Провадження № 1-в/317/145/2017
Справа № 317/1072/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з державною установою «Біленьківська виправна колонія (№99)» в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого:

засудженого 17.12.2013 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.4 ст.187; п.6 ч.2 ст.115; ч.2 ст.194; ст.70 Кримінального кодексу України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , мотивоване тим, що його засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ст. 70 Кримінального кодексу України до 15 років позбавлення волі та відбуває покарання в Біленьківській ВК 99. За час відбування покарання він був працевлаштований в цеху по переробленню поліетилену, за виконання даної роботи заохочувався 4 рази. Вважає, що довів своє виправлення, але адміністрація колонії відмовляє в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, зазначив про те, що він вважає, що своє покарання він вже відбув, працює з 2014 року, має 5 заохочень, одне стягнення. Участі ні в чому не приймає, тільки працює. Коли розглядали його кримінальну справу у суді від не погоджувався з кваліфікацією, оскільки у нього не було умислу на позбавлення життя. На теперішній час він також вважає, що умислу дійсно не було.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник адміністрації Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_5 не у повній мірі став на шлях виправлення, характеризується посередньо. Дійсно є позитивні зрушення в поведінці засудженого, проте засуджений 05.09.2016 р. мав стягнення, яке хоча і погашене, проте має бути враховане. Незважаючи на те, що засуджений звертався з заявою щодо участі у програмі «Правова просвіта», ніякої участі в цій програмі він взагалі не приймає.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , його захисника, представника адміністрації колонії, прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.04.2010 року. Під час тримання в Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 15.05.2010 року тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 15.08.2010 року тримався в Вільнянському слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, допустив сім порушень вимог режиму тримання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів та у нетактовній поведінці, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності, заохочень не мав. З 05.11.2012 року засуджений знову тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, допустив три порушення вимог режиму тримання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів та у нетактовній поведінці, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладені до набуття вироком чинності, заохочень не мав. З 08.10.2013 року тримався в Вільнянському слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, допустив одне порушення вимог режиму тримання, яке виразилося у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладене до набуття вироком чинності, заохочень не мав.

З 17.08.2014 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії (№99), характеризується позитивно, порушень вимог режиму відбування покарання не допускає, стягнень не має. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має два заохочення правами начальника установи. На виробництві установи працевлаштований різноробочим. За характером спокійний, врівноважений, з іншими засудженими підтримує стосунки як позитивної так і негативної спрямованості, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимоги персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виховання не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня не прагне. Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України участі у роботі самодіяльних організацій засуджених не приймає. Соціально-корисні зв`язки має не стабільні.

31.03.2016 року, комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України, у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому який не стає на шлях виправлення.

31.03.2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної корми, передбаченої ст. 82 Кримінального кодексу України, у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким, як такому який в повній мірі на шлях виправлення не став.

31.03.2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81 Кримінального кодексу України, у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було. За вироком суду має позов 14698,00 грн., але в бухгалтерії установи виконавчі листи на стягнення боргу відсутні.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має п`ять заохочень, мав дванадцять стягнень, 11 з яких до набрання вироком законної сили. Усі стягнення погашені у встановленому законом порядку.

На переконання суду поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що після накладення стягнення 05.09.2016 р., він отримав лише одне заохочення 30.03.2017 р., що безпосередньо передує поданню клопотання про умовно-дострокове звільнення. Незважаючи на те, що стягнення датоване 05.09.2016 р. та на теперішній час погашене у встановленому законом порядку, воно враховується судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Наявні в особовій справі характеристики від 30.03.2016 р. та 25.03.2017 р. відносно ОСОБА_5 є посередніми.

Суд не може не врахувати, що засуджений не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, хоча формально звернувся до адміністрації установи з заявою про бажання приймати участі у програмі «Правова просвіта», не бере участі у роботі самодіяльних організацій засуджених та має нестабільні соціальні зв`язки.

Також суд враховує, що засуджений, працюючи майже увесь період відбування покарання, не відшкодовував та не намагався відшкодовувати 14698,00 грн. стягнуті з нього вироком в рахунок відшкодування шкоди, ставлячись безвідповідально до необхідності виконання даного обов`язку.

Підлягає урахуванню також й те, що ОСОБА_5 як під час розгляду кримінальної справи в суді, що вбачається з вироку, так і на теперішній час не вважає себе винним у повному обсязі, посилаючись на відсутність умислу щодо позбавлення особи життя.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. На переконання суду необхідні корективи як у поведінку засудженого так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає.

На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого та його захисника про те, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1