Справа №582/1079/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/479/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 6 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Берегово, Закарпатської обл., мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 8 218 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_10 обвинувачений у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 за наступних обставин.

Так, близько 20 ї години 20 липня 2016 року ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_10 прийти до їх спільного знайомого ОСОБА_11 , проживаючого в б. АДРЕСА_2 .

Прийшовши, ОСОБА_10 побачив у приміщенні літньої кухні ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , який на той час перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Після їх спільного розпивання спиртних напоїв ОСОБА_11 , сидячи на лавці, яка використовується як ліжко, почав ображати нецензурними словами матір ОСОБА_10 . На вимоги ОСОБА_10 припинити образи, ОСОБА_11 не реагував.

ОСОБА_10 , на грунті раптово виниклих неприязних взаємостосунків з ОСОБА_11 з приводу висловлювання ОСОБА_11 образ на адресу матері ОСОБА_10 , діючи умисно та, усвідомлюючи характер своїх дій, маючи на меті позбавити життя ОСОБА_11 , наніс удар кулаком правої руки в область лівого ока ОСОБА_11 внаслідок чого той впав на лавку, яка стояла поряд з пічкою та використовувалася як ліжко.

Передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 та, бажаючи її настання, діючи з прямим умислом, ОСОБА_10 , сидячи на лежачому ОСОБА_11 , став наносити удари кулаками обох рук на протязі близько 20 хвилин по голові та обличчю ОСОБА_11 . Під час нанесення ударів ОСОБА_11 неодноразово бився головою об дверцята пічки, яка знаходилася поряд.

Загалом, нанісши близько 20 ударів правою рукою та 5 ударів лівою рукою, ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження не сумісні з життям, які супроводжувалися рясною зовнішньою кровотечею і крововиливами у м`які тканини, які викликали гостре недокрів`я внутрішніх органів, що стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 .

Побачивши, що ОСОБА_11 втратив свідомість та перестав чинити опір, ОСОБА_10 припинив наносити удари останньому.

Після цього, не перевіряючи стан ОСОБА_11 , ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 залишили господарство потерпілого та пішли по домівках.

Від нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ОСОБА_11 помер, труп якого був виявлений близько 12 години 23 липня 2016 року ОСОБА_7 .

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 в якій ставиться питання про зміну вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_10 за статтею закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав невірну оцінку поясненням обвинуваченого ОСОБА_10 щодо його умислу, який був направлений не на вбивство ОСОБА_11 , а на заподіяння йому фізичного болю, у зв`язку з чим дії обвинуваченого можуть кваліфікуватися за ст.121 КК України.

Також, на думку захисника, у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 , не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства потерпілого ОСОБА_11 .

Крім того захисник вказує, що смерть потерпілого є результатом злочинних дій свідка ОСОБА_12 який, будучи присутнім під час конфлікту ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , не надав останньому допомоги.

Мотивує свої апеляційні вимоги захисник й тим, що в основу обвинувального вироку судом покладено докази, які не відкривалися стороні захисту, а саме відеозаписи слідчих дій, а тому, відповідно до ст. 290 КПК України, вказані докази є недопустимими у обгрунтування винуватості ОСОБА_10 .

Вказує захисник й на те, що до суду надані не оригінальні примірники технічних носіїв фіксації процесуальних дій, оскільки вони зафіксовані на лазерних дисках, а під час проведення цих дій їх фіксування проводилося за допомогою відеокамери з картою пам`яті, що ставить під сумнів достовірність інформації на лазерних дисках.

Також захисник вказує, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений утримувався у металевий клітці, а клопотання захисту про надання можливості ОСОБА_10 перебувати в судовому засіданні поруч із захисником, суд відхилив, чим порушив права обвинуваченого на захист та на справедливий судовий розгляд і допустив його катування.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , пояснення потерпілої ОСОБА_7 про заперечення апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_9 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів провадження вбачається, що колегія суддів суду першої інстанції на основі належно досліджених та оцінених доказів обґрунтовано дійшла до висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненому та необхідність правової кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст. 115 ч. 1 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу помилкової кваліфікації дій ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 , дослідивши наявні у матеріалах провадження докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу дій ОСОБА_10 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , у повному обсязі встановив обставин вчиненого діяння ОСОБА_10 , врахувавши спосіб заподіяння смерті ОСОБА_11 , кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення побиття ОСОБА_10 потерпілого ОСОБА_11 , поведінку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що передувала події, їх взаємостосунки.

З досліджених доказів, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше 25 ударів в життєво важливий орган голову потерпілого ОСОБА_11 , побиття якого здійснювалося протягом 10 15 хвилин.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_10 після припинення ОСОБА_11 чинити опір ОСОБА_10 , пішовши з місця події, не вживаючи заходів по наданню допомоги потерпілому ОСОБА_11 , бажаючи настання смерті ОСОБА_11 , а повернувшись наступного дня до домогосподарства ОСОБА_11 , не поцікавився станом останнього та не пересвідчився в наслідках своїх дій, оскільки вважав, що він виконав усі дії для позбавлення життя ОСОБА_11 .

Вказані обставини, на думку колегії суддів, давали суду першої інстанції для висновку про наявність умислу у ОСОБА_10 направленого на вбивство ОСОБА_11 .

Мотиви апеляційної скарги з приводу не врахування судом пояснень обвинуваченого ОСОБА_10 щодо відсутності в нього умислу направленого на вбивство потерпілого, колегія суддів розцінює, як обраний обвинуваченим та його захисником спосіб захисту, направлений на зменшення відповідальності за скоєне правопорушення.

Не заслуговують на увагу й мотиви апеляційної скарги з приводу того, що у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 , не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства потерпілого ОСОБА_11 , оскільки у мотивувальній частині вироку зазначено, що мотивом вбивства була раптово виникла особиста неприязнь ОСОБА_10 до ОСОБА_11 з приводу висловлення останнім на адресу матері ОСОБА_10 образ.

Також є безпідставними й твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що смерть потерпілого ОСОБА_11 є результатом злочинних дій свідка ОСОБА_12 , який не надав потерпілому допомоги, оскільки під час досудового слідства не було встановлено підстав для притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності і будь яких клопотань, заяв та повідомлень з цього приводу стороною захисту не подавалося ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду.

Колегія суддів також погоджується й з висновками суду першої інстанції з приводу безпідставності посилання захисника на недопустимість здобутих в ході досудового розслідування доказів, а саме відеозаписів слідчих експериментів, в зв`язку з тим, що вони не були продемонстровані стороні захисту при відкритті матеріалів кримінального провадження, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що сторона захисту не заявляла такого клопотання під час досудового розслідування та при відкритті матеріалів досудового розслідування, навпаки в матеріалах ознайомлення мається запис про те що у сторони захисту заяв і клопотань немає.

Мотиви апеляційної скарги захисника з приводу недостовірності інформації на лазерних дисках технічних носіях інформації на яких зафіксовані відеозаписи процесуальних дій, колегія суддів знаходить такими, що не знаходять свого підтвердження, при цьому, у колегії суддів відсутні підстави для сумніву в достовірності інформації на зазначених дисках.

Не заслуговують на увагу й доводи захисника з приводу порушення права обвинуваченого на захист, справедливий судовий розгляд та допущення катування обвинуваченого в зв`язку з тим, що протягом розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 утримувався за металевими гратами, оскільки утримання обвинуваченого ОСОБА_10 здійснювалося відповідно до п. 11 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державної судової адміністрації України, Міністерситва юстиції України та Генеральної прокуратури України, від 26 травня 2015 року № 613/785/5/30/29/67/68, згідно якої у залі судового засідання місце для тримання обвинувачених (підсудних), засуджених обладнується загородженнями.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_10 та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано визначив вид та міру покарання, яке на думку колегії суддів, є справедливим, виходячи з ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та тяжкості суспільно небезпечних наслідків які настали від його вчинення.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 колегія суддів знаходить таким, що є достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_10 , в тому числі і з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 6 квітня 2017 року, відносно ОСОБА_10 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , без задоволення.

Засудженому ОСОБА_10 , на підставі ст. ст. 5; 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII, від 26.11.2015 р.), зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 6 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 х місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_13 з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4