Справа № 126/2044/16-к
Провадження №11-кп/772/616/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянула 21 березня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000514 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шумилів Бершадського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше в порядку ст.89 КК України не судимого

засуджено за ч.1 ст.382 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням тривалістю на 1 рік.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

За участю прокурора: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження відносно нього у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що будучи у встановленому законом порядку, зобов`язаним рішенням Бершадського районного суду від 23.10.2014 року не чинити перешкод ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в користуванні та володінні належними кожному з них по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, всупереч вимогам ч.5 ст. 24, п.5 ч.3 ст.129 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», достовірно знаючи про чинні правосудні рішення, будучи ознайомленим зі змістом резолютивної частини вказаного рішення суду, усвідомлюючи свій обов`язок по виконанню судових рішень, умисно з 08.07.2015 року по 29.09.2015 року перешкоджав вільному входу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до квартири, шляхом самовільної, без будь-якого погодження з іншими власниками, заміни замків вхідних дверей, або невідчиняючи замкнені з внутрішньої сторони двері, перебуваючи при цьому у квартирі, крім того, заблокував колодами двері належних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кімнат, чим чинив перешкоди у користуванні та володінні належними останнім частинами квартири. У зв`язку з цим, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 змушені проживати не у власній квартирі, а тимчасово у своїх рідних та близьких.

Таким чином, своїми умисними діями він не виконує рішення Бершадського районного суду від 23.10.2014 року, яке набрало законної сили, 21.01.2015 року, в частині зобов`язання останнього не чинити перешкод ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у користуванні належній кожному з них по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого і його захисника, підтримавших доводи поданої апеляційної скарги; заперечення прокурора, проти її задоволення; виступи їх в судових дебатах в підтримання висловлених позицій, а обвинуваченого ще і в останньому слові; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення із наступних підстав.

Потерпілі на апеляційний розгляд не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце апеляційного розгляду та не повідомляли про поважні причини свого неприбуття, що не перешкоджало його проведенню.

Конституція України закріплює та гарантує право кожної особи самостійно та на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Суть цього полягає в тому, що кожна людина вільна вчиняти зі своїм майном будь-які дії, які не заборонені законом та безпечні для оточуючих.

Однак, потерпілі були позбавлені можливості вільно на власний розсуд користуватись належним їм майном.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений був належним чином повідомлений і ознайомлений із рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23.10.2014 року.

Про те, що ОСОБА_6 умисно не виконував зазначене у вироку рішення суду, яке набрало законної сили, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та допитаний в якості свідка ОСОБА_10 .

Підстав не вірити показанням даних свідків у суду не було, оскільки вони послідовні, співпадають і об`єктивно підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Посилання ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі на те, що він не чинив перешкод у користуванні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 квартирою, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються сукупністю зібраних у провадженні доказів, досліджених в судовому засіданні та показами свідків.

Свідок ОСОБА_12 в засіданні суду першої інстанції пояснював, що знав про конфлікт між обвинуваченим та потерпілими, про нестерпні умови життя які створює ОСОБА_6 своїй дружині, сину, те що вони могли потрапити в квартиру лише разом з працівниками поліції, а також про створення різних перешкод у користуванні майном.

Пояснення свідка, що обвинувачений при ньому впустив до квартири сина та ОСОБА_9 які не могли потрапити до помешкання за допомогою свого ключа свідчать про перешкоди із боку ОСОБА_6 потрапити до квартири.

Як вбачається із матеріалів провадження свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також стверджували про постійні випадки перешкоджання у користуванні майном обвинуваченим. Посилання обвинуваченого, що вони пояснювали інші обставини як він щоразу відчиняв двері коли приходили потерпілі, спростовуються аудіозаписом їхніх показів у судовому засіданні та іншими матеріалами кримінального провадження тому визнаються безпідставними.

Доводи ОСОБА_6 із посиланням на свідчення дільничного інспектора та на довідку Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області також не береться судом до уваги, оскільки проти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не заведено кримінального провадження за ст.382 КК України і їх вина нічим не підтверджується стосовно пошкодження замків та перешкод в користуванні ОСОБА_6 квартирою підтверджена до пошкодження замків.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений неодноразово судимий за ч.1 ст.125 КК України, потерпілою по яких є ОСОБА_9 , що в свою чергу підтверджує створення нестерпних умов для співжиття в одній квартирі.

Рапорти поліції, свідчення свідків та потерпілих та інші докази, якими суд обґрунтував свій висновок, які є належними, допустимими і достовірними, свідчать про відсутність можливості вільно та безперешкодно користуватись квартирою та про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину.

Провадження судом розглянуто всебічно, повно, неупереджено, а тому твердження в апеляційній скарзі про неповноту судового слідства, без їх конкретизації та способів усунення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів визнає безпідставними.

В апеляційній скарзі не наведено достатніх доказів для зміни чи скасування прийнятого судом першої інстанції рішення.

Кваліфікація судом дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.382 КК України є правильною, належним чином у вироку вмотивованою і правильність такої кваліфікації сумнівів не викликає.

Тому підстав до задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 420 КПК України апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців із дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: