Справа № 381/710/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/583/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 12.06.2017

ВИРОК
Іменем України

12 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві об`єднані кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 жовтня 2015 року за № 0001874 та 20 лютого 2016 року за № 0000384, за апеляційними скаргами, поданими прокурором Фастівської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 , першим заступником прокурора Київської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Гуляки, Фастівського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
- визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.125 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за сукупністю вказаних злочинів, на підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_6 призначене покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; остаточне покарання ОСОБА_6 визначене за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, а також у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у інше приміщення, за наступних обставин.

26 жовтня 2015 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин штовхнув ОСОБА_10 , в результаті чого останній впав на землю. Після цього, ОСОБА_6 наніс декілька ударів руками в обличчя ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носа, забійної рани носа, синців на лівій повіці, носі, садна на волосистій частині голови, що виникли від дії тупого предмета, які відповідно до висновку експерта № 159 від 03 листопада 2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, та є такими, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
20 лютого 2016 року о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи повторно, з метою збагачення за рахунок викрадення чужого майна, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, перелізши через паркан огородженої по всьому периметру території домоволодіння АДРЕСА_1 , потрапив на подвір`я, де, шляхом відчинення дверей, проник до сарайного приміщення. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи всередині зазначеного сарайного приміщення, таємно від оточуючих здійснив крадіжку бензопили марки «GoodL'uck», вартістю 1500 гривень, бензопили марки «GSP 4520», вартістю 1500 гривень, та велосипеда марки «Ardis», вартістю 1000 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 4000 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 , 20 лютого 2016 року о 03 годині 00 хвилин, діючи повторно, з метою збагачення за рахунок викрадення чужого майна, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, перелізши через паркан огородженої по всьому периметру території домоволодіння АДРЕСА_1 , потрапив на подвір`я, де, шляхом відчинення дверей, проник до сарайного приміщення. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи всередині зазначеного сарайного приміщення, таємно від оточуючих, здійснив крадіжку алюмінієвого бідону, ємністю 40 л, вартістю 200 гривень, та металевої діжки, ємністю 50 л, вартістю 150 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_13 майнової шкоди на суму 350 гривень.
Не погоджуючись із вказаним вироком суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 , апеляційні скарги на нього подали заступник прокурора Київської області, прокурор, який брав участь під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також обвинувачений ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року - скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.125, ч.3 ст.185 КК України, та на підставі ст. 70 КК України у виді та розмірі, визначених судом першої інстанції, а остаточне покарання ОСОБА_6 визначити на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь під час судового розгляду в суді першої інстанції, просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року - скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.2 ст.125 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст.70 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, шляхом складання покарань, у виді позбавлення волі на строк 4 роки; остаточне покарання ОСОБА_6 визначити на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

Підставою для скасування оскаржуваного вироку прокурори в апеляційних скаргах зазначають неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке, на їх переконання, полягає в порушенні ч.4 ст.71 КК України, що виразилося в призначенні судом першої інстанції ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки, у той час як розмір такого покарання має бути більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, тобто більшим ніж 4 роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на необхідність надання ним допомоги хворій матері та сестрі, яка нещодавно народила дитину.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурорів та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, доводи обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційних скарг прокурорів, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора, який брав участь під судового розгляду в суді першої інстанції, підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а також у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у інше приміщення, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Згідно із ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.125, ч.3 ст.185 КК України дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону, зокрема, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно із ст. 12 КК України є відповідно злочином невеликої тяжкості та тяжким злочином, обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття винного та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до ст.67 КК України обґрунтовано визнав рецидив злочинів. Крім того, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність майнових претензій з боку потерпілих.
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, що свідчить про стійке небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення та виключає можливість призначення обвинуваченому більш м?якого покарання, а тому погоджується з обґрунтованим рішенням суду першої інстанції щодо виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.185 КК України та за сукупністю вказаних злочинів, на підставі ст. 70 КК України, так як виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної вимоги обвинуваченого щодо призначення йому більш м`якого покарання.
Однак, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг прокурорів щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч.4 ст.71 КК України.
Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року, за яким він був засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та звільнений від його відбування з випробуванням.
Суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного вироку відносно ОСОБА_6 , визначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є більшим від покарання, призначеного за нові злочини, проте, не є більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч.4 ст.71 КК України. Виправлення зазначеного порушення судом апеляційної інстанції зумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та застосування більш суворого остаточного покарання шляхом ухвалення свого вироку на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України.
Колегія суддів погоджується із вимогами апеляційної скарги заступника прокурора Київської області щодо необхідності визначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
При цьому, вимоги апеляційної скарги прокурора, який брав участь під час судового розгляду в суді першої інстанції щодо необхідності збільшення розміру покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України до 4 років, не підлягають задоволенню, так як в апеляційній скарзі взагалі не обґрунтовані.
Також, вимоги апеляційної скарги прокурора, який брав участь під час судового розгляду в суді першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів шляхом складання покарань, не відповідає положенням ст.70 КК України, яка передбачає часткове або повне складання покарань, а не просто складання покарань, при цьому розмір запропонованого прокурором покарання за сукупністю злочинів, є нелогічним.
Колегія суддів не може погодитися і із запропонованим прокурором, який брав участь під час судового розгляду в суді першої інстанції, розміром остаточного покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків, який, з огляду на викладене, базується на необґрунтованих вимогах.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строки попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити: за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці; за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

За сукупністю вказаних злочинів, на підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_6 призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Остаточне покарання ОСОБА_6 призначити на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 22 лютого 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 22 лютого 2016 року по 26 жовтня 2016 року включно, та за період з 06 квітня 2017 року по 12 червня 2017 року включно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4