Справа № 448/544/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/88/17 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, обвинуваченого по ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:

заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19.09.2016 року скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на терміном на 3 роки. В решті вирок залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19.09.2016 року у справі змінити. Засудити ОСОБА_9 за ч.2ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_7 , в частині стягнення витрат па придбання лікарських засобів та стягнення моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» ЄДРПОУ 032, м. Київ, вул. Саксаганського 70 А на користь ОСОБА_7 (81360, Львівська обл., Мостиський район, с. Нагірне ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 84 533,91 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 281 900,00 (двісті вісімдесят одну тисячу дев`ятсот) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19.09.2016 року змінити.

Засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_8 в частині стягнення витрат пов`язаних із втратою середнього заробітку та стягнення моральної шкоди задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_8 9305,50 грн. (дев`ять тисяч триста п`ять гривень п`ятдесят копійок) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 145000,00 (сто сорок п`ять тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік 3 місяці. Покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на його користь 3508 грн. 30 коп. у відшкодування завданої майнової шкоди та 175 грн. 42 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 9824 грн. 58 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди; в решті позовних вимог ОСОБА_8 відмолено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на його користь 75900 грн. 70 коп. у відшкодування завданої майнової шкоди та 3795 грн. 04 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 46204 грн. 96 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди; в решті позовних вимог ОСОБА_7 відмолено. Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку у законну силу залишено попередній.

Заступник прокурора Львівської області, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, зазначає, що вказаний вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого..

Зазначає, що суд звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, посилається на такі обставини як позитивну характеристику по місцю проживання, відсутність попередніх судимостей, повне визнання винуватості, щире каяття.

Однак, вказані обставини необхідно розцінювати виключно як характеристику особи ОСОБА_9 та їх необхідно врахувати при призначенні покарання останньому у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, а не як такі, які дають підстави для застосування вимог ст.75 КК України при призначенні покарання.

Разом з тим, суд незважаючи на те, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, і в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 та тяжких тілесних ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , не примирився та не відшкодував останнім завдані збитки, безпідставно, не враховуючи думку потерпілих про обрання реальної міри покарання ОСОБА_9 , - застосував вимоги ст. 75 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_9 .

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що вирок є незаконним та необґрунтованим.

Зокрема, судом не враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у якому одному з потерпілих - ОСОБА_7 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до тривалого стаціонарного лікування, неодноразового хірургічного втручання та як наслідком ампутацію ноги потерпілого та його неповноцінність на подальше житія.

Судом не враховано ту обставину, що вину у вчинені злочину, з метою уникнути відповідальності, обвинувачений на стадії досудового розслідування (на момент проведення слідчого експерименту) не визнавав, навпаки намагався звинуватити у скоєному водія гужової підводи - ОСОБА_8 , визнав таку вину лише під тиском зібраних слідством доказів.

Окрім того, судом не враховано, що злочин вчинено відносно двох потерпілих, перед якими обвинувачений не вибачився, яких у закладах охорони здоров`я не провідав. При цьому, обвинувачений міг принести свої вибачення на протязі цілого року досудового розслідування та розгляду справи в суді.

Суд не врахував вищевказаної поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, що свідчить про небажання обвинуваченого виправлятись.

Крім цього, не можна погодитись із висновками суду в частині віднесення у обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Що стосується щирого каяття, то такого не було. Моральна відшкодована, в невеликій частині, лише одному з потерпілих, матеріальна шкода не відшкодована нікому.

Також зазначає, що суд першої інстанції мав достатні підстави застосувати відносно ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, чого не зробив. Вважає призначене покарання обвинуваченому є явно м`яким та несправедливим, не призведе до його виправлення, а тому підлягає зміні. Крім цього, обвинуваченому слід також призначити і додаткове покарання.

Щодо цивільного позову, то зазначає, що із ПАТ «СК «Уніка» підлягає до додаткового стягнення 8633,91 грн. витрат по придбанню ліків, оскільки заява про збільшення позовних вимог ОСОБА_7 від 03.08.2016 року залишилась не врахованою судом. Що стосується стягнення моральної шкоди, то розмір оціненої судом моральної шкоди не відповідає характеру моральних страждань ОСОБА_7

07.12.2016 року потерпілий ОСОБА_7 подав заяву, в якій він відмовився від вимоги по апеляції щодо стягнення із СК «Уніка» в його користь витрат на придбання ліків у сумі 8633 грн. 91 коп.

Потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі наводить аналогічні мотиви, що й потерпілий ОСОБА_7 , а також звертає увагу на те, що підлягає стягненню з відповідача не отримана середня заробітна плата, а саме 5510,5 грн. Вказаним доводам, суд першої інстанції оцінки не надав.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то розмір оціненої судом моральної шкоди не відповідає характеру моральних страждань ОСОБА_8 .

При апеляційному розгляді справи потерпілий ОСОБА_8 , представник потерпілих та прокурор підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг та просять їх задоволити. Обвинувачений та захисник заперечили вимоги апеляцій та просить відмовити в їх задоволенні.

Згідно вироку суду, 31.10.2015 року близько 14.30 год. обвинувачений ОСОБА_9 керуючи автомобілем марки «Мазда 323», реєстраційний № НОМЕР_2 та рухаючись ним а/д Мостиська-Самбір-Борислав у напрямку до м. Борислав, при проїзді її ділянки в районі господарства ОСОБА_12 , що у с. Нагірне Мостиського району, грубо порушив вимоги Розділу І п.п. 1.5, 1.10; Розділу 12 п.12.1, п.12.3; Розділу 13 п.13.1 ПДР України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості із урахуванням дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; з моменту об`єктивної можливості виявлення перешкоди, у вигляді гужової підводи, яку буксирував ОСОБА_7 , який, як пасажир, знаходився на такій під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалась у попутному із ним напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; не обрав та не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення із вищевказаною гужовою підводою, яка рухалась по правому краю проїзної частини дороги.
В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 згідно висновку експерта за №185/2015 від 14.11.2015 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 7-го та 8-го ребра зліва, синця на спині, які утворились від контактів із тупими предметами та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а потерпілий ОСОБА_7 , згідно висновку експерта за №500/2015 від 17.11.2015 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатовідламкуватого перелому обидвох кісток правої гомілки з обширною раною на ній, котра утворилась в результаті здавлювання правої гомілки між тупими предметами, була небезпечною для життя в момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_9 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди спричиненню потерпілим ОСОБА_8 і ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (потерпілому ОСОБА_8 тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а потерпілому ОСОБА_7 - тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння).
Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілого, представника потерпілих, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора та апеляції потерпілих підлягають до задоволення частково виходячи з наступних підстав.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та ніким в апеляційних скаргах не оспорюється.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_9 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд же першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , цієї норми закону не дотримався.

Зокрема, відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відшкодування потерпілим завданої шкоди.

Колегія суддів погоджується з думкою апелянтів про те, що призначене ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є безпідставним та недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому, в цій частині вирок слід скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також слід зазначити, що суд першої інстанції мав підстави застосувати відносно ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Мотиви суду першої інстанції, що використання транспортного засобу обвинуваченим є єдиним засобом утримання його сім`ї та можливості сплатити потерпілим завдану шкоду, і тому обвинуваченому не слід призначати додатковий вид покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є недостатніми.

Згідно анкетних даних ОСОБА_9 працює водієм у ТзОВ «Вітан». Відповідно, як водій , ОСОБА_9 зобов`язаний дотримуватись та не порушувати ПДР України.

В наслідок грубого порушення обвинуваченим ОСОБА_9 ПДР України, сталось ДТП, в результаті якого, одна осіба отримала тяжкі тілесні ушкодження( потерпілий ОСОБА_7 ) та друга особа отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості (потерпілий ОСОБА_8 ).

Колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог ст. 65 КК України, для попередження вчинення обвинуваченим аналогічних злочинів, які б могли посягнути на життя, здоров`я, безпеку людини, та для забезпечення виправлення обвинуваченого, до ОСОБА_9 необхідно застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Тому в цій частині колегія суддів погоджується з усіма доводами апелянтів окрім строку, на який слід обвинуваченого позбавити права керувати транспортними засобами.

Щодо апеляційних вимог потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині їхніх цивільних позовів, то слід зазначити те, що суд першої інстанції вірно, з урахуванням норм матеріального права та враховуючи встановлені судом обставини, документальне підтвердження витрат на лікування потерпілих, які підтверджуються відповідними медичними документами та чеками на придбання лікарських препаратів за період лікування потерпілих, стягнув суми матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 та страховика ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» - в межах лімітів страхової відповідальності на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вимоги потерпілого ОСОБА_8 щодо недотриманої ним середньої заробітної плати, а саме 5510,5 грн., на час тимчасової втрати ним працездатності, то такі вимоги є безпідставними.

Оскільки позивач ОСОБА_8 на момент ДТП мав страховий стаж понад 8 років, то у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю внаслідок отримання травм під час ДТП йому компенсовано в розмірі 100% втрачений заробіток за рахунок фонду загальнообов`язкового соціального страхування від тимчасової непрацездатності, то суд першої інстанції обґрунтовано в цій частині відмовив позивачу ОСОБА_8 в задоволенні його позовних вимог щодо стягнення сум недотриманої ним середньої заробітної плати.

Щодо доводів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що розмір оціненої судом моральної шкоди не відповідає характеру моральних страждань потерпілих, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними.

Суд першої інстанції при постановленні вироку вірно вирішив цивільні позови потерпілих в межах заявлених ними позовних вимог. Розмір оціненої судом моральної шкоди повністю відповідає характеру моральних страждань.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд вірно, у відповідності до вимог ЦК України, КПК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілих, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнали потерпілі, ступінь вини обвинуваченого і його майновий стан, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вірно оцінив завдану ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, а завдану ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 50000 гривень та стягнув її з відповідачів ОСОБА_9 таПрАТ «СК «Уніка» у відповідних частках.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора є підставною та обґрунтованою, а апеляційні скарги потерпілих є підставними та обґрунтованими в частині призначення обвинуваченому покарання.

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_9 в частині обрання обвинуваченому покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, з постановленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 2 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги упродовж трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії вироку.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4