Справа № 344/9626/16-к
Провадження № 11-кп/779/15/2017
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2016 року щодо нього, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , середня освіта, неодружений, неофіційно працював робочим на пилорамі в смт. Богородчани, українець, громадянин України, раніше судимий, остання судимість вироком Івано-Франківського міського суду від 01.10.2014 року за ч.3 ст.185 КК України із застосування ст. 69 КК України призначено покарання до одного року шести місяців позбавлення волі, 25.12.2015 року звільнений по відбутті строку покарання, -

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з часу затримання з 28 липня 2016 року

На підставі ст. 72 КК України зарахувати в час відбуття покарання час перебування ОСОБА_9 під вартою з 28 липня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 залишено попередню - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 3387 грн. 86 коп. витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, а вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно.

Зокрема: 10.06.2016 року близько 15 год. ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення, скориставшись тим, що його товариш ОСОБА_10 , з яким вони розпивали алкогольні напої, перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння та заснув, за допомогою ключів останнього відчинив вхідні двері квартири АДРЕСА_2 та проник у приміщення. Усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не стежить, ОСОБА_9 таємно викрав ряд побутового майна, на загальну суму 5107, 00 грн.

19.06.2016 року ОСОБА_9 відчинивши хвіртку зайшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де вийняв частину дерев`яної рами вікна і проник у приміщення вказаного будинку. Діючи умисно, з метою повторного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав побутові речі на загальну суму 4030, 00 грн. чим завдав ОСОБА_11 матеріальну шкоду.

В подальшому, 21.06.2016 року близько 07 год. перебуваючи на АДРЕСА_4 , через незачинену кватирку проник в приміщення квартири АДРЕСА_5 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто не стежить таємно викрав побутові речі, чим завдав матеріальну шкоду ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в розмірі 1500 грн. та 11517,00 грн. відповідно.

Під час розгляду справи, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав, послідовно та в повній мірі підтвердив вчинення ним злочинів. А тому просив суворо не карати.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх дій, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на суворість призначеного судом покарання, та не врахування всіх обставин, що пом`якшують призначення покарання.

Так, на думку апелянта, судом не взято до уваги відсутність цивільних позовів з боку потерпілих до нього, та їх прохання суворо не карати його.

Також ОСОБА_9 вказує, на те, що хворіє туберкульозом 4 стадії, та потребує нормального лікування, яке в умовах позбавлення волі неможливе.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції, просив змінити, та призначити йому менш суворе покарання.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_9 , та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, та просили про її задоволення.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 не оскаржуються, і докази в силу ст. 349 КПК не досліджувалися, то вирок суду, в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується посилання обвинуваченого на суворість призначеного йому покарання, та неврахування судом всіх обставин, що пом`якшують покарання, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту ст. ст.50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, що свідчить про його стійку направленість на вчинення корисливих злочинів.

Судом першої інстанції також враховано обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс повне визнання вини та щире каяття.

Таким чином, призначене покарання у виді позбавлення волі є необхідним.

Отже, колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області вважає, що суд першої інстанції призначивши покарання наближене до мінімальної межі, належним чином врахував всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання, в тому числі й ті на які обвинувачений ОСОБА_9 посилається в своїй апеляційній скарзі, і призначив покарання у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, в межах санкції статті і таке покарання є обґрунтованим, законним, достатнім та справедливим.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5