Дата документу Справа № 331/7630/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/292/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/7630/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 74 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2016 року заяву засудженого ОСОБА_7 про пом`якшення покарання засудженого повернуто.

Повертаючи заяву засудженому, суд першої інстанції зазначив, що всі питання, які пов`язані з пом`якшенням покарання у вигляді довічного позбавлення волі визначаються в порядку, передбаченому ст. 106 п. 27 Конституції України, Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженим Указом Президента України від 21.04.2015 року № 223/2015 та вирішуються Президентом України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає, що рішення суду є неправомірним у відповідності до ст. 370 КПК України, виходячи з наступних підстав та обставин:

- суд, проявляючи дискримінаційний підхід, діючи всупереч ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 30 КПК України, позбавив його права у доступі до правосуддя, чим порушив конституційні та основоположні права людини на рівність перед законом і судом;

- суд допустив неправильне застосування норм матеріального закону ст. 74 КК України в аспекті тлумачення норми закону, яка суперечить його змісту. Тим самим, переклав повноваження суду на Президента України, визначивши його суб`єктом права, на якого покладається обов`язок вирішувати правові питання в стадії виконання вироку.

Таким чином, суд проігнорував вимоги ст.ст. 537, 539 КПК України щодо правового обов`язку вирішувати саме судом правові питання, що виникають на стадії виконання вироку, зокрема, в частині застосування кримінального закону в часі.

Враховуючи вищезазначене, просить скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із заяви засудженого, ОСОБА_7 04.11.1996 року засуджений Запорізьким обласним судом за ст. 93 КК України (в ред. 1960 року) до смертної кари розстріл.

Ухвалою Верховного суду України від 19.0 (точної дати місяця не має) 1997 року вирок Запорізького обласного суду від 04.11.1996 року залишений без зміни, але видозмінена міра покарання з смертної кари на довічне позбавлення волі.

У своїй заяві ОСОБА_7 просить суд першої інстанції в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України пом`якшити йому покарання, замінивши покарання у вигляді довічного позбавлення волі на певний строк, що не перевищує 15 років, а також звільнити його з місць позбавлення волі у зв`язку із фактичним відбуттям строку покарання.

Судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції в ухвалі навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення щодо повернення заяви засудженого ОСОБА_7 , а тому немає правових підстав для приведення призначеного покарання до відповідності і як наслідок його зміни на більш м`яке.

Крім того, суд апеляційної інстанції, який розглядає дану апеляційну скаргу, не може переглянути вирок Запорізького обласного суду щодо пом`якшення покарання ОСОБА_7 до 15 років і як наслідок, звільнення його за закінченням строку відбування покарання.

Також діючим законодавством не передбачено заміну довічного покарання на більш м`яке покарання в ході відбування покарання.

Таке право ОСОБА_7 має лише на підставі акта про помилування, якщо він побажає звернутися за помилуванням, що передбачено ст. 87 КК України, або в порядку касаційного провадження.

За таких обставин апеляційні вимоги засудженого не ґрунтуються на вимогах Закону, а прийняте рішення судом першої інстанції є законним.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року, якою повернуто заяву засудженого ОСОБА_7 про пом`якшення покарання, - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4