АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом істотного строку 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Згідно з вироком суду 30 листопада 2015 року, приблизно о 18 год. 40 хв., обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Мерседес-Бенц Віто» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. М. Цвєтаєвої, зі сторони вул. Закревського в напрямку пр. Маяковського в м. Києві, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним до дорожньої обстановки і її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_9 , при наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.1 «зебра», які інформували його про наявність цього переходу, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_9 , який перебував на пішохідному переході, внаслідок чого навпроти будівлі №6 по вул. М. Цвєтаєвої в м. Києві, скоїв наїзд на останнього.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в м`які тканини лівої нижньої кінцівки, закритого гвинтоподібного перелому лівої стегнової кістки в верхній її третині з відривним осколковим переломом малого вертлюга; забійної рани та крововиливу в м`які тканини голови, лінійного перелому правої тім`яної, потиличної, скроневих кісток, основної кістки, субарахноїдального крововиливу, який покриває півкулі мозку та мозочку, вогнища забою тканини мозку в правій тім`яно-скроневій ділянці, в праві лобній та лівій скроневій ділянках, кров в бічних шлуночках мозку, крововиливи в ділянці стовбура мозку.
Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, 3 грудня 2015 року настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Порушення обвинуваченим ОСОБА_10 вимог п.п. 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - смертю потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року в частині позбавлення його права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік та ухвалити нове рішення, яким не позбавляти ОСОБА_5 права керувати всіма видами транспортних засобів.
Апелянт зазначає, що за відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд встановив обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Окрім того, суд встановив, що обвинувачений раніше не судимий, виключно позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина, всі обставини справи та думку потерпілого, який вважав за можливе виправлення обвинуваченого.
Отже, суд, на думку апелянта, позбавляючи його права керування усіма видами транспортних засобів, позбавив його родину єдиного доходу, а саме: перевозити автотранспортом будівельні матеріали та інший вантаж для його роботи, відпрацьовувати борги перед своїми кредиторами, оскільки він позичив 150 000 тисяч гривень для відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, які вимушений повернути протягом року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні зазначеного у вироку злочину при обставинах, встановлених судом, та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі на оспорюються.
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Враховуючи особу обвинуваченого, який є не судимим, виключно позитивно характеризується, щиро розкаявся, відшкодував матеріальну та моральну шкоду, має на утриманні неповнолітнього сина, обставини справи, думку потерпілого, який вважав можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
Отже, обставини, на які посилається апелянт щодо його особи, обставин справи, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, думки потерпілого про можливість виправлення обвинуваченого були враховані судом при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України.
Разом з тим, колегія суддів, враховуючи обставини, встановлені вироком суду, за яких обвинувачений порушив вимоги ПДР України, що призвело до загибелі потерпілого ОСОБА_9 на пішохідному переході, вважає, що характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення обов`язково мають бути врахованими при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.
При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що з позбавленням права керування транспортними засобами його сім`я буде позбавлена засобів для існування та він буде позбавлений можливості погасити заборгованість, яка виникла у зв`язку з відшкодуванням потерпілим матеріальної і моральної шкоди, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вони не підтверджені матеріалами кримінального провадження, а також ці доводи, навіть за умови їх підтвердження, на думку колегії суддів, не є достатньою підставою для скасування додаткового покарання з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_5 в частині скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, як про це прохає апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/1432/2016 Категорія КК: ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1