справа № 1007/636/2011
провадження № 5/361/2/17
ПОСТАНОВА

01 березня 2017 року. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна

в с т а н о в и в :
22 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про зняття арешту з належного йому будь-якого рухомого та нерухомого майна, на яке постановою слідчого від 09.03.2010 року накладено арешт у кримінальній справі.

В заяві вказав, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2011 року він був засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
При ухваленні вироку судом не було вирішено питання щодо скасування арешту, накладеного постановою слідчого від 09.03.2010 року на будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке йому належало на праві власності, в зв`язку з чим він просить суд скасувати арешт та поновити його порушене право на власність.
В судовому засіданні ОСОБА_3 заяву підтримав. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про розгляд повідомлені належним чином.
Вислухавши заявника, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки арешт накладався за правилами КПК 1960 року, слід застосовувати норми вказаного нормативного акту.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 09 березня 2010 року слідчий СВ СУ прокуратури Київської області, ОСОБА_4 , в звя`зку з розслідуванням кримінальної справи відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, з метою забезпечення можливого в майбутньому цивільного позову, а також можливої конфіскації майна, накладено арешт на «будь-яке рухоме та нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , де б воно не знаходилося».
Як видно з матеріалів справи, цивільний позов у справі відсутній.
Санкція частини другої статті 368 КК України, яка діяла на момент прийняття слідчим постанови по накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна, не передбачала такого виду додаткового покарання.
Судом при ухваленні вироку вищезазначені обставини не були враховані, але суд залишив без уваги питання про зняття арешту з майна обвинуваченого ОСОБА_3 , в зв`язку з чим суд вважає можливим задовольнити заяву ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, яке належить йому на праві власності, чим поновив його законні права та інтереси щодо права власності на належне останньому майно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 409, 411 КПК України (1960), суд -

постановив :
Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Зняти арешт з будь-якого рухомого та нерухомого майна обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де б майно не знаходилося, накладеного постановою слідчого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області, ОСОБА_4 від 09 березня 2010 року у кримінальному провадженні № 47-1258 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1