Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 листопада 2016 року, якою залишено без зміни ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року про відмову в перегляді за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року щодо нього,
в с т а н о в и в:
Вироком Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року, зміненим ухвалою судової колегії по кримінальним справам Сумського обласного суду від 05 серпня 1999 року ОСОБА_6 було засуджено за ст. 176-3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 серпня 1999 року, відповідно до ст. 4 Закону України «Про амністію» від 16 липня 1999 року на невідбутий строк 17 днів.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2013 року задоволено заяву ОСОБА_6 про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження.
У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року, яким його визнано винним в умисній образі судді при здійсненні правосуддя за період із 23 серпня 1990 року по 18 жовтня 1997 року.
Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що під час розгляду цивільної справи за його позовом до Держави України, прокуратури Харківської області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області та Державного казначейства України, Червонозаводським районним судом м. Харкова допитано експерта ОСОБА_7 , котрий визнав, що не проводив культурологічну експертизу, висновком якої було обґрунтовано вирок Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року щодо ОСОБА_6 . Окрім цього, при розгляді інших його заяв було встановлено, що громадянка ОСОБА_8 не займала посаду судді, а тому не могла бути потерпілою у кримінальній справі. Стверджував, ці встановлені судом процесуальні порушення при проведенні культурологічної експертизи, висновок якої враховано як доказ по 19 епізодам його заяв щодо судді ОСОБА_9 , по інших 209 епізодах щодо суддів, доводять неправильність постановленого вироку, який належить переглянути.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року заяву ОСОБА_6 про перегляд вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року щодо нього залишено без задоволення. Відмовляючи задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, місцевий суд у прийнятому рішенні послався на те, що ОСОБА_6 не навів обґрунтованих підстав, які могли б бути визнані нововиявленими обставинами відповідно до положень ст. 459 КПК України, що вплинули за законність, обґрунтованість чи вмотивованість вироку.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, заявник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 370 КПК України в силу його необґрунтованості.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року, якою відмовлено заявнику в перегляді вироку щодо нього за нововиявленими обставинами без зміни.
Не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 звернувся з касаційною скаргою в якій порушує питання про перевірку вказаної ухвали в порядку касаційної процедури. Вважає, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги доводи його скарги про фальсифікацію висновку культурологічної експертизи, яким доводилося, що він уживав непристойні вирази на адресу суддів та, відмовляючи йому у задоволенні скарги, у порушення вимог ст. 419 КПК України, не зазначив достатніх підстав, із яких його скаргу визнано необґрунтованою. Посилається й на те, що апеляційний розгляд проведено без участі прокурора.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий вважав ухвалу апеляційного суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд вважає, що скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд належними чином дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , мотивовано дійшов висновку про відсутність встановлених підстав, які б свідчили про наявність судової помилки при постановленні вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року щодо ОСОБА_6 .
Під час апеляційного перегляду суд, дотримуючись встановленого кримінальним процесуальним законом порядку перегляду судових рішень, не зайшов підтвердження даним, які б давали підстави вважати, що висновок культурологічної експертизи, який покладений в основу вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року щодо ОСОБА_6 містить ознаки підробленого та ставить під сумнів його законність, обґрунтованість та вмотивованість.
Не заслуговують на увагу посилання скаржника у касаційній скарзі на ту обставину, що апеляційний розгляд за його скаргою було проведено без участі прокурора, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 466 та ч. 4 ст. 405 КПК України процесуальний порядок розгляду такої заяви та апеляційної скарги на ухвалене судове рішення не передбачає обов`язкової участі учасників кримінального провадження в разі їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, не встановлено.
У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими та достатніми доводи, викладені у скарзі, про необхідність скасування ухвали на зазначених у ній підставах.

Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,суд

п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 листопада 2016 року, якою залишено без зміни ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року про відмову в перегляді за нововиявленими обставинами вироку щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3