а тому не зрозуміло з яких джерел інспектор отримав характеризуючи відомості.
Не вірним вважає і висновок суду про ненадання стороною захисту належних даних про стан здоров`я обвинуваченого, оскільки під час, як досудового розслідування так і під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, суду надавались копії документів, які підтверджують наявність хвороб у обвинуваченого, а саме нейроендокринний гипотологичний синдром другого ступеню та гіпертонічна хвороба другого ступеню.
Не згоден захисник і з сумою спричиненої потерпілому моральної шкоди, яку суд визнав у розмірі 70 000 грн., оскільки потерпілий надав суду лише медичні документи, які підтверджують факт його лікування у зв`язку з нанесеними йому травмами протягом двох тижнів у медичному закладі. ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я, доказів душевних чи психічних страждань під час лікування потерпілий суду не надав, к психологу та лікарю психіатру не звертався, після закінчення лікування продовжив навчання у військовому навчальному закладі, тобто ніяких вимушених життєвих та пов`язаних з навчанням змін, не відбулося.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї представник потерпілого ОСОБА_8 зазначає, що незважаючи на те, що 26.05.2016 р. прокурором в порядку ст.ст. 338-341 КПК України змінено обвинувачення і складено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 296 КК України, потерпілий ОСОБА_7 підтримав обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, тобто за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Стверджує, що ОСОБА_5 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не вибачився перед потерпілим за свої протиправні дії, що не свідчить про його щире каяття.
Вказує на те, що потерпілий ОСОБА_7 переніс тяжкий шок в момент спричинення йому ножем тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . В цей час була реальна загроза його життю, оскільки у обвинуваченого, виходячи із змісту його протиправних дій, був намір позбавити життя потерпілого, а тому на думку апелянта, обвинуваченому вірно пред`являлась підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Крім того, ОСОБА_10 погрожував вбивством не тільки потерпілому, а і його сестрі у разі, якщо ОСОБА_7 звернеться зі заявою до правоохоронних органів.
Вказані обставини, на переконання представника потерпілого, свідчать про те, що ОСОБА_5 є суспільно небезпечною особою, внаслідок чого йому має бути призначено покарання з довготривалим реальним позбавленням волі.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 просить у задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_8 відмовити за безпідставністю наведених апелянтом доводів.
В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_8 просить апеляцію захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, посилаючись нате, що останній навіть не вибачився перед потерпілим.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Працюючи адміністратором інтернет-клубу «Вірус», розташованого в напівпідвальному приміщенні буд. № 16-в по вул. Шмідта в м. Очакові Миколаївської області, ОСОБА_5 , 11.01.2016 р. близько 05.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні вказаного інтернет-клубу, діючи умисно, зухвало та нахабно, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, прагнучи показати свою неповагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, безпричинно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , взяв із шухляди робочого столу кухонний ніж, при цьому розуміючи небезпечність його використання під час вчинення кримінального правопорушення. Тримаючи ніж у правій руці, ОСОБА_5 підійшов ззаду до ОСОБА_7 , який сидів на стільці за комп`ютером в навушниках, несподівано схопив вільною рукою його за плече та приставив ніж до шиї потерпілого. ОСОБА_7 перехопив руку обвинуваченого з ножем. ОСОБА_5 відхилив стілець назад і ОСОБА_7 впав на підлогу. Потерпілий перевернувся на правий бік, щоби піднятися з підлоги. ОСОБА_5 сів зверху на ОСОБА_7 та почав наносити хаотичні удари ножем в область шиї та правого надпліччя. Від ударів, з утворених ран на шиї потерпілого почала іти кров, яку бачили як ОСОБА_5 , так і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Після того, як ОСОБА_7 піднявся з підлоги, ОСОБА_5 наніс йому ще один удар ножем в область вуха.
На прохання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . ОСОБА_5 припинив свої протиправні дії.
Після отриманих ножових поранень ОСОБА_7 самостійно пішов до контрольно-пропускного пункту ВЧ НОМЕР_1 , який розташований на відстані близько 70 метрів від інтернет-клубу «Вірус», де йому викликали швидку медичну допомогу.
За висновком судово-медичного експертизи № 7 від 27.01.2016 р., у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді численних колото-різаних ран волосяної частини голови, шиї, правого надпліччя, рани правої вушної раковини, які могли утворитись від десяти дій гострим ріжучим, колото-ріжучим предметом, та відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження не є небезпечними в момент спричинення та в клінічному перебігу не могли потягти настання смерті потерпілого, навіть при несвоєчасному наданні медичної допомоги.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
За обвинувальним актом, затвердженим 29.02.2016 р. начальником Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_13 . ОСОБА_5 обвинувачувався у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Під час судового провадження прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_14 25.05.2016 р. змінено обвинувачення ОСОБА_5 і його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України.
Потерпілий ОСОБА_7 підтримав обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
В обвинувальному акті обвинувачення викладено наступним чином.
Працюючи адміністратором в інтернет-клубі «Вірус», розташованому в напівпідвальному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , який орендує його старший брат ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_5 10.01.2016 р. прийшовши до інтернет-клубу, змінив свого брата ОСОБА_15 на робочому місці, маючи намір перебувати у вказаному закладі до ранку.
Знаходячись на робочому місці, ОСОБА_5 разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 , вживав алкогольні напої, після чого, за ініціативою ОСОБА_5 , близько 23.00 - 24.00 год. пішли до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де продовжили вживати алкоголь. Знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 близько 03.00 год. 11.01.2016 р. повернулись до інтернет-клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де ОСОБА_12 заснув на дивані, який знаходився у даному приміщенні. ОСОБА_5 , сівши до свого робочого комп`ютера, почав грати у комп`ютерні ігри та користуватись всесвітньою мережею «Інтернет».
В цей час в приміщенні клубу перебував ОСОБА_7 , який прийшов до нього близько 20.00 год., сидів біля комп`ютера під порядковим номером 10 і в навушниках переглядав фільм. Окрім нього, там перебував ОСОБА_11 , який також користувався послугами інтернет клубу.
11.01.2016 р. близько 05.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в приміщенні інтернет-клубу «Вірус», маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_7 , в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , взяв з шухляди робочого столу кухонний ніж, при цьому розуміючи небезпечність використання ножа під час вчинення правопорушення, тримаючи його у своїй правій руці, підійшов ззаду до ОСОБА_7 , коли той сидів на стільці і переглядав фільм, і, схопивши його вільною рукою за плече, почав інтенсивно ножем різати йому горло. Своїми діями ОСОБА_5 вживав заходів щодо настання максимального суспільно-небезпечного наслідку настання смерті потерпілого, маючи при цьому прямий умисел.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не вдалося перерізати горло потерпілому ОСОБА_7 оскільки клинок ножа був не настільки гострим, щоб це зробити, він не зупиняючись, продовжив свою протиправну діяльність, яка виразилась в умисному стягуванні потерпілого зі стільця на підлогу і нанесені чисельних ударів даним ножем в шию ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_5 розумів, що своїми діями може реально спричинити смерть останнього, так як на шиї є важливі для життя артерії, і їх ураження є небезпечним для життя.
Від даних ударів, з утворених ран на шиї ОСОБА_7 , почала іти кров, яку бачили як ОСОБА_5 так і свідки. Не зважаючи на це, ОСОБА_5 продовжив наносити удари ножем в область шиї ОСОБА_7 , який лежав на підлозі, бажаючи при цьому отримати максимальний результат від своїх дій настання смерті потерпілого ОСОБА_7 .
Вживши заходів для опору ОСОБА_5 , ОСОБА_7 піднявся з підлоги, і почав захищати своє життя від протиправних дій ОСОБА_5 , який продовжував цілеспрямовано завдавати удари ножем в голову та область шиї, удари якого частково досягали мети, при цьому словесно виражав свою безпосередню мету позбавити життя ОСОБА_7 .
На прохання свідків та потерпілого зупинитись, ОСОБА_5 не реагував, продовжував свої протиправні дії. Один із свідків, взявши підозрюваного за руку відвів його від ОСОБА_16 , припинивши протиправні дії ОСОБА_5 , що не дало можливості останньому довести умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі.
Після отриманих ножових поранень ОСОБА_7 самостійно пішов до контрольно-пропускного пункту ВЧ НОМЕР_1 , що розташована на відстані близько 70 м від інтернет-клубу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де на його прохання була викликана швидка медична допомога.
Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ч. 115 КК України, суд дійшов висновків, що фактично дії обвинуваченого були направлені на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю, яке виразилося в тому, що обвинувачений прагнув показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження потерпілого, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Ця неповага була явною та очевидною як для самого обвинуваченого так і для інших очевидців його дій в людному місці та на порушення прав, свобод чи інтересів потерпілого та інших осіб.
З врахуванням досліджених у суді доказів, висновку експерта № 7 від 27.01.2016 р., показів свідків та самого потерпілого ОСОБА_7 , який продовжив підтримувати обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що останнім не доведено, що обвинувачений ОСОБА_5 мав умисел, направлений на вчинення замаху на його умисне вбивство, а тому вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження.
До початку апеляційного розгляду по суті апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , від представника ОСОБА_8 надійшло клопотання про відмову від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України з проханням закрити провадження за його апеляційною скаргою. Потерпілий ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду підтримав заявлене представником клопотання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Представник потерпілого може відмовитись від апеляційної скарги тільки за згодою потерпілого.
Враховуючи наведені обставини, оскільки потерпілий ОСОБА_7 підтримав заявлене його представником клопотання, апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_8 не розглядається.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які до початку розгляду справи по суті відмовились від поданої представником потерпілого апеляційної скарги та не заперечували проти задоволення скарги захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України вірно та захисником обвинуваченого ОСОБА_6 не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Щодо призначення покарання, то з матеріалів кримінального провадження вбачається наступне.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий, працює адміністратором в інтернет-клубі «Вірус» де і вчинив злочин, на обліку в обласному наркологічному диспансері не перебуває, за висновком судово-психіатричної експертизи міг та зараз може віддавати звіт своїм діям та керувати ними, за місцем мешкання інспектором поліції характеризується посередньо, за місцем роботи позитивно, з урахуванням того, що вказана характеристика видана родичем обвинуваченого, інші позитивні характеристики суд не прийняв до уваги через їх неналежне оформлення, обставини, що пом`якшують покарання часткове відшкодування шкоди та визнання вини, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, також судом враховано, що дії обвинуваченого під час судового провадження не свідчать про його щире каяття.
Отже покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України.
Вирок суду в цій частині апелянтом не оскаржується.
За змістом ст. 75 КК України при звільненні від відбування покарання з випробуванням має враховуватися тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи, що в сукупності має давати підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , діючи з умислом, спрямованим на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства та грубо порушуючи громадський порядок, заподіяв ОСОБА_7 численні колото-різані ножові поранення, за висновком судово-медичної експертизи № 7 від 27.01.2016 р. на тілі потерпілого виявлені близько десяти колото-різаних ран на волосистій частині голови, шиї, правому надпліччі та правій вушній раковині, заподіяння ножових поранень не заперечував і обвинувачений.
Наведені обставини в їх сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_5 , а тому з урахуванням наведеного покарання у вигляді обмеження волі, на думку апеляційного суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного встановлення судом ступені тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, а не середньої, є слушними, але ця обставина не є вирішальною для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Обставини, на які посилається захисник обґрунтування, як на такі, що дають підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, на думку апеляційного суду не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання не можна визнати несправедливим внаслідок суворості, як зазначає захисник.
Щодо необґрунтованого неприйняття судом позитивних характеристик та наявних у обвинуваченого хвороб, то на думку апеляційного суду, вказані обставини не є такими, які б надали суду підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, оскільки наявні хвороби ОСОБА_5 не завадили останньому вчинити даний злочин, а позитивні характеристики не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин вчиненого злочину.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_7 , суд у вироку вказав, що внаслідок зухвалих неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 спричинено моральну шкоду, яка виразилась у фізичних, душевних та психічних стражданнях останнього, врахував зусилля, витрачені потерпілим, необхідні для відновлення попереднього психічного стану, наявність фобії страху після несподіваного, безпричинного нападу на нього обвинуваченим ОСОБА_5 , який був адміністратором закладу та який повинен був підтримувати порядок у закладі і забезпечувати безпеку його відвідувачам та від якого потерпілий найменш чекав нападу, а також з урахуванням конкретних обставин справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначив у сумі 70 000 грн. з таким розміром погоджується і апеляційний суд виходячи із наступного.
Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване ст. ст. 32, 56 Конституції України.
Цивільне законодавство України під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, всебічно, повно і неупереджено дослідив матеріали кримінального провадження щодо цивільного позову про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Судом першої інстанції встановлена активна участь обвинуваченого у діях, що призвели до грубого порушення громадського порядку, що мало місце за встановлених у вироку обставин, а саме вчинення даного злочину у закладі, в якому адміністратором працював сам обвинувачений ОСОБА_5 та який був зобов`язаний забезпечувати в ньому громадський порядок та безпеку відвідувачів, проте цього не робив.
Суд першої інстанції правильно встановив, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 завдано моральну шкоду та фактично врахував характер та тривалість страждань.
З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілому моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.
Апеляційний суд приходить до висновку, що встановлена моральна шкода виражається у перенесених потерпілим емоційних, психічних стражданнях, які потерпілий зазнав як під час скоєння злочину та які призвели, хоча не до тривалого, але порушення звичайного способу життя ОСОБА_7 , оскільки наслідки скоєного вимагали від останнього зусиль по відновленню попереднього психологічного стану.
Зміст цивільного позову засвідчує, що ОСОБА_7 висував вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на власну користь відшкодування за спричинену злочином моральну шкоду в сумі 100 000 грн.
В результаті злочинної діяльності ОСОБА_5 було спричинено шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_7 , наданим йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.
Зіставивши глибину моральних страждань, їх нетривалий характер та заявлений потерпілим розмір компенсації, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції обґрунтовано, виважено та справедливо визначив розмір моральної шкоди в сумі 70 000 грн., підстав для зменшення розміру якої апеляційним судом не вбачаються.
За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , а тому приходить до висновку, що підстав для зміни вироку Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року та застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України та зменшення сум моральної шкоди, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2016 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3