П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_10,
суддів: при секретарях:ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
за участю прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_17,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_9 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2016 року відмовлено ОСОБА_9 у задоволенні заяви про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді цього ж суду від 18 липня 2016 року за клопотанням старшого слідчого з особливо важливих справ першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 25 травня 2016 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_9 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2016 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 20 грудня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу судді Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року.

У заяві ОСОБА_9 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

На його думку, має місце неоднакове застосування норм права, що містяться в частині першій статті 309, частині четвертій статті 399 та статті 174 КПК, яке полягає в тому, що суддя апеляційного суду помилково дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні заяви про скасування арешту майна, відповідно до статті 309 КПК, не входить до переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, оскільки право на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення прямо визначено пунктом 9 частини першої статті 309 КПК та не заборонено статтею 174 КПК.

Просить скасувати ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2016 року та ухвалу судді Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як приклад неоднакового правозастосування ОСОБА_9 надав копії ухвал колегій суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 та 3 вересня 2015 року.

На думку заявника, в ухвалах колегій суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 та 3 вересня 2015 року, копії яких надано для порівняння, містяться інші правові висновки щодо застосування частини першої статті 309, частини четвертої статті 399 та статті 174 КПК, зокрема те, що апеляційний суд, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги скаржника, допустив істотні порушення кримінального процесуального закону та позбавив їх права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки у статті 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування. Відповідно до пункту 9 зазначеної статті під час досудового розслідування може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому, що не заборонено статтею 174 КПК.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України (далі - Суд) заслухала суддю-доповідача, пояснення прокурора, який вважав, що у задоволенні заяви слід відмовити, дослідила матеріали справи і матеріали, додані до заяви, обговорила доводи, викладені у заяві, й дійшла висновку про таке.

Справа про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2016 року допущена до провадження Суду за заявою ОСОБА_9, який посилається на пункт 2 частини першої статті 445 КПК.

Суд наголошує, що положення пункту 2 частини першої статті 445 КПК передбачають порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права. У цьому контексті у рішеннях Суду висловлена правова позиція, відповідно до якої факт неоднакового застосування норми права судом касаційної інстанції повинен мати певний зовнішній вияв, знаходити відображення у відповідному процесуальному документі (рішенні). Про неоднакове застосування норми права свідчить неоднакове її розуміння судом виключно в процесі правозастосування, що зумовлює ухвалення рішень, які мають різний зміст. Неоднаковість у застосуванні положень норми права нерозривно пов'язана з предметом правозастосування - одна і та сама норма (її положення, припис) одного і того самого закону. Для уможливлення процедури порівняння судових рішень, оцінювання Судом відповідної норми права на предмет неоднаковості її застосування така норма має бути реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справи за касаційною процедурою.

Відповідно до сталої практики Суду неоднакового застосування не буде, якщо суд касаційної інстанції застосував різні норми процесуального права, що виключає можливість їх порівняння.

Предметом перегляду, як зазначено у заяві ОСОБА_9, є неоднакова правова позиція суду касаційної інстанції щодо правозастосування норм права, що містяться в частині першій статті 309, частині четвертій статті 399 та статті 174 КПК, яка полягає в тому, що суддя апеляційного суду помилково дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні заяви про скасування арешту майна, відповідно до статті 309 КПК, не входить до переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, оскільки право на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення прямо визначено пунктом 9 частини першої статті 309 КПК та не заборонено статтею 174 КПК.

Як убачається зі змісту оскарженого рішення, суд касаційної інстанції, приймаючи рішення про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року, послався на положення частин першої та другої статті 309 КПК, якими визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового слідства, і вказаний перелік не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2016 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_9 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді цього ж суду від 18 липня 2016 року, та частину четверту статті 399 КПК, якою передбачено, що, коли апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя відмовляє у відкритті провадження.

Отже, з огляду на це рішення, касаційний суд висловив у ньому свою позицію, щодо застосування частин першої та другої статті 309 КПК, у яких міститься вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування і вказаний перелік не передбачає можливості оскарженню в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні заяв про скасування ухвал слідчого судді про скасування арешту майна.

Що ж стосується копій судових рішень, наданих заявником для порівняння, то вони не демонструють різного застосування зазначених норм кримінального процесуального права.

Натомість в ухвалі касаційного суду від 3 вересня 2015 року встановлено порушення апеляційним судом вимог норми пункту 9 частини першої статті 309 КПК, оскільки під час досудового розслідування може бути оскаржено в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому.

В ухвалі від 1 вересня 2015 року, копію якої також надано для порівняння, касаційний суд зробив висновок, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 309 КПК, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому, а також, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що її подала особа, яка не мала на це право на підставі пункту 2 частини третьої статті 399 КПК, суд допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, оскільки позбавив права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Таким чином, у зазначених судових рішеннях не мало місце застосовування касаційним судом одних і тих самих норм процесуального закону, що свідчить про відсутність підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

Ураховуючи, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, у задоволенні заяви ОСОБА_9 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 453, 454 і 456 Кримінального процесуального кодексу України, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_9.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий ОСОБА_10

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_13

ОСОБА_12 ОСОБА_14