Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/242/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 128 (105) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2017 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000591 по обвинуваченню ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22.12.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Китайгород Олександрівського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , освіта - вища, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.1,2, ч.2 п.1 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 вчинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин.

Так, 12.11.2015 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_8 , знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, не маючи умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, штовхнув ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , руками в область грудної клітки, від чого остання, втративши рівновагу, впала на підлогу та отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи № 117 від 13.11.2015 року, тілесні ушкодження у вигляді закритого черезвертлюжного перелому правого стегна з частковим зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості по довготривалості розладу здоров`я, так як кістки зростаються на протязі не менше 3-4 неділь.

Таким чином ОСОБА_8 своїми діями спричинив з необережності потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , просить скасувати вказаний вирок районного суду та закрити кримінальне провадження за відсутності належних доказів винуватості ОСОБА_8 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому вказує на те, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України не визнав, надавши детальні показання про те, що «... Він відразу пішов на вихід, щоб не було скандалу, а коли підійшов до вхідних дверей, щоб вийти з квартири, потерпіла ОСОБА_9 стала його бити палицею по голові та тулубу. На що він повернувся до неї та відштовхнув її руками, після чого вона впала у коридорі на праву сторону, а він - вийшов з квартири. Не визнає своєї вини у скоєному, так як у його діях була необхідна оборона - він оборонявся від побиття потерпілою». До зазначених вище показань суд віднісся критично, спростовуючи позицію обвинуваченого показаннями потерпілої, його батька ОСОБА_10 , висновком експерта №117 від 13.11.2015 року та іншими. При цьому, суд не взяв до уваги, що потерпіла дійсно не отримувала ні стаціонарного, ні амбулаторного лікування в умовах медичних закладів, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме довідкою Олександрівської ЦРЛ від 27.07.2016 року та 31.10.2016 року (т.1 а.к.п.139,211), згідно якої ОСОБА_9 у період з 12.11.2015 року по даний час на стаціонарному лікуванні у закладі не перебувала і у журналі обліку осіб, які звернулися з тілесними ушкодженнями кримінального характеру за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року не зареєстрована, з урахуванням того, що подія мала місце 12.11.2015 року та довідкою Олександрівського центру первинної медико-санітарної допомоги Кіровоградської області від 27.07.2016 року (т.1 а.к.п.132) про те, що карта амбулаторно хворої ОСОБА_9 в реєстратурі та відомості про звернення за медичною допомогою в Олександрівський РЦПСМД - відсутні.

Також, вказує і на те, що в матеріалах кримінального провадження є висновок експерта №118 від 17.11.2015 року, згідно якого у ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , на підтвердження позиції обвинуваченого, що в нього на голові був картуз в момент коли потерпіла наносила йому удари палицею, з цього приводу показав, що якщо потерпіла била ОСОБА_8 палицею по голові в останнього не обов`язково повинні були залишитись синці.

Крім того, обвинувачений суду вказав на те, що він пішов до батька виключно за його запрошенням, що підтвердив і його батько в судовому засіданні 02.12.2016 року. Про це відомо і знайомому обвинуваченого ОСОБА_12 . Сторона захисту зверталась до суду із клопотанням про виклик ОСОБА_12 в судове засідання для допиту в якості свідка, однак захисник вважає, що суд необґрунтовано відмовив в задоволенні зазначеного клопотання, що на її думку свідчить про неповноту судового розгляду.

Таким чином, зазначені вище обставини свідчать про те, що за результатами проведеного судового слідства, доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України і вичерпані всі можливості їх отримання.

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в межах допиту обвинуваченого, заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, яка заперечила задоволення апеляційної скарги захисника та просила вирок суду залишити без зміни, пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які в дебатах, а обвинувачений ще й в останньому слові, підтримали апеляційну скаргу захисника і просили її задовольнити,дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогост. 128 КК України, за вчинення якого його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по даному кримінальному провадженню та всебічно досліджених судом в ході судового розгляду доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких належним чином перевірена під час судового розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_13 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, кваліфікувавши його дії, як вчинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що його батько ОСОБА_10 проживає зі своєю сестрою потерпілою ОСОБА_9 . Остання поселилася у квартиру батька з метою її забрати у подальшому, а також використовує пенсію його батька, а його до батька не впускає. Наприкінці жовтня 2015 року батько йому подарував 1000 грн. та запросив приходити у гості. 12.11.2015 року він прийшов до батька і у дворі побачив потерпілу, яка заходила у під`їзд. Він пішов за нею, щоб потрапити до квартири, оскільки вона йому двері не відчиняє. Коли вона відчинила двері квартири і відразу за собою хотіла їх зачинити, щоб він не зайшов у квартиру, то він їй не дав цього зробити та пройшов у квартиру та у кімнату до батька, який лежав на ліжку. Після цього, відразу пішов на вихід, щоб не було скандалу. Однак, коли він підійшов до вхідних дверей, щоб вийти з квартири, потерпіла ззаду стала його бити палицею по голові та тулубу. На що він повернувся до неї та відштовхнув її руками, після чого вона впала у коридорі на праву сторону, а він вийшов з квартири. Не визнає вину у скоєному, так як вважає, що він діяв в стані необхідної оборони, оскільки оборонявся від побиття потерпілою. Мав можливість відразу вийти з квартири, як вона почала його бити, але у нього спрацював інстинкт самозбереження. До того ж він впевнений у тому, що ОСОБА_9 від падіння не отримала ушкоджень, оскільки вона на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебувала, її амбулаторна картка у лікарні відсутня. Вважає, що з такою травмою необхідно було лікуватися лише у лікарні. До того ж слідчий допитував її у приміщенні райвідділу, а маючи таку травму вона б не змогла з`явитися на допит. Тому не визнає висновок судово-медичної експертизи про наявні у неї тілесні ушкодження. Пояснив, що судовомедичний експерт не виявив тілесних ушкоджень, оскільки у нього на голові був картуз та він був одягнутий у куртку, тому видимих пошкоджень не було, але від ударів палицею йому було боляче.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченогост. 128 КК України повністю доведена дослідженими та всебічно перевіреними районним судом доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме:
-показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка допитана у виїзному судовому засіданні по місцю свого проживання і пояснила суду, що обвинувачений є її племінником. Після заподіяння ним їй тілесного ушкодження, між ними склалися неприязні відносини. На час події та на даний час вона проживає з його батьком та своїм братом ОСОБА_10 12.11.2015 року в обідній час вона поверталася з аптеки додому, де її помітив обвинувачений та привселюдно облаявши її, пішов за нею додому для того, щоб зайти в квартиру до батька, оскільки останній його не впускає до себе. Вона спробувала зачекати на вулиці поки він піде, але у неї це не вийшло, а тому коли вона заходила до квартири, він її наздогнав та пройшов до квартири, хоч вона його і не впускала. У коридорі квартири він відштовхнув її руками по тулубу, від чого вона впала на праву сторону, а піднятися вже не змогла. Вона його не била палицею. ОСОБА_8 швидко зайшов до кімнати батька та відразу вийшов з квартири. Далі її брат та сусідка викликали швидку допомогу, оскільки підняти її не змогли, а її права нога сильно боліла. Бригада швидкої допомоги відвезла її до лікарні, де її оглянув лікар, зробили рентген та встановили перелом кістки ноги. У зв`язку з її похилим віком (85 років) кістки досить повільно зростаються, а тому лікар сказав, що необхідно шести місяців лежати в певній позі з тугим бинтуванням місця перелому, що краще зробити у домашніх умовах, де їй буде наданий необхідний догляд. Цей час вона провела у доньки по АДРЕСА_3 , так як потребувала постійного догляду. Лікарі періодично навідували її. Слідчий складав документи у лікарні та вдома, до міліції вона не з`являлася. На даний час обмежено може рухатися з «ходунками» лише по квартирі, вийти з квартири на вулицю не має можливості, так як по східцям вона не може пересуватися. Потребує подальшого стороннього догляду;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який також допитаний у виїзному судовому засіданні по місцю свого проживання і пояснив суду, що обвинувачений ОСОБА_8 є його сином. Охарактеризував його з негативної сторони, оскільки останній приходить до нього та постійно вимагає гроші, сам ніде не працює, тому він не впускає його до себе у квартиру. Він проживає разом з потерпілою його сестрою ОСОБА_9 , яка здійснювала догляд за ним, а зараз це роблять її доньки. 12 числа (місяця згадати не може), але пам`ятає, що це було рік тому назад сестра пішла до аптеки. Коли вона повернулася, він знаходився у кімнаті на ліжку та почув з коридору розмову та як щось впало і вона крикнула. Після цього до кімнати забіг його син, він йому сказав: «Що ж ти робиш?», на що той відразу вийшов з квартири. Далі він побачив, що сестра лежить у коридорі на підлозі. Підняти її із сусідкою не змогли, а тому викликали швидку допомогу, яка її забрала до лікарні. Потерпіла тривалий час лікувалася вдома у своєї доньки. У зв`язку з його похилим віком (90 років), він обмежено пересувається лише по квартирі та потребує стороннього догляду;

- показаннями експерта ОСОБА_11 , який у судовому засіданні пояснив, що виготовляв по даному кримінальному провадженню висновки судово-медичних експертиз № 117 від 13.11.2015 року та № 122 від 24.11.2015 року. Перша експертиза проводилася на підставі амбулаторної книжки та рентгенівських знімків ОСОБА_9 , які йому надав слідчий. Потім проводилася експертиза за результатами слідчого експерименту від 24.11.2015 року за участю ОСОБА_8 . Експерт повністю підтвердив свої висновки та доповнив, що при тому ушкодженні, що отримала потерпіла, а саме закритий черезвертлюжний перелом правого стегна з частковим зміщенням, враховуючи її похилий вік, здатність пересування після зростання кісток може бути обмежена. Вказав і на те, що лікування такого перелому можливе у домашніх умовах, але за умови відповідного статичного положення хворої, тривалого часу та профілактики пролежнів, при цьому амбулаторна картка може знаходитися на руках у хворої, а не в лікарні. Також, він проводив експертизу і відносно ОСОБА_8 , у якого тілесних ушкоджень не виявлено, останній звернувся через 6 днів після події;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні, пояснив, що проводив досудове слідство по даному кримінальному провадженню. Процесуальні документи за участі потерпілої складав у лікарні та вдома у її доньки, яка доглядала за ОСОБА_9 , оскільки та рухатися не могла і лежала коли він її допитував. Свідка ОСОБА_10 він також допитував по місцю проживання останнього, оскільки він дуже погано рухається. У протоколах допиту вказаних осіб помилково зазначив, що допити проведено у приміщенні поліції. Також проводив слідчий експеримент за участю підозрюваного, який показав як він руками штовхнув потерпілу та яким чином вона впала.

Крім показань потерпілої та свідків вина обвинуваченого підтверджується також іншими доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- витягом з кримінального провадження №0000591, яким 13.11.2015 року внесено дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме, що 12.11.2015 року о 11.00 год. ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , перебуваючи при вході до кв. АДРЕСА_2 (т.2 а.к.п.1);

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.11.2015 року, якою ОСОБА_9 повідомила, що 12.11.2015 року о 11.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 штовхнув її руками у грудну клітку, від чого вона впала та отримала тілесні ушкодження (т.2 а.к.п.8);

- висновком експерта № 117 від 13.11.2015 року, згідно якого по медичній документації у гр. ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритого черезвертлюжного перелому правого стегна з частковим зміщенням, який міг утворитись при падінні з висоти власного зросту на плоскість з послідуючим ударом великим вертлюгом правого стегна об дану площину, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості по довготривалості розладу здоров`я. Згідно амбулаторної карти Олександрівської ЦРЛ, видно, що 12.11.2015 року потерпілій ОСОБА_9 проведено рентгенологічне дослідження правого кульшового суглобу, що дає можливість говорити про утворення перелому в час зазначений в обставинах справи. Тілесне ушкодження, яке мало місце у гр. ОСОБА_9 утворилось від одного травматичного впливу. Враховуючи локалізацію, механізм утворення вказаного перелому, дає можливість говорити про утворення його при падінні з висоти власного росту на плоскість (т.2 а.к.п.18);

- даними протоколу слідчого експерименту від 24.11.2015 року в ході якого ОСОБА_8 розповів та показав, як він 12.11.2015 року о 11 год. 00 хв. знаходячись у квартирі батька ОСОБА_10 , та захищаючись від ударів палкою ОСОБА_9 , штовхнув її двома руками в грудну клітину, від чого остання впала на підлогу на правий бік тулубу та почала кричати, а він залишив приміщення квартири (т.2 а.к.п.35-38);

- висновком експерта № 122 від 24.11.2015 року, згідно якого у гр. ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритого черезвертлюжного перелому правого стегна з частковим зміщенням, який міг утворитись при падінні з висоти власного зросту на плоскість з послідуючим ударом великим вертлюгом правого стегна об дану площину і міг виникнути при обставинах на які вказує підозрюваний ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту від 24.11.2015 року (т.2 а.к.п.42).

Перевіривши вказані докази в їх сукупності колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину за який його засуджено повністю доведена та його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковано за ст. 128 КК України, як вчинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за ст. 128 КК України через відсутність належних доказів його винуватості у скоєнні вказаного злочину і що вичерпані можливості в їх отриманні колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину повністю доведена всебічно дослідженими судом першої інстанції доказами, які є достовірними та достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 і яким надана районним судом правильна оцінка у своєму вироку, про що вже зазначено в даній ухвалі вище.

Посилання захисника і на те, що потерпіла у лікарні не лікувалася, її медична документація у лікарні відсутня, судово-медична експертиза проведена без належних медичних документів та без її обстеження експертом колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження та спростовуються показаннями експерта ОСОБА_11 , який у суді першої інстанції підтвердив, що експертиза проведена на підставі амбулаторної карти хворої з відповідними записами про травму та рентгенівських знімків, які надавалися йому слідчим. Крім того, він вказав і на те, що проведення експертизи без обстеження потерпілого можливе за медичними документами (історії хвороби стаціонарного хворого, медичної карти амбулаторного хворого) при наявності медичних документів, що містять вичерпні дані про стан потерпілого в момент травми, характер пошкоджень, їх клінічному перебігу, процесу загоєння та інших відомостей, необхідних для проведення експертизи, що повністю узгоджується і з вимогами ч.3 ст. 101 КПК України.

Крім того, в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 по місцю свого проживання, під час виїзного судового засідання 02.12.2016 року пред`явила суду першої інстанції для огляду свою амбулаторну медичну карту, яку досліджено судом в частині записів про проведення рентгену на час події, а саме 12.11.2015 року та записів хірургів з вказаним діагнозом, які відвідували хвору на дому.

Що стосується наданих суду двох довідок з Олександрівської ЦРЛ від 27.07.2016 року та 31.10.2016 року (т.1 а.к.п.139,211) відповідно до яких ОСОБА_9 у період з 12.11.2015 року по даний час на стаціонарному лікуванні у закладі не перебувала і у журналі обліку осіб, які звернулися з тілесними ушкодженнями кримінального характеру за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року не зареєстрована (оскільки дана подія мала місце - 12.11.2015 року) та довідки Олександрівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Кіровоградської області від 27.07.2016 року (т.1 а.к.п.132) про те, що відсутні в реєстратурі карта амбулаторного хворого на ОСОБА_9 та відомості про її звернення за медичною допомогою в Олександрівький РЦПМСД, то вони не спростовують висновку судовомедичної експертизи та фактичних обставин справи про отримання потерпілою вказаних тілесних ушкоджень саме 12.11.2015 року за тих обставин, що зазначені в даному вироку суду, оскільки потерпіла дійсно у зв`язку з даною травмою жодного дня не перебувала на лікуванні в Олександрівській ЦРЛ, оскільки за рекомендацією лікаря проходила таке лікування на дому, де за нею доглядала її дочка, що підтвердила і сама потерпіла в судовому засіданні, а у зв`язку з тим, що вказану травму вона отримала ще 12.11.2015 року і цей же день, згідно довідки Олександрівської ЦРЛ від 17.11.2016 року (т.1 а.к.п.212) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зверталася у приймальне відділення ЦРЛ, та була оглянута лікарем-травматологом і їй встановлено діагноз - перелом шийки стегна, тому відсутній такий запис у журналі обліку осіб, які звернулися з тілесними ушкодженнями кримінального характеру за період з 01.01.2016 року по 27.07.2016 року, так як такий запис зроблено в журналі набагато раніше, а саме 12.11.2015 року о 12 год. 40 хв., де зазначено про заподіяння потерпілій вказаного тілесного ушкодження ОСОБА_8 , у цей же день їй також проведено рентгенографію правого тазо-культового суглобу, та встановлено перелом т/б стегна (т.1 а.к.п.213,214).

Крім того, вказані обставини підтверджуються і довідкою ЛКК №101 від 15.01.2016 року та довідкою Олександрівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Кіровоградської області від 15.02.2016 року, згідно яких потерпіла на той час була нетранспортабельна та знаходилася у лежачому положенні в АДРЕСА_3 (т.1 а.к.п.51,53), що повністю узгоджується з показаннями потерпілої про те, що вона постійно лікувалася вдома у своєї доньки, яка здійснювала за нею догляд та тривалий час знаходилася у лежачому положенні для того, щоб зрослися кістки.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що при такій травмі необхідне лише стаціонарне лікування, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки як вбачається з записів амбулаторної карти, оглянутої судом в ході допиту потерпілої, лікарем прийняте рішення з врахуванням похилого віку потерпілої про її лікування вдома при дотриманні умов щодо лежачого положення тіла та фіксованого бинтування травмованої ноги по формі «сапожок».

Крім того, колегія суддів також вважає безпідставними і доводи захисника та обвинуваченого, що у його діях мала місце необхідна оборона, оскільки згідно до вимог ч.1 ст. 36 КК України - необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як вбачається з показань самого обвинуваченого, він збирався йти з квартири та коли вже знаходився у коридорі перед вхідними дверима, потерпіла ззаду почала бити його палицею, після чого він повернувся та відштовхнув її від чого вона впала на підлогу. Відсутність у нього тілесних пошкоджень пояснює тим, що був у картузі та курточці, а тому слідів побиття не залишилося. Також, він вказав і на те, що коли потерпіла ОСОБА_9 била його палицею, у той момент він вже знаходився перед вхідними дверима та мав можливість залишити квартиру, натомість він повернувся та відштовхнув її, що в даній ситуації, з урахуванням віку та стану здоров`я потерпілої, не може бути визнаним як необхідна оборона, оскільки не відповідало розміру та тяжкості посягання. Більше того, такі доводи обвинуваченого про побиття його потерпілою колегія суддів сприймає критично та вважає їх неправдивими, оскільки вони окрім показань обвинуваченого, будь-якими достовірними доказами по справі не підтверджені та їх повністю заперечує сама потерпіла, показання якої узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Отже, враховуючи ці обставини колегія суддів не вбачає у діях ОСОБА_8 ознак необхідної оборони, відповідно до його версії події, так як потерпіла з її фізичними даними та віком не могла становити для обвинуваченого будь-якої небезпеки.

Доводи захисника обвинуваченого і про те, що судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні їх клопотання про виклик в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_12 , чим на її думку допущено неповноту судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких на думку захисту може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вказаний свідок не був очевидцем вказаних подій, а тому він не може будь-яким чином підтвердити чи спростувати фактичні обставини справи, а відтак і вплинути на повноту даного судового розгляду. Крім того, як зазначає про це у своїй апеляційній скарзі сама захисник, вказаний свідок може підтвердити по даному кримінальному провадженню лише факт того, що обвинувачений пішов у той день до свого батька виключно за запрошенням останнього, чого не оспорює і допитаний судом сам свідок ОСОБА_10 , який вказав, що дійсно запрошував сина прийти до нього, але не в цей день, а значно раніше і лише з приводу того, щоб повідомити сина, щоб він більше не приходив до нього, проте вказаний факт будь-яким чином не стосується самих обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , а відтак і не може істотно вплинути на ухвалення судом законного та обґрунтованого судового рішення.

Перевіряючи вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь і характер соціальної небезпеки скоєного злочину, а також і те, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення яке, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, а також обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

При цьому, районний суд правильно врахував, що обвинувачений вчинив необережний злочин, раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, хворіє на ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, гіпертонічну хворобу ІІ ст., серцеву недостатність ІІ-А ст., потребує оперативного лікування з приводу хронічної алергічної риносинусопатії, а тому обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі та на підставі ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, що цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , необхідно залишити без задоволення, а тому вирок районного суду стосовно нього слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, авирок Олександрівського районного суду від 22 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2