Ухвала
іменем україни
20 червня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001702 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості в силу ст. 89 КК,
засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК,
установив:
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, захисник ОСОБА_7 просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 і закрити кримінальне провадження. Суть доводів захисника зводиться до того, що судовий розгляд є неповним, у справі не встановлено достатніх фактичних даних для доведення винуватості засудженої у вчиненні інкримінованих злочинів, місцевий суд не дав належної оцінки зібраним доказам й незаконно ухвалив обвинувальний вирок. Аргументуючи свою позицію, скаржник наголошує на недопустимості, на його думку, результатів негласних слідчих (розшукових) дій через проведення їх без дозволу апеляційного суду, а протоколу особистого обшуку ОСОБА_6 через порушення ч. 5 ст. 236 КПК. Захисник також заперечує належність та допустимість показань свідків, залучених у якості понятих під час здійснення оперативних закупок. Окрім того, вважає провокативними дії працівників правоохоронних органів. На переконання скаржника, апеляційний суд, не звернувши уваги на допущені порушення, необґрунтовано залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту й ухвалив рішення, яке суперечить статтям 370, 419 КПК.

На касаційну скаргу прокурор подав заперечення, в яких, наводячи відповідні аргументи, стверджує про безпідставність заявлених захисником вимог і просить залишити їх без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.

Учасникам кримінального провадження відповідно до правил ст. 430 КПК було повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду; клопотань про його відкладення та про доставку засудженої до суду касаційної інстанції не надходило.

За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2016 року ОСОБА_6 було засуджено: за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією всього належного їй майна, за ч. 1 ст. 311 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів засудженій визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного їй майна. Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 29 серпня 2015 року по 26 лютого 2016 року.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні в м. Слов`янську Донецької області за обставин, детально викладених у вироку, суспільно небезпечних винних діянь у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та прекурсорів.
Як установив суд першої інстанції, 22 серпня 2015 року в період часу з 11.15 до 11.50 год. у дворі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 збула ОСОБА_8 за 400 грн шприц з особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим вагою 0,060 г (у перерахунку на суху речовину), який вона до цього незаконно зберігала за вказаним місцем її проживання.

Крім того, 29 серпня 2015 року в період часу з 15.10 до 15.30 год. у зазначеному місці ОСОБА_6 повторно збула ОСОБА_8 за 400 грн шприц з опієм ацетильованим вагою 0,056 г (у перерахунку на суху речовину). Цього ж дня в період часу з 19.25 до 20.30 год. у ході проведення санкціонованого обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено ємність з рідиною, яка містила у своєму складі опій ацетильований вагою 1,206 г (у перерахунку на суху речовину).

Також ОСОБА_6 у серпні 2015 року за невстановлених обставин придбала прекурсор. Під час згаданого обшуку на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_6 було виявлено та вилучено ємність із прекурсором ангідридом оцтової кислоти вагою 20,764 г, який засуджена незаконно зберігала з метою використання при виготовленні наркотичних засобів.

Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 12 липня 2016 року вирок змінив: виключив із обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 311 КК кваліфікуючу ознаку незаконне придбання прекурсору; вирішив вважати ОСОБА_9 засудженою за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 та п. б ч. 1 ст. 72 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного їй майна; крім того, суд стягнув із засудженої 1472,12 грн процесуальних витрат на проведення судових експертиз. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про необґрунтованість заявлених захисником касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та у поданих на неї запереченнях, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.

У поданій касаційній скарзі захисник, у числі іншого, посилається на неповноту слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, тоді як їх перевірки в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Разом із тим, у результаті касаційного перегляду матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_6 у незаконному зберіганні з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому повторно, у незаконному зберіганні прекурсорів підтверджується зібраними у справі й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо обставин підготовки та проведення оперативних закупок, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо обставин й результатів проведення особистого обшуку ОСОБА_6 та обшуку місця її проживання; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, обшуку, про результати проведення контролю за вчиненням злочину,про результати аудіо - відео контролю особи, інформації, зафіксованої на технічних носіях DVD-R інв. № Д 28 та Д 29, висновків судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та судової експертизи хімічних речовин, зміст яких докладно відображено у вироку. Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд обґрунтовано вирішив, що вони у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 .
Поряд із цим не залишилися без правової оцінки суду показання ОСОБА_6 про її непричетність до зберігання та збуту опію ацетильованого, а також до зберігання ангідриду оцтової кислоти. Навпаки, як убачається з матеріалів кримінального провадження таку висунуту засудженою на свій захист версію суд належним чином перевірив й умотивовано її спростував у вироку.

Упродовж розгляду справи суд, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечних діянь й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у незаконному зберіганні з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, а також у незаконному зберіганні прекурсорів. Усупереч посиланням захисника у скарзі фактичні дані, покладені в основу вироку на підтвердження вчинення засудженою вказаних діянь отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, а тому в силу ст. 84 КПК є доказами в кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, порушення судом приписів ст. 94 цього Кодексу в касаційній скарзі не наведено.

Так, за матеріалами справи протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій разом із технічними носіями, які на підставі ч. 1 ст. 256 КПК використовувались у доказуванні, були відкриті стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 цього Кодексу. Отже, підозрювану та її захисника повідомили про факт і результати зазначених негласних дій. Саме по собі невнесення до реєстру матеріалів досудового розслідування ухвали слідчого судді Апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року про надання дозволу на проведення аудіо та відео контролю за ОСОБА_6 не є підставою для визнання цих доказів недопустимими, зважаючи також на те, що згадане рішення за клопотанням сторони захисту було розсекречено, досліджено судом й долучено до справи (т. 2 а.к.п. 96). Відтак доводи захисника про недопустимість результатів негласних слідчих (розшукових) дій не можна визнати прийнятними.

Особистий обшук ОСОБА_6 і вилучення з її одягу коштів проведено жінкою працівником міліції у присутності понятих жіночої статі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що підтверджується показаннями останніх, даними, відображеними в протоколі обшуку від 29 серпня 2015 року, і по суті не заперечується захисником. Тому його твердження в скарзі про істотне порушення вимог ч. 5 ст. 236 КПК є неспроможним.

Також є необґрунтованими доводи захисника про те, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не мають самостійного доказового значення та є недопустимими. За змістом вироку суд послався на показання згаданих свідків на підтвердження насамперед факту дотримання працівниками міліції норм процесуального права при проведенні слідчих дій та їх оформленні (помітки та вручення коштів закупнику, його огляду до та після оперативної закупки, вилучення у нього шприц з речовиною, пакування та опечатування речових доказів, складання протоколів). Наведені показання суд сприймав безпосередньо, а їх оцінку дав відповідно до ст. 94 КПК.

У цьому провадженні, як видно з його матеріалів, працівники правоохоронних органів перед проведенням контрольованої закупки володіли достатнім обсягом інформації про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та прекурсорів. Негласні слідчі (розшукові) дії проведено на стадії вчинення засудженою кримінальних правопорушень (незаконне зберігання вказаних засобів та прекурсорів), а поведінка агента, який діяв під прикриттям не була активною. Водночас даних, які би свідчили про підбурювання ОСОБА_6 до вчинення злочину у справі не міститься, не відображено їх і в касаційній скарзі. З огляду на викладене, у колегії суддів немає підстав вважати провокативними дії працівників правоохоронних органів.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 311 КК.

Покарання ОСОБА_6 призначено з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та її особи, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів. Обраний захід примусу відповідає його меті та загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Під час перегляду справи суд апеляційної інстанції, дотримавшись положень глави 31 КПК, ретельно перевірив доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, які у переважній більшості за змістом та суттю є майже аналогічними, викладеним у касаційній скарзі, дав на все вичерпні відповіді й аргументовано відхилив заявлену стороною захисту вимогу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування оспорюваних судових рішень і закриття кримінального провадження, про що йдеться в касаційній скарзі, при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Таким чином, подана захисником касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
постановив:

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2016 року (з урахуванням змін, внесених апеляційним судом) та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3