АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1499/17 Справа № 209/841/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000194 за апеляційними скаргами прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 21.11.2016 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська за ст.185 ч.1, ст.185 ч.2 КК України, на підставі ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, в іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та в період іспитового строку, від початку якого сплинуло лише два місяці, що свідчить про те, що обвинувачений не усвідомив скоєне, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, призначивши йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, відсутні обставини, що обтяжують покарання, добровільно повернув викрадене майно потерпілому, який претензій до нього не має та просив суд призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, а також має на утриманні малолітню дитину, є членом релігійної громади, займається суспільно-корисною працею у благодійних цілях, роздає одяг та їжу безхатченкам.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 , 29 січня 2017 року в період часу з 02 години 00 хвилин до 03 години 00 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_3 , в яку його привів ОСОБА_8 , з яким він познайомився напередодні, та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав велосипед «Mongoose», який належить ОСОБА_8 , вартістю 10 515 гривень 65 копійок, в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Кримінальне провадження розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, а апеляційну скаргу обвинуваченого просила залишити без задоволення, обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, а скаргу прокурора просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково їх дослідивши, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за аналогічний корисливий злочин, злочини є умисними, вчинив злочин в період відбування покарання з випробуваням з іспитовим строком, офіційно не працює, відшкодував потерпілому завдану шкоду повністю, думку потерпілого, який просив призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, позитивно характеризується. Судом також враховані обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , - щире каяття та визнання вини у вчиненні злочину, як на стадії досудового слідства, так і в судовому засіданні, відшкодування шкоди потерпілому, та віднесено до обставин, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Обґрунтовано судом не віднесено до обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, оскільки вони охоплюються кваліфікацією злочину, тому суд не може ще раз враховувати їх при призначенні покарання.

Не заслуговують на увагу на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неналежного врахування судом при призначенні покарання тяжкості вчиненого злочину, відсутності скарг за місцем проживання, відношення до вчиненого, добровільне відшкодування шкоди, щире каяття, перебування у членах релігійної громади, думку потерпілого, оскільки судом у вироку надано оцінку всім зазначеним обставинам та обґрунтовано враховано їх при призначенні покарання обвинуваченому.

Наявність на утриманні малолітньої дитини у обвинуваченого, з якою він не проживає, так як розлучився із дружиною, але надає утримання, фактично враховано судом при призначенні покарання.

Колегія суддів погоджується з призначеним за ч.2 ст. 185 КК України покаранням у виді обмеження волі строком на 2 роки, оскільки судом були враховані обставини, що пом`якшують покарання, особа обвинуваченого, який позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем проходження реабілітації.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки посилання в апеляційній скарзі прокурора на попередній вирок не враховує того, що за попереднім вироком остаточне покарання у виді двох років позбавлення волі було призначено за сукупністю злочинів та із звільненням обвинуваченого від відбуття покарання. Крім того, вчинення ОСОБА_7 злочину в період іспитового строку враховано судом при призначенні покарання на підставі ст.71 КК України, а перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння фактично враховано судом при призначенні покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, а не більш м`якого виду покарання у виді арешту, передбаченого санкцією зазначеної статті.

Висновок суду про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в період іспитового строку та порушення ним умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідає встановленим обставинам, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтованого призначив покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України та дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування статті 75 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню.

Підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.69 КК України судом також не встановлено.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, тому вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року залишити без задоволення.
Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4