Справа № 369/4623/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/955/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 51 30.08.2017

УХВАЛА
Іменем України
30 серпня 2017 року. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , українця,

громадянина України, звільненого з займаною посади

25.04.2017 року, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 368 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 4 (чотири) роки.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного і територіального управління юстиції у Київській області на підставі наказу № 2122/3 від 01.12.2016 року, будучи службовою особою, одержав неправомірну вигоду за вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища за наступних обставин.

Так, 17 лютого 2017 року на підставі виконавчого листа № 369/2929/15-ц, виданого 28 жовтня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ТОВ «Бест Білоруський стандарт» на користь ОСОБА_9 69800 грн. моральної та матеріальної шкоди, головний державний виконавець ОСОБА_7 відкрив виконавче провадження № 53418725, та, в подальшому, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» був зобов`язаний неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та вживати передбачених цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, в тому числі не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна боржника, накласти на таке майно арешт, що передбачено ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, під час здійснення виконавчого провадження № 53418725 у головного державного виконавця ОСОБА_7 у невстановлений час та при невстановлених обставинах виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди за вчинення дій, що входять до його повноважень, направлених на виявлення та арешт майна боржника у вказаному виконавчому провадженні.

23 березня 2017 року о 14 годині 10 хвилин до головного державного виконавця ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_10 , який діяв в інтересах ОСОБА_9 - стягувача у виконавчому провадженні № 53418725 з проханням накласти арешт на розрахункові рахунки боржника - ТОВ «Бест Білоруський стандарт» та надати відповідну постанову.

В подальшому, всупереч вимог закону та обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, 20 березня 2017 року о 14 годині 18 хвилин головний державний виконавець ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на отримання неправомірної вигоди, в службовому кабінеті, під час зустрічі з представником стягувача ОСОБА_9 - ОСОБА_10 отримав від останнього в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.03.2017 року еквівалентно 13454 (тринадцяти тисячам чотириста п`ятдесяти чотирьом) грн. 65 коп. за вчинення дій, що входять до службових повноважень державного виконавця, направлених на виявлення та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 53418725.

Після отримання неправомірної вигоди злочинна діяльність ОСОБА_7 була припинена працівниками поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, визначивши покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на 2 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та юридичну кваліфікацію дій останнього вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначення більш суворого додаткового покарання, ніж передбачено відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, основне покарання, призначене ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно не справедливим через м`якість. Судом першої інстанції при винесенні рішення не дотримано норм матеріального права, оскільки додаткове покарання, призначене ОСОБА_7 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 368 КК України, тому, що виходить за межі, встановлені санкцією вказаної статті. На думку прокурора призначене основне покарання у виді штрафу обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно не справедливим через м`якість.Вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі надано правову оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, характеру підвищеної суспільної небезпечності і обставинам вчинення кримінального правопорушення. На думку прокурора судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений вчинив корупційний злочин з прямим умислом, а значить усвідомлював суспільну небезпечність та кримінальну караність своїх дій. Крім того, злочинна діяльність ОСОБА_7 була припинена лише після втручання співробітників поліції, що свідчить про те, що останній міг продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, перебуваючи на посаді головного державного виконавця, а тому вважає що до ОСОБА_7 необхідно застосувати міру покарання пов`язану з ізоляцією від суспільства, оскільки призначене судом першої інстанції покарання є м`яким та не відповідає ні ступеню тяжкості вчиненого порушення, ні особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його

захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду 1-ї інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України відповідає фактичним обставинам справи не заперечуються самим обвинуваченим, який свою вину у вчиненні злочину визнав та щиро розкаявся у скоєному. Дії ОСОБА_7 судом правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України , що не оспорюється і в поданій апеляційній скарзі, а тому обставини скоєного кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та обставин, які враховуються при його призначенні то, колегія суддів, приймаючи до уваги вимоги ст. 404 КПК України приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як зазначено у вироку суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував, що обвинувачений щиро розкаюється у скоєному, раніше не судимий, має постійне місце проживання, за останнім місцем роботи характеризується позитивно, а також при призначенні покарання суд враховував характер і ступінь тяжкості злочину за ч. 1 ст. 368 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Прийнявши до уваги вищевикладене суд першої інстанції прийшов до висновку, що покарання у виді штрафу та додаткового покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів прокурора про те, що суд першої інстанції призначив надто м`яке основне покарання, то вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції статті 368 КК України, та врахував положення ст.ст. 50,65 КК України.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції призначив більш суворе додаткове покарання, ніж передбачено відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 368 КК України прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання вдати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їм влади чи службового становища карається штрафом від однієї тисячі до тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Не дотримуючись даний вимог закону суд першої інстанції призначив додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі:1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного додаткового покарання, в іншій частині підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного покарання та необхідності застосування найбільш тяжкого виду покарання, а саме позбавлення волі, з врахуванням конкретних обставин справи, віку обвинуваченого, позитивних характеристик, визнання ним своєї вини та щирого каяття на думку колегії суддів є не переконливими та недостатніми для скасування вироку саме з причин призначення покарання явно несправедливого в силу м`якості, а тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення додаткового покарання :

призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади строком на 2 (два) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_4