Справа № 461/3875/17
Провадження № 1-кс/461/3737/17
УХВАЛА
15.06.2017 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

в с т а н о в и в :
Слідчим управління ГУ Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000001 від 28.11.2012 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Вході досудового розслідування встановлено, що службові особи Трускавецької міської ради, порушуючи конституційні права ОСОБА_5 не вжили заходів щодо забезпечення його житлом у місті Трускавці, що у результаті призвело до тяжких наслідків.

Старший слідчий СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області, звернувся в суд з клопотанням, винести ухвалу про накладення арешту, а саме позбавлення права відчуження та проведення будь-яких будівельних робіт до завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, що службові особи Трускавецької міської ради висилили ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 , не вжили заходів щодо забезпечення його житлом у місті Трускавці, чим позбавили його можливості отримати право на житло, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , а тому виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 12468681, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 до завершення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий підтримав внесене клопотання з підстав, викладених у такому та просив таке задовольнити.

Представник власника майна в судовому засіданні проти клопотання заперечив з мотивів безпідставності, просив відмовити в задоволенні такого.

Заслухавши клопотання та думки учасників процесу з приводу такого, приходжу до наступного висновку.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З Реєстру права власності на нерухоме майно встановлено, що будинок АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 12468681 складається з сімнадцяти житлових кімнат і шести кухонь та на праві приватної власності належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1704 від 25.11.2005 р.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову (п.2.6 Витягу з Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 р.)

З матеріалів поданого клопотання вбачається, що на даний час, власник квартири АДРЕСА_1 не має статусу підозрюваного, не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також іншим чином не доведено вину у неправомірному заволодінні таким майном. Окрім того, слідчим не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про передчасність заявлення слідчим клопотання про накладення арешту на майно, а відтак вважає його необґрунтованим та безпідставним, у зв`язку з чим відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 170-175 КПК України,

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, в строки, передбачені ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1