УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/4059/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.345 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2017 року в частині призначення покарання змінити, зменшити міру покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував усі пом`якшуючі обставини, а саме те, що він щиро розкаявся, вину визнав повністю.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання за цим законом 1 (один) рік позбавлення волі.
Відповідно ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання приєднано частково невідбуте ним покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03.05.2012 року та остаточно призначено покарання - 1 (один) рік 10 днів позбавлення волі.
Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили тримання під вартою.
Строк відбуття покарання рахувати з 08 червня 2017 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 , відбуваючи покарання, 15.03.2017 року близько 12 години перебував в приміщенні службового кабінету начальника відділення соціально-психологічної служби №5 виправної колонії, який розташований в гуртожитку №5 Державної Установи «Житомирська виправна колонія (№4)» за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 172, де у нього раптово виник словесний конфлікт із капітаном внутрішньої служби ОСОБА_9 , який перебуває на посаді інспектора відділення соціально-психологічної служби №5, являється співробітником Державної Установи «Житомирська виправна колонія (№4)» та перебував на своєму робочому місці у форменому одязі. В свою чергу у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел щодо заподіяння тілесних ушкоджень інспектору відділення соціально-психологічної служби №5 капітану внутрішньої служби ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_6 усвідомлював, що ОСОБА_9 являється співробітником Державної Установи «Житомирська виправна колонія (№4)» та являється працівником правоохоронного органу, який виконує службові обов`язки.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та зненацька умисно наніс останньому один удар правою рукою затиснутою в кулак в ліву частину обличчя, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому спинки носу та струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 345 КК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, допитавши обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо зазначених обставин, роз`яснивши йому й іншим учасникам наслідки такого розгляду, зокрема, неможливість надалі оспорювати фактичні обставини в апеляційному порядку, з чим всі учасники погодились.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.345 КК України кваліфіковані правильно, що не оспорюється в апеляційній скарзі.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин кримінального провадження, є безпідставними.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про визначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який по місцю відбування покарання характеризується негативно, раніше судимий, критично оцінює свої дії, збитки потерпілому відшкодував частково.
Як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд обґрунтовано визнав його щире каяття у вчиненні злочину та визнання вини.
Обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.345 КК України.
З урахуванням того, що ОСОБА_6 під час відбування покарання вчинив новий злочин, суд, із застосуванням вимог ст.71 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03.05.2012 року та призначив остаточне покарання у виді 1 року 10 днів позбавлення волі, що є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
За таких обставин, судом першої інстанції при призначенні покарання дотримано вимоги ст.65 КК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 висновків суду не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали Апеляційним судом Житомирської області, а особою, яка тримається під вартою в той же строк, з моменту отримання повного тексту ухвали.

СУДДІ: