Дата документу Справа № 334/7078/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/691/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на початку липня 2016 року, у нічний час через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , власницею якого є ОСОБА_8 , звідки таємно викрав металеву цільну драбину довжиною три метри, вартістю 350 гривень, належну потерпілій, після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном.

Крім того, 23 липня 2016 року приблизно о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_7 шляхом пошкодження металевої решітки вікна та самого вікна будинку ОСОБА_9 , проник до його помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав туристичний спальний самонадувний матрац вартістю 300 гривень, велосипед «Салют», вартістю 800 гривень.

Крім того, 23 липня 2016 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_7 проник через вікно до будинку ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав телевізор «Електрон» вартістю 250 гривень, телевізор «Рубін» вартістю 250 гривень.

Крім того, в середині серпня 2016 року, у нічний час, ОСОБА_7 через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , власницею якого є ОСОБА_8 , звідки викрав металеву ляду зі швелерами загальною вагою 70 кілограмів вартістю 210 гривень належну потерпілій, після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном.

Окрім того, 02 вересня 2016 року у нічний час ОСОБА_7 , проходячи по території КУ «Запорізький багатотірофільний ліцей № 62» Запорізької міської ради, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 9, таємно викрав два фрагменти металевої зливної труби загальною довжиною 5 метрів, яка була встановлена на стінці будівлі ліцею, вартість якої складає 225 гривень, після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Йому призначено покарання за ст.185 ч.2 КК у виді 3 років обмеження волі, ч.3 ст.185 КК 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.1 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 08.07.2014р. та остаточно призначено до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази, цивільний позов у справі, початок строку відбування покарання, зарахування у строк покарання терміну попереднього ув`язнення.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини і правову кваліфікацію своїх дій, просив зазначений вирок суду в частині призначеного покарання змінити, зменшивши строк покарання із застосуванням ст.69 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; вислухавши обвинуваченого, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. В зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Вимагаючи застосувати при призначенні покарання положення ст.69 КК і призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачений виходив з того, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, він сприяв встановленню об`єктивної істини у справі, має незадовільний стан здоров`я, потребує медичного лікування. Обтяжуючих покарання обставин суд не встановив.

Проте з такими доводами і вимогами погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості та тяжкі злочини. Санкція ч.3 ст.185 КК, за якою обвинуваченого визнано винним, передбачає покарання лише у виді позбавлення волі від 3 років.
Згідно ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Як вбачається із вироку суд урахував обставини, що пом`якшують покарання, на які посилався обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, а тому фактично судом призначено мінімально можливе покарання.
Разом з тим, врахувавши дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він за останні 11 років вже 5 разів притягався до кримінальної відповідальності, нові злочини ОСОБА_7 розпочав вчиняти менш ніж через місяць від дня свого останнього звільнення з місць позбавлення волі; беручи до уваги кількість злочинних діянь, що мають ознаки тяжкого злочину, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.69 КК для призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, оскільки наведені обставини об`єктивно свідчать не про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених злочинів, а навпаки, про їх підвищену небезпеку.
Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання також строк його попереднього ув`язнення з 18.01.2017 року (включно) до 21.03.2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4