Справа №345/1343/17
Провадження № 1-кс/345/289/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.04.2017 року м. Калуш
До слідчого судді Калуського міськрайонного суду звернулась слідчий СВ Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 з клопотанням, погодженим прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно - лісодеревину породи дуб кругляк, загальним об`ємом 22,16 м3, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, та користування вказаною деревиною.
Так, 12.04.2017 у Калуський ВП ГУНП надійшов рапорт поліцейського Калуського ВП ГУНП ОСОБА_9 , про те, що12.04.2017 року о 08.55 год. в м. Калуші по вул. Богдана Хмельницького, було зупинено автомобіль марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. с. Дідуничі, Стрийського району, Львівської області, вул. Шевченка, який перевозив дерева породи «Дуб» (кругляк) у кількості 22,16м3, без відповідних документів.
12.04.2017 під час проведення огляду місця події - автомобіля марки MAN,реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіп НОМЕР_2 , виявлено що він завантажений деревиною породи дуб (кругляк)у загальній кількості 22,16 м3.
При цьому, відсутні належні супроводжуючі документи на лісодеревину, які б підтвердили законність її походження, так: у наданій товарно-транспортній накладній № 0222/17 від 11.04.2017 не зазначено вантажодержувача; вантажовідправник ФОП ОСОБА_5 документально не підтвердив походження деревини від лісогосподарського товариства, зокрема: умисно приховав специфікацію лісодеревини, її сорт та діаметри. Надані ФОП ОСОБА_5 накладні про купівлю у лютому-березні 2017 року дуба кругляка уСтрийському ДЛГП «Галсільліс» не підтверджують її походження.
Досудовим розслідуванням встановлено, що вказана лісодеревина таємно викрадена при проведенні лісозаготівельних робіт ФОП ОСОБА_5 ДЛГП «Галсільліс» .
З метою збереження речових доказів, унеможливлення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий СВ Калуського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.
Слідчий СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримала з наведених у ньому підстав.
Заінтересована особа ОСОБА_5 , який є власником вилученої деревини та автомобіля, у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про накладення арешту на майно. Пояснив, що займається оптовою торгівлею деревини. На все придбане дерево у нього є необхідні документи, зокрема, товарно-транспортні накладні. Вилучене працівниками поліції дерево ОСОБА_5 доставляв замовнику ТзОВ «Термінал-Вуд».
Заінтересована особа керівник ТзОВ «Термінал-Вуд» ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти накладення арешту на вилучену деревину, так як вона транспортувалась до його підприємства. ТзОВ «Термінал-Вуд» займається оптовою торгівлею деревини, лісопильним виробництвом, а тому вилучена лісопродукція необхідна для здійснення підприємницької діяльності.
Заінтересована особа ОСОБА_7 , який працює водієм у підприємця ОСОБА_5 , у судовому засіданні вказав, що 12.04.2017 при зупинці працівниками поліції автомобіля марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , останнім було надано представникам правоохоронних органів супроводжуючі документи на деревину, підстав для зупинки транспортного засобу не було, а тому ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Клопотань учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування не поступило, а тому фіксування клопотання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши клопотання та доданні до нього матеріали, заслухавши думки учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
12.04.2017 під час проведення огляду місця події в м. Калуші Івано-Франківської області на вул. Тихого, 10, було вилучено автомобіль марки «МАN» д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп д.н.з. НОМЕР_2 , дуб кругляк в кількості 22,16 м3.
Клопотання про арешт майна слідчим направлено до суду 13.04.2017, що підтверджується супровідним листом №58/109/2017/560/17. Зазначене клопотання зареєстровано у суді 13.04.2017 (згідно штампу вхідної кореспонденції на вказаному супровідному листі та протоколу автоматичного визначення слідчого судді).
Згідно ст.171 ч.5 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Порушення строків надходження клопотання до суду не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати підстави наявності правових підстав для накладення арешту на майно та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у звязку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештованому; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Слідчий у своєму клопотанні просить накласти арешт на лісодеревину породи дуб кругляк, загальним об`ємом 22,16 м3.
Згідно накладної №0222/17 від 11.04.2017, ФОП ОСОБА_5 відпустив ТзОВ «Термінал-Вуд» одержав деревини породи дуб кругляк у кількості 22,17 м3.
Відповідно до товарно-транспортної накладної №0222/17 від 11.04.2017, ФОП ОСОБА_5 перевозить ТзОВ «Термінал-Вуд» деревину у кількості 22,16 м3.
Прокурором у судовому засіданні було зазначено, що у товарно-транспортній накладній не зазначено вантажоодержувача. Тому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 N 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.
Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом
господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Тобто, зазначення вантажоодержувача у товарно-транспортній накладній є обов`язковим.
Однак, слідчий просить накласти арешт на майно в рамках розслідування кримінального провадження з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України. В даному випадку не зазначення у накладній вантажоодержувача жодним чином не впливатиме на доказування вини у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна).
Прокурором долучено до матеріалів клопотання протокол огляду місця події від 13.04.2017, який проведений з участю інженера по охороні та захисту лісу ОСОБА_10 . При візуальному огляді встановлено, що деякі колоди деревини не відповідають сортності згідно представлених документів. Заміри дерева не проводились. А це унеможливлює слідчого суддю переконатись у тому, що лісодеревина розміром 22,16 м3 підлягає арешту, адже посилання слідчого на те, що лісодеревина таємно викрадена при проведенні лісозаготівельних робіт ФОП ОСОБА_5 ДЛГП «Галсільліс» не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.
Слід також зазначити, що ДЛГП «Галсільліс» направило листа в Калуську місцеву прокуратуру із зазначенням товарно-транспортних накладних, що видавались ОСОБА_5 та ОСОБА_11 ,однак, жодних даних, що свідчили б про крадіжку із їхнього підприємства лісодеревини, органом досудового розслідування суду не надано.
Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Судом встановлено, що згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основними видами діяльності ТзОВ «Термінал-Вуд» зазначено: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.24 Виробництво дерев`яної тари; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний).
Також, ОСОБА_5 займається наступними видами діяльності: 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві (основний); 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати підстави наявності правових підстав для накладення арешту на майно та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.
Дані мотиви не були встановлені також під час розгляду справи в суді.
Водночас, слідчим суддею встановлено, що арештоване майно не відповідає критеріям ч.2ст.167 КПК України, не належать особі, щодо якої здійснюється провадження, не є предметом вчинення злочину, доказом злочину, не набуто злочинним шляхом та не є також особистим майном чи коштами підозрюваного.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором не доведено, що вилучена деревина зберегла на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: