11-кп/775/201/2017(м)
264/2763/16-к

11-кп/775/201/2017(м)
264/2463/16-к
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 389 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА

іменем У к р а ї н и

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

секретаря ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі апеляційну скаргу прокурора на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2017 року, за кримінальним провадженням № 0000831, внесеним до ЄРДР 29.03.2016 р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполь, Донецької області, грек, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не одружений, не працюючий, раніше судимий 18 листопада 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ст.185 ч.1 КК України до покарання у вигляді 140 годин громадських робіт, мешкаючий в АДРЕСА_1 ,-

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України та засуджений до покарання у виді двох місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання,призначеної за вироком Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 18.11.2015 р. у вигляді 76 годин громадських робіт, що згідно ст. 72 КК України відповідає 9 дням арешту, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 місяці 9 днів арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2017 р. ОСОБА_8 визнаний винним за ст. 389 ч.2 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18 листопада 2015 року, засуджений за ч.1 ст.185 КК України до 140 годин громадських робіт. 13.01.2016 року прибув до Іллічівського районного відділу міста Маріуполя кримінально - виконавчої інспекції управління Держаної пенітенціарної служби України в Донецькій області, де йому роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт, відібрано підписку про те, що у разі ухилення від відбуття покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

ОСОБА_8 отримав направлення до житлово-комунального підприємства Іллічівського району м. Маріуполя, згідно з яким останньому необхідно приступити до відбуття покарання у вигляді громадських робіт 14.01.2016 року.

Згідно табельних листів ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя ОСОБА_8 у січні 2016 року з 48 годин громадських робіт відбув 40 годин, не відбув без поважних причин 8 годин. У лютому 2016 року з 84 годин громадських робіт відбув 24 години, не відбув без поважних причин 60 годин, за що 03.02.2016 отримав попередження. Починаючи з 09.02.2016 року по 13.04.2016 року ОСОБА_8 без поважних причин до відбування громадських робіт більше не приступив, за що 21.03.2016 року отримав попередження.

Станом на 10 лютого 2017 року, ОСОБА_8 , з встановлених 140 годин громадських робіт відбув 64 години, не відбув без поважних причин 76 години.

Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначити уточнення застосування ст. 389 ч.2 КК України , а саме редакцію статті від 05.04.2001 р. Посилається на те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у період з 09.02.2016 р. по 13.04.2016 р., тобто у період дії редакції ст. 389 ч.2 КК України від 05.04.2001 р.. На теперішній час діє редакція ст. 389 КК України від 07.09.2016 р. Таким чином, на думку прокурора, судом у порушенні вимог ст.ст.4,5 КК України ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах вироку не зазначено, яку саме редакцію ст. 389 ч.2 КК України застосовано.

Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який залишив розгляд скарги прокурора на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Приймаючи рішення в межах апеляційних вимог прокурора, колегія суддів вважає, що, судом при постановленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_8 правильно застосовані норми закону України про кримінальну відповідальність. Покарання, призначене обвинуваченому відповідає санкції ст. 389 ч.2 КК України в редакції 05.04.2001 р., яка не змінилась порівняно з редакцією цієї норми КК України від 07.09.16 р.

Отже апеляційні твердження прокурора в частині того, що редакція кримінального закону, який застосовано при призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 впливає на кваліфікацію його дій або покарання у відповідності з правилами, встановленими ст. 4,5 КК України щодо чинності закону про кримінальну відповідальність у часі та зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі у даному випадку є безпідставними.

Разом з цим, колегія суду зауважує, що питання, яке порушив прокурор в апеляційній скарзі не є предметом апеляційного оскарження у межах апеляційного перегляду справи за ст. 409 КПК України, порядок вирішення таких питань, передбачений ст. 380 КПК України і стосується роз`яснення судового рішення судом, який його ухвалив.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстав передбачених ст. 409 КПК України для зміни оскаржуваного вироку суду за вимогами прокурора під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись стст.405,407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2017 року, постановлений щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: