Провадження № 11-кп/780/139/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 08.02.2017

ВИРОК
Іменем України
08 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, не одруженого, з середньою технічною освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

засуджено за ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повністю приєднано не відбуте покарання, призначене за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2016 року у виді 80 годин громадських робіт, які відповідають 10 дням арешту та остаточно призначено покарання у виді 5 місяців 10 днів арешту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано до покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 26.09.2016 року по 23.11.2016 року що складає 59 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з 26.09.2016 року.

До набрання вироком законної сили залишено застосований ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та утримувати в Київському СІЗО УДПС в м. Києві та Київській області.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 15 803 (п`ятнадцять тисяч вісімсот три) грн. 49 коп. матеріальної шкоди.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та вчиненого за наступних обставин.

26.09.2016 року, приблизно о 14 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , а саме золотих ланцюжків, які знаходились на її шиї та золотого браслету, який знаходився на її руці, умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, повторно, підбігши до потерпілої схопив за належні їй золоті ланцюжки своєю правою рукою, які знаходилися у ОСОБА_10 на шиї. В свою чергу ОСОБА_10 встигла відреагувати на протиправні дії ОСОБА_8 та в цей момент взялася руками за ланцюжки, перешкоджаючи таким чином діям ОСОБА_8 , спрямованих на їх заволодіння та в подальшому відштовхнула його прибравши руки ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_8 побачив на руці потерпілої золотий ланцюжок вагою близько 13 г із золотим кулоном вагою 2 г, який шляхом ривка умисно, повторно з корисливих мотивів відкрито вирвав зірвав з її руки та з місця вчинення злочину зник із викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на суму 20 803 грн. 49 коп.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Київської області ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2016 року у виді 80 годин громадських робіт, які відповідають 10 дням позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст.65 КК України, при визначенні міри покарання ОСОБА_8 за ст.69 КК України не в повній мірі враховано, що останній вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, щодо жінки, завдані збитки відшкодував частково, раніше судимий за вчинення корисливого злочину до реального відбуття покарання у виді громадських робіт, яке він не відбув та менше ніж за два місяці після ухвалення попереднього вироку, вчинив новий тяжкий злочин. Зазначене свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, відтак його виправлення та запобігання новим злочинам неможливе без тривалої ізоляції від суспільства.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, у вчиненні кримінального правопорушення вину визнав у повному обсязі, частково відшкодував матеріальну шкоду, запевнив суд першої інстанції, що перебуваючи на волі докладе зусиль, щоб повністю відшкодувати збитки, неодноразово просив вибачення у потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції просила ОСОБА_8 суворо не карати та обрати для нього умовну міру покарання. Крім того, покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком обвинувачений ОСОБА_8 не відбув, адже його після набрання вироком законної сили деякий час не викликали до орану виконання покарань.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та вважали вирок суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюється.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів встановлена така невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання, а саме призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Так, обираючи ОСОБА_8 кримінальне покарання, суд першої інстанції виходив з того, що він за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, неодноразово просив вибачення за вчинене, негативне та критичне ставлення до своїх протиправних дій,обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданого збитку. Також, суд першої інстанції врахував думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_8 та не позбавляти його волі. Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд першої інстанції визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Із огляду на зазначене суд вважав виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливим без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст.65, 69 КК України, у повній мірі не врахував тяжкість скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є раніше судимий за вчинення злочину проти власності та не відбувши покарання, знову скоїв аналогічний злочин, який характеризується більш високим ступенем суспільної небезпеки, оскільки заволодів майном відкрито.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.69 КК України не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування потерпілій завданих збитків. При цьому колегія суддів також враховує особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше судимий за вчинення корисливого злочину проти власності до реального відбуття покарання у виді громадських робіт, та обставини, які обтяжують покарання, а саме вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження нових злочинів, а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого буде покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і буде необхідним та достатнім для досягнення його мети.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком необхідно повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2016 року у виді 80 годин громадських робіт, які відповідають 10 дням позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71,72 КК України до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2016 року у виді 80 годин громадських робіт, які відповідають 10 дням позбавлення волі та остаточно призначити покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

У відповідності до вимог ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, у період з 23 листопада 2016 року по 08 лютого 2017 року, включно, в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 26 вересня 2016 року.

В решті вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий :
Судді: