АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1676/13-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/56/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.5 ст.27, ч.2 ст.369-2 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю - прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальну справу за апеляційною скаргою
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 13 червня 2013 року, за апеляційною скаргою прокурора Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Звиняч Чортківського району Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого урологом хірургічного відділу Чортківської центральної комунальної районної лікарні, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст. 369-2 КК України (в редакції Закону № 221-VII (221-18) від 18.04.2013 року) та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Згідно пред`явленого прокурором обвинувачення, ОСОБА_7 , працюючи урологом хірургічного відділу Чортківської центральної комунальної районної лікарні, звернувся до члена Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_11 та повідомив, що у нього на лікуванні знаходиться ОСОБА_12 , у якого відсутня одна нирка та якому необхідно вирішити питання щодо призначення групи інвалідності пожиттєво. При цьому, ОСОБА_11 пообіцяла вплинути на членів міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у складі голови ОСОБА_13 та члена комісії - невропатолога ОСОБА_14 з метою прийняття ними колегіально позитивного рішення, за умови надання їй неправомірної вигоди.

Під час цієї розмови у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на пособництво до одержання ОСОБА_11 неправомірної вигоди за вплив на прийняття позитивного рішення членами Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, які відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України є особами, уповноваженими на виконання функцій держави щодо призначення ОСОБА_12 групи інвалідності пожиттєво. При цьому він пообіцяв передати ОСОБА_12 вказану вимогу ОСОБА_11 , переконати його у необхідності передачі неправомірної вигоди та надалі організувати їх зустріч.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 13 червня 2013 року, перебуваючи у приміщені Чортківської центральної комунальної районної лікарні, що за адресою м. Чортків, вул. Йосипа Сліпого,1 повідомив ОСОБА_12 про те, що за вплив на прийняття позитивного рішення членами Чортківської міжрайонної МСЕК в його інтересах та подальшого призначення йому групи інвалідності пожиттєво, він повинен передати ОСОБА_11 неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, вказавши, що лише за такої умови йому буде пожиттєво призначена група інвалідності. На це останній погодився, вважаючи, що невиконання злочинних вимог може призвести до настання шкідливих наслідків для нього, а саме, у не призначенні йому групи інвалідності.

17 червня 2013 року ОСОБА_12 прибув до ОСОБА_7 в приміщення Чортківської центральної комунальної районної лікарні та повідомив останньому, що готовий передати неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США для того, щоб вирішити питання про призначення йому пожиттєво групи інвалідності, пред`явивши йому вказану суму коштів.

В подальшому, переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на пособництво до одержання ОСОБА_11 неправомірної вигоди за вплив на прийняття позитивного рішення членами Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_7 17 червня 2013 року зателефонував до ОСОБА_11 та повідомив, що ОСОБА_12 прибув до нього та що їм необхідно зустрітися, на що остання погодилася.

Цього ж дня, ОСОБА_11 за домовленістю із ОСОБА_7 , зустрілась із ОСОБА_12 та в приміщенні Чортківської центральної комунальної районної лікарні, що за адресою м. Чортків вул. Йосипа Сліпого, 1 одержала від нього неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 17 червня 2013 року становить 8108,50 грн., за вплив на членів Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у складі голови ОСОБА_13 та члена комісії - невропатолога ОСОБА_14 , які відповідно до примітки до ст.369-2 КК України є особами уповноваженими на виконання функцій держави, щодо позитивного прийняття ними рішення про призначення ОСОБА_12 групи інвалідності по життєво.

Таким чином, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились в пособництві до одержання 17 червня 2013 року неправомірної вигоди ОСОБА_11 від ОСОБА_15 за вплив на членів Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії щодо позитивного вирішення питання про призначення ОСОБА_12 групи інвалідності пожиттєво, в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 17 червня 2013 року становить 8108 грн. 50 грн., а саме: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.369-2 КК України (в редакції Закону №221-V-ІІ (221-18) від 18 квітня 2013 року), тобто пособництві в одержанні неправомірної вигоди для третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 вчинено злочин, передбачений ч.5 ст.27, ч.2 ст.369-2 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду викладеним в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.5 ст.27 ч.2 ст. 369-2 КК України (в редакції статті закону №221-18 від 18 квітня 2013 року) та призначити покарання у виді 800 (вісімсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 13600 грн.

В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що суд неправильно оцінив показання свідків, як доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 . Зокрема, на думку апелянта, показаннями свідка ОСОБА_12 підтверджено той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 обумовив можливість отримання ним групи інвалідності за кошти в сумі 1000 дол. США і саме таку суму коштів він показав ОСОБА_7 17 червня 2013 року в його кабінеті, після чого обвинувачений направив його до ОСОБА_11 .

Також вважає доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Чортківського районного суду від 13 липня 2013 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості обвинуваченою ОСОБА_11 , згідно якого остання підтвердила безпосередню участь ОСОБА_7 в отриманні нею неправомірної вигоди від ОСОБА_12 .

Зазначає, що суд безпідставно визнав недостовірним доказом протокол огляду місця події від 17 червня 2013 року та протокол огляду відеозапису місця події від 17 червня 2013 року, в яких наявні технічні помилки щодо часу їх складання.

Звертає увагу на те, що під час допиту в якості підозрюваного ОСОБА_7 надавав свідчення, відповідно до яких повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні, а в судовому засіданні змінив показання з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним і призначити йому покарання за ч.5 ст.27, ч.2 ст. 369-2 КК України (в редакції статті закону №221-18 від 18 квітня 2013 року) у вигляді 800 (вісімсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 13600 грн.; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які вважають, що рішення суду першої інстанції є законним і тому просять залишити його без зміни; провівши частково судове слідство, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу та у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа. При цьому, доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається виключно на сторону обвинувачення, оскільки ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Як слідує із змісту вироку, оскаржуваного прокурором, суд, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, виходив з того, що докази надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, з дослідженого в судовому засіданні в порядку ст.359 КПК України відеозапису аудіовідеоконтролю особи ОСОБА_7 у період 17 червня 2013 року, який проводився в приміщенні Чортківської центральної комунальної районної лікарні, суд дійшов висновку про відсутність жодної звукової та візуальної інформації про домовленість між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 щодо передачі неправомірної вигоди ОСОБА_16 для вирішення питання про призначення пожиттєво групи інвалідності ОСОБА_12 . Це стосується як розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , так і розмови ОСОБА_7 з ОСОБА_16 , яка зафіксована на цьому носії інформації.

Дослідження вказаного доказу в суді апеляційної інстанції, в порядку проведення судового слідства, також не дає підстав для висновку про наявність у ОСОБА_7 домовленості з ОСОБА_16 щодо отримання останньою коштів від ОСОБА_12 з метою подальшого впливу на експертну комісію для прийняття позитивного рішення по призначенню йому групи інвалідності.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що вказаний відеозапис (т.2 а. с.23) не містить розбіжностей з протоколом про результати аудіовідеоконтролю за особою від 18 червня 2013 року (т.1 а с.263) на предмет відсутності у звуковій інформації відеозапису слів ОСОБА_12 про те, що він взяв суму, про яку говорив ОСОБА_7 , як про це зазначив у вироку суд першої інстанції, і вважає за необхідне виключити вказівку на це з мотивувальної частини вироку.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наявність такої інформації не може свідчити про домовленість ОСОБА_12 з ОСОБА_7 щодо його пособництва в отриманні неправомірної вигоди третьою особою, оскільки говорить він тихо, нечітко і нерозбірливо, а грошові кошти показує в той час, як ОСОБА_7 розмовляє по телефону, будучи обернутим до нього спиною і жодним чином не реагує на таку поведінку ОСОБА_12 .

Зважаючи на безпосередність дослідження доказів у судовому засіданні, показання свідка ОСОБА_12 , допитаного в суді, також не містять інформації, яка б свідчила про намір ОСОБА_7 сприяти ОСОБА_16 в одержанні неправомірної вигоди за вплив на прийняття позитивного рішення щодо призначення групи інвалідності ОСОБА_12 членами Чортківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки з показань свідка ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції також не здобуто достатніх, переконливих та об`єктивно підтверджених даних, які могли б свідчити про злочинні дії ОСОБА_7 .

Твердження свідка є непереконливими і іншими доказами не підтверджуються. Зокрема, він пояснив, що ОСОБА_7 не називав йому суму коштів, а він сам озвучив її; кому і для чого потрібні ці кошти ОСОБА_7 йому також не говорив; відразу ж погодившись передати кошти в сумі 1000 дол. США, одночасно засвідчив, що таких грошей у нього не було; незважаючи на наявність для цього всіх підстав і пройшовши всі необхідні медичні процедури ще в 2013 році, він до сьогоднішнього дня не оформив інвалідність, не надавши суду логічних пояснень з цього приводу.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю заперечив показання ОСОБА_12 на предмет будь-якої домовленості між ними щодо необхідності передачі коштів для ОСОБА_16 за сприяння в оформленні групи інвалідності, а також пояснив, що у ОСОБА_12 були наявні всі підстави і медичні показники для безперешкодного оформлення групи інвалідності, що виключає необхідність вирішення цього питання протиправним шляхом.

Під час апеляційного розгляду досліджено протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 17 червня 2013 року, яким стороною обвинувачення також обґрунтовується доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину. (т.1 а. п.221-222)

Аналіз цього процесуального документу також підтверджує висновок місцевого суду щодо його недопустимості як доказу.

Так, час початку складання протоколу та його закінчення вказано як 11 год. 05 хв. та 11 год. 45 хв.. Разом з тим, в тексті протоколу зазначено, що він складений в 10 год. 05 хв. в м. Тернопіль, а час зустрічі ОСОБА_12 з ОСОБА_7 в його кабінеті по вул. Йосипа Сліпого, 1 в м. Чортків - 09 год. 42 хв. і передача грошових коштів в сумі 1000 дол. США ОСОБА_11 о 10 год.47 хв.

Виходячи із змісту даного протоколу, кошти як неправомірна вигода спочатку були передані ОСОБА_11 . ОСОБА_12 , і лише після цього вручені останньому працівниками міліції, що не відповідає дійсності.

Незрозумілим є участь старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок УДСБЕЗ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_17 у проведенні вказаної слідчої дії, оскільки згідно протоколу огляду місця події від 17 червня 2017 року з 11 год. 40 хв. до 12 год. 25 хв. він приймав участь в огляді території коридору, що розташований в Чортківській центральній комунальній районній лікарні за адресою м. Чортків, вул. Й.Сліпого, 1, а також в освідуванні затриманої ОСОБА_18 (т.1 а. п.97-103)

Зважаючи на відстань між м. Тернопіль та м. Чортків майже одночасне проведення однією особою декількох слідчих дій є фактично неможливим.

Така невідповідність щодо часу проведення даних слідчих дії, а також щодо участі у ній вказаного співробітника міліції не дає підстав, на думку колегії суддів, вважати вказані процесуальні документи доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Протокол про результати аудіо-відеоконтролю особи від 18 червня 2013 року (т.1 а. п.263-264), з огляду на досліджений в судовому засіданні відеозапис аудіовідеоконтролю особи ОСОБА_7 , також не містить доказової бази злочинних дій ОСОБА_7 .

Аналогічний висновок колегія суддів робить і стосовно інших доказів, досліджених в процесі частково проведеного судового слідства, жоден з яких не містить відомостей, які б поза розумним сумнівом, доводили винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Зокрема, це стосується протоколу про результати аудіо-відеоконтролю за місцем від 18 червня 2013 року відповідно до якого зафіксовано розмову між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (т.1 а. п.265); заяви ОСОБА_19 від 16 квітня 2013 року (повідомлення про злочин), яка в суді першої інстанції засвідчила, що такої заяви не писала (т.1 а. п.135).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 № 13 "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" вирок ухвалений на підставі угоди стосовно однієї із декількох осіб, кримінальне провадження по яких виділено в окреме провадження, не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості першою не є доказом вини останніх.

Виходячи з цих міркувань, доводи прокурора наведені в апеляційній скарзі про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 вироком Чортківського районного суду від 13 липня 2013 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості обвинуваченою ОСОБА_11 , колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, а оцінку показань свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції як таких, що ними спростовані твердження обставин по пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченню, правильними.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції належним чином проаналізував досліджені в судовому засіданні докази і, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини дав їм вірну правову оцінку.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 , про що ставить питання прокурор, немає, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду на те, що переглянутий відеозапис не повністю відповідає протоколу про результат аудіо-відеоконтролю за особою від 18 червня 2013 року, оскільки в звуковій інформації відеозапису немає слів ОСОБА_12 про те, що він взяв суму, про яку говорив ОСОБА_7
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2