Справа №636/1546/17
Провадження №1-кп/636/282/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2017 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000196 від 17.11.2016 року за обвинувальним актом стосовно
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, призваного 14.08.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, молодшого сержанта, старшого кулеметника (БТР) 3 відділення 1 взводу оперативного призначення 7 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106). Протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126VІІ), Указ Президента України від 6 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року №1240VІІ), Указ Президента України від 21 липня 2014 року №607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року №1595VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113 VIII). 14 серпня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126VII), молодший сержант ОСОБА_3 . Новомосковсько-Магдалинівським ОМВК Дніпропетровської області призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ). 01 жовтня 2014 року молодшого сержанта ОСОБА_3 було направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №56 від 02 жовтня 2014 року молодшого сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду старшого кулеметника (БТР) 3-го відділення 1 взводу оперативного призначення 7 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення. Згодом, молодшого сержанта ОСОБА_3 направлено для проходження військової служби до табірного збору військової частини НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_3 .
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Проте, молодший сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, вирішив стати на злочинний шлях та 15 листопада 2014 року у останнього виник злочинний умисел направлений на самовільне залишення місця служби - табірного збору військової частини НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 15 листопада 2014 року, в порушення вимог ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини НОМЕР_1 , розташований у АДРЕСА_3 , та станом до 21 квітня 2017 року до військової частини не повертався, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження органам військового чи цивільного управління, а також командуванню військової частини НОМЕР_1 не повідомляв. Незаконно перебуваючи поза місцем служби ОСОБА_3 весь час перебував вдома за адресою: АДРЕСА_1 .
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони зазначені в обвинувальному акті.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює, крім того учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого:
- згідно службової характеристики - обвинувачений під час проходження військової служби зарекомендував себе з посереднього боку (а.к.п.32);
- відповідно до медичної характеристики - обвинувачений за час проходження військової служби за медичною допомогою не звертався (а.к.п.33).
-довідки головного лікаря КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної Ради від 15.06.2015 року за №1059 та головного лікаря Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні від 03.08.2015 року за №29407009 свідчать про те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра у вказаних закладах не перебуває (а.к.п.37, 50);
- у довідці №307-25042017/63210 від 05.05.2017 року ОСК ГУНП України в Харківській області зазначено, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.к.п.147-148).
Дослідивши, співставивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та таких, що в сукупності з іншими наведеними доказами дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченого, посередньо характеризуючі особу дані, пом`якшуючою покарання обставиною є щире каяття, обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає, судом враховане те, що ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення,

-2-
і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.04.2017 року відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в мовах в/ч НОМЕР_1 строком до 22.06.2017 року (а.к.п.128-131). У зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 обраний раніше запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374 - 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця мешкання, періодично з`являтися на реєстрацію.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 обраний раніше запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Нагляд за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а в разі його звільнення з військової служби - на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча