Справа № 302/2249/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 , прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не працюючий, з вищою освітою, не одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням відповідно до п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у виді застави залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст..100 КПК України.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 3050,30 грн.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 26 лютого 2016 року, близько 23 годині 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Tranzit», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в с.Ромачевиця по вул.Духновича зі сторони с.Макарево в напрямку с.Залужжя Мукачівського району та проїжджаючи вказаний населений пункт, всупереч вимогам п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1, 12.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, під час руху проявив неуважність та не врахував дорожньої обстановки, що склалася, навпроти будинку № 74 виїхав на праве узбіччя, де допустив зіткнення з задньою частиною стоячого на узбіччі по ходу його руху автомобіля «Merсedes 814», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 94/2016 від 24 березня 2016 року, пасажир автомобіля «Ford Tranzit», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на передньому сидінні справа, отримав тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови, крововиливу у м`які тканини голови, субархноїдальних крововиливів, забою головного мозку, забою легенів, серця та серцевої сорочки, закритих переломів тіл 5-6 шийних хребців, травматичний шок, тобто тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і з безпосередньою причиною настання смерті знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1, 12.1, 19.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема отримання потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.
В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію діянь обвинуваченого, вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості, неправильного застосування ст.75 КК України і необгрунтованого звільнення від відбування покарання. Просить в частині призначення ОСОБА_6 покарання вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, в решті вирок залишити без змін. Апелянт вважає, що суд не навів переконливих доводів про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покаранняз випробуванням. Враховуючи обставини вчиненного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зокрема: керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, наслідки кримінального правопорушення у виді загибелі молодої людини, залишення винним місця пригоди після вчинення ДТП, прокурор вважає, є недостатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. Крім того прокурор просить врахувати позицію потерпілого про непримирення із обвинуваченим, дані про його особу, який не має сім`ї, ніде не працює.
В своїй апеляції потерпілий ОСОБА_8 також, не заперечуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію діянь винного, вказує на незаконність вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. На думку потерпілого, суд належним чином не врахував поведінку ОСОБА_6 після вчинення злочину, який втік з місця пригоди та не вжив яких-небудь заходів по відшкодуванню потерпілому завданої матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття обвинуваченого є необгрунтованим, оскільки ОСОБА_6 обмежився формальним вибаченням, його розкаяння у вчиненому не є щирим та дієвим, а тому вважає, що обвинувачений заслуговує більш суворого покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, пов`язаного з ізоляцією від суспільства та без застосування положень ст.. 75 КК України.
Заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілого не подавалися.

Проте, заявою від 17.05.2017 року потерпілий ОСОБА_8 відмовився від поданої ним апеляційної скарги, тому така апеляційним судом не розглядається.

Заслухавши доповідача, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , провівши часткового судове слідство та дослідивши матеріали кримінальної справи, перевіривши доводи апеляції, заслухавши сторін в судових дебатах та надавши обвинуваченому останнє слово, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, зазначених у вироку ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, внаслідок чого ці обставини, як і кваліфікація його діянь за ч.2 ст.286 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Поряд з цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі додержав вимоги ст.65 КК України, згідно яких засудженому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Крім того, згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимоги ст.65 КК України та відповідно до загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як видно, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції зазначив, що врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, його визнання вини та розкаяння, а також вибачення перед потерпілим.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст..75 КК України, суд не достатньо мотивував такі висновки, оскільки не зазначив ані дані про особу ОСОБА_6 , які б давали підстави для такого висновку, а ні у чому полягають фактичні обставини, що істотно зменшують суспільну небезпечність злочину і свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не дав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, не врахував підвищену небезпечність вчиненого ним злочину, а також наслідки, що настали внаслідок його дій та, як видно, не враховано і думку потерпілого з цього приводу, який в судовому засіданні суду першої інстанції наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та наводив з цього приводу свої обґрунтовані доводи, зокрема і щодо невідшкодування завданої злочином шкоди та відсутності у обвинуваченого, на його думку, щирого розкаяння.

До того ж, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом не повній мірі враховано вчинення ним правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, грубе порушення ним одночасно ряду вимог Правил дорожнього руху, внаслідок чого загинула людина, а також його безвідповідальне ставлення до наслідків злочину, залишення місця події.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при призначенні судом першої інстанції при таких обставинах ОСОБА_6 цього покарання, не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення і допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення занадто м`якого покарання, що відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 нового покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого, зокрема, що він не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, обставинами, які пом`якшують покарання слід визнати - щире каяття та сприяння в розслідуванні кримінального провадження та обставину, яку обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки правопорушення вчинено ним в процесі керування транспортним засобом з грубим порушенням Правил дорожнього руху України і саме таке покарання відповідатиме положенням ст.50 КК України та вимогам ст.65 ч.2 КК України та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
За таких обстави, у відповідності до вимог ч.3 ст.407 КПК України зазначений вирок, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404 -405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатській області від 06 вересня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначення покарання та звільнення від його відбування - скасувати.

ОСОБА_6 визнати винним ч.2 ст.286 КК України призначити покарання за даною статтею у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Мукачівського міськрайонного суду від 06 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим та іншими учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: