АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2508/16-к Номер провадження 11-кп/786/426/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000180, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2016, за апеляційною скаргою прокурора Полтавської області на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 31 січня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Серники Зарічненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, не судимого, -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган про зміну місця проживання та роботи.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь НДЕКЦ при ГУНП в Полтавській обл. 351грн. 84коп. за проведення балістичної експертизи.
По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, ОСОБА_9 06 лютого 2016 р. в нічний час, а саме з 03 год. до 04 год., знаходячись по вул. Молодої Гвардії в с. Селещина Машівського району Полтавської обл., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, здійснив постріл зі свого револьверу «Сталкер 2.5» калібру 4 мм. в область тулуба ОСОБА_10 .
Після отриманого поранення ОСОБА_10 був доставлений до приймального відділення Машівської ЦРЛ, де лікарями було встановлено діагноз: рвана рана передньої поверхні грудної клітини та надана перша медична допомога. Крім того, ОСОБА_10 був направлений на лікування до хірургічного відділення Машівської ЦРЛ, від якого відмовився та в той же день 06 лютого 2016 року о 7 год. 30 хв. самовільно залишив стаціонарне відділення, що підтвердив своєю заявою на адресу адміністрації лікарні.
В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок отриманого поранення ОСОБА_10 помер вдома за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №222-а від 14.03.2016р., висновку комісійної судово-медичної експертизи №73 від 18.05.2016р. при судово-медичному досліджені трупу гр. ОСОБА_10 на його тілі виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення грудної клітини справа з ушкодженням перикарду, дуги аорти, яке в своєму клінічному перебігу призвело до розриву аорти та розвитку тампонади кров`ю серцевої сорочки, що й було безпосередньою причиною смерті потерпілого. Вказані тілесні ушкодження стосовно живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
У разі, якщо б ОСОБА_11 не відмовився від подальшого лікування та надання йому кваліфікованої медичної допомоги, можна було запобігти настанню смерті.
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та просить перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст. 121 КК на ч.2 ст. 121 КК України та призначити реальне покарання.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 встановлено наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та смертю потерпілого, а посилання у висновку експертами на можливість зберігання життя потерпілому у разі надання йому медичної допомоги має характер припущення, тоді як смерть потерпілого є фактичним наслідком дій обвинуваченого, що об`єктивно підтверджено висновками судово-медичних експертиз.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги з мотивів у ній наведених, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників, які заперечували щодо апеляційної скарги прокурора, вказували про законність та обгрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а згідно ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до обвинувального акту складеного СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 та затвердженого прокурором відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 від 23 червня 2016 року ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Поряд з цим, матеріали провадження містять відомості про зміну в суді пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_9 обвинувачення з ч.2 ст. 121 на ч.1 ст. 121 КК України.
Так, відповідно до обвинувального акту із зміненим обвинуваченням по кримінальному провадженню №000180 складеного прокурором Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_14 , яка на підставі постанови першого заступника прокурора Полтавської області від 23 вересня 2016 року була включена у групу прокурорів у даному кримінальному провадженню, та погодженого у порядку ст. 341 КПК України із заступником прокурора Полтавської області від 30 січня 2017 року, ОСОБА_9 було змінено юридичну кваліфікацію діяння, інкримінованого під час досудового розслідування, в бік покращення становища особи, а саме з ч.2 ст. 121 на ч.1 ст. 121 КК України (т.2 а.п.98-101).

Як убачається із судової промови прокурора сторона обвинувачення у судовому засіданні суду першої інстанції під час судових дебатів підтримала обвинувачення за ч.1 ст. 121 КК України та висловлювала свою позицію щодо призначення покарання в межах санкції статті та можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.1 ст. 121 КК України на ч.2 ст. 121 КК України є безпідставним та не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд першої інстанції належно виконав зазначені вимоги закону та обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_9 , позиції потерпілої, яка просила суд не призначати реального покарання у виді позбавлення волі, та прийшов до правильного висновку про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської області залишити без задоволення, а вирок Машівського районного суду Полтавської області від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3
ОСОБА_4