Справа № 732/129/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/709/2017
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2017 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зірне Березнівського району Рівненської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 2 роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» про стягнення з ОСОБА_7 на користь обласного бюджету витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_11 коштів в сумі 9782,04 грн. задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_7 на користь обласного бюджету ( р/р 0001 в ГУ ДКСУ в Чернігівській області МФО 853592 ) кошти в сумі 9782,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні в сумі 8143, 70 грн., пов`язані з проведенням в ході досудового розслідування судових експертиз.

Як встановлено судом першої інстанції, 20 серпня 2016 року, о 20 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи мікроавтобусом марки Volkswagen LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на 49 км + 437 м автодороги Чернігів-Городня-Сеньківка, яка проходить через територію с. Політрудня Городнянського району Чернігівської області у напряму м. Городня, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перевищив дозволену у населених пунктах швидкість руху, внаслідок чого, при виникненні небезпеки для руху, не зміг прийняти заходи для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення з мопедом марки Ventus VS QT без реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку та при зближенні транспортних засобів почав повертати з автодороги ліворуч, у напрямку вулиці Перемоги с.Політрудня Городнянського району Чернігівської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеда Ventus VS QT ОСОБА_12 загинув, а ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми з забоєм головного мозку, які мають ознаки ушкоджень тяжкого ступеню, за ознакою небезпеки для життя, і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніо-скелетної травми, що включає : закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, травматичний субарахноідальний крововилив, закритий перелом дистального кінця лівої великогомілкової кістки, закритий перелом лівої сідничної кістки, яка відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспорту і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі ); п. 12.4 ( у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. ) Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням та настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу внаслідок м`якості призначеного покарання. Вказує, що вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд у вироку не зазначив суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення. При цьому судом лише враховано, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до тяжких, однак не враховано наслідки, що настали унаслідок вчинення злочину. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого настала смерть однієї особи, а інша отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, недотарканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а злочини, які посягають на вказані цінності відзначаються підвищеною суспільною небезпекою. Тому покарання за вчинення таких злочинів повинно бути адекватне їх суспільній небезпеці.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з вказаних у ній обставин, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, представника потерпілого, який також заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю і пояснив, що він повністю погоджується з пред`явленим обвинуваченням.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 та тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_11 .

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять своє підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що злочин вчинений ОСОБА_7 є тяжким, але не умисним, обставини при яких сталась дорожньо-транспортна пригода, дії водія мопеда, тяжкість отриманих тілесних ушкоджень, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень Правил безпеки дорожнього руху, наслідки, що настали від кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що він залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди і чекав приїзду швидкої та поліції, також судом враховано добровільне відшкодування обвинуваченим завданої потерпілій ОСОБА_13 моральної шкоди, відсутність цивільного позову останньої до обвинуваченого, а також те, що вона пробачила обвинуваченого та просила не позбавляти його волі і призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. Також, судом враховано відсутність цивільного позову та претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_14 , їх позицію, озвучену в судовому засіданні представником потерпілого адвокатом ОСОБА_10 , який заявив, що обвинуваченого не слід реально позбавляти волі та просив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Також, судом враховані дані щодо особи винного, а саме його вік, освіта, стан здоров`я, сімейний стан, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність даних щодо притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, ставлення обвинуваченого до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної моральної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання і призначив покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, визначивши остаточне покарання із застосуванням ст.75 КК України.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурором не наведено обставин, які б свідчили про неможливість застосування відносно обвинуваченого ст.75 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення не можуть бути підставою для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, оскільки судом першої інстанції були враховані всі обставини вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки.

Інших даних, які б свідчили про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, в апеляційній скарзі не наведено, не встановлені такі і дані і під час апеляційного розгляду..

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4