Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/682/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження № 00000305 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заулки Кадомського району Рязанської області Російської Федерації, росіянина, громадянина Російської Федерації, з середньо-спеціальною освітою, який одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Також, стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4128 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., а також судові витрати на користь держави в розмірі 1228, 20 грн.

Цим же вироком в порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_9 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

23.12.2015 року близько 16 години 35 хвилин, в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в тяжкому стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку судово-хімічної експертизи №4486 від 29.12.2015 року в крові ОСОБА_9 було виявлено етиловий спирт в кількості 2,75-2,73 г/дм3, керуючи автомобілем ИЖ 2126-030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби на 115 км. автодороги Устинівка - Петрове - Жовті Води, в межах населеного пункту с. Петрівське Петрівського району Кіровоградської області, зі сторони м. Жовті Води в напрямку с. Олександро-Мар`ївка, недоїжджаючи до перехрестя автодороги з вул. Першомайської, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, згідно яких, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, та п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху,проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, не контролюючи свої дії через сильний стан алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, при цьому порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу, не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з наступним наїздом на залізобетонні стовпчики, на пішохода ОСОБА_10 та на дерево, які знаходилися на лівому узбіччі щодо напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 448 від 20.01.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден лівої гомілки, лівого стегна, крововиливу у м`які тканини лоба, закритих переломів кісток лівого гомілково-ступневого суглобу, кісток лівого передпліччя, множинних переломів ребер справа та зліва з явищами внутрішньо плевральної кровотечі, розриву між 7-м шийним та 1-м грудним хребцями без ушкодження спинного мозку, вколочених переломів 4, 5 грудних хребців з пошкодженням спинного мозку, розриву лівої долі печінки з явищами внутрішньочеревної кровотечі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, та в даному випадку призвели до смерті останньої, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 , кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, посилаючись на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, який спричинив смерть потерпілої, вину не визнав, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину, потерпіла наполягала на призначенні максимальної міри покарання.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок та стягнути на її користь 500000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, втратила рідну сестру, яка була їй замість рідної матері і внаслідок цього зазнала значних моральних втрат, а ОСОБА_9 вину не визнав, не відшкодовував їй заподіяну шкоду.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить змінити вирок, визнати обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 119 ч. 1 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_9 переживає тяжкі труднощі у своєму житті (тяжка хвороба, негаразди у відношеннях з дітьми тощо), через що у нього виникала ідея покінчити життя самогубством і в той час обвинувачений дійсно бажав покінчити життя самогубством, але, в силу трагічної випадковості, по вулиці проходила потерпіла ОСОБА_10 . Тобто, ОСОБА_9 не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких наступила смерть потерпілої, внаслідок своїх злочинних дій отримав тяжкі травми.

Таким чином, у обвинуваченого відсутня суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, а тому його дії слід кваліфікувати за ст. 119 ч. 1 КК України, як вбивство через необережність.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить призначити йому покарання без позбавлення волі та вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 119 ч. 1 КК України, посилаючись на доводи, які є аналогічними доводам його захисника.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та пояснення потерпілої ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, і заперечили задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, і заперечили задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, кваліфікувавши його дії, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив, що він у власному користуванні має автомобіль ИЖ 2126-030, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 23.12.2015 року зранку він вирішив прогулятись і пішов на автостоянку за автомобілем. Потім він вирішив покінчити життя самогубством і тому вирішив розбитись на автомобілі. Після чого він вжив пляшку горілку, написав записку, щоб нікого не винуватили в його смерті і поїхав в сторону с. Петрівське Петрівського району Кіровоградської області на виїзді з м. Жовті Води Дніпропетровської області. Він хотів врізатись в залізний стовп, який знаходився з правої сторони, під трубами. Після чого він розігнався і поїхав, людей у той момент він не бачив, що було далі він не пам`ятає, а коли він отямився, то був у лікарні. Не вважає себе винним у смерті потерпілої, оскільки не мав наміру позбавляти життя потерпілу, так як він її не бачив, а тому вважає, що стався нещасний випадок. Винним себе визнає частково, так як він скоїв злочин не навмисно.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України повністю доведена дослідженими та всебічно перевіреними районним судом доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, потерпіла ОСОБА_7 суду першої інстанції пояснила, що ОСОБА_10 , яка загинула в ДТП являлась їй рідною сестрою. Останній раз вона бачила сестру 21.12.2015 року. ЇЇ сестра проживала в АДРЕСА_2 і співмешкала з ОСОБА_11 23.12.2015 року о 19 годині 30 хвилин вона дізналася про те, що її сестру ОСОБА_10 збив автомобіль. Після цього вона відразу поїхала до місця ДТП, а саме ділянки траси с. Петрівське, Петрівського району, Кіровоградської області, як їхати з м. Жовті Води Дніпропетровської області. Приїхавши на місце ДТП, вона побачила автомобіль, який врізався у дерево та знаходився на узбіччі дороги. Водія в автомобілі вже не було, а неподалік автомобіля лежала її мертва сестра - ОСОБА_10 . Смертю сестри їй спричинено матеріальну та моральну шкоду, так, як обвинувачений добровільно допомоги їй не надавав. Матеріальну шкоду вона оцінює в 4 128 гривень 60 копійок, це витрати на поховання сестри, а моральну шкоду вона оцінює в 500 000 гривень, так як вона втратила свою близьку людину. У зв`язку з цим вона просить суд задовольнити її позов та стягнути з обвинуваченого заподіяну шкоду.

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснював, що його сестра ОСОБА_13 знаходиться в шлюбі з ОСОБА_9 23.12.2015 року він бачив ОСОБА_9 вдень, останній був чимось схвильований, але чим саме він не знає. Потім його сестра - ОСОБА_13 повідомила йому, що її чоловік - ОСОБА_9 потрапив в ДТП. В його присутності ОСОБА_9 23.12.2015 року, алкогольні напої не вживав.

Свідок ОСОБА_13 пояснила районному суду пояснювала, що з ОСОБА_9 вона перебуває у шлюбі з 2011 року. ЇЇ чоловік - ОСОБА_9 є громадянином Російської Федерації, а з нею проживає в м. Жовті Води Дніпропетровської області. 23.12.2015 року ОСОБА_9 в обідній час вийшов з дому та сказав, що піде прогулятись. Пізніше вона дізналась, що ОСОБА_9 потрапив в ДТП. Коли вона відвідувала чоловіка в лікарні, то він повідомив, що збирався покінчити життя самогубством на автомобілі. У її присутності ОСОБА_9 23.12.2015 року алкогольні напої не вживав. За кермом у нетверезому стані її чоловік раніше не сідав, останні п`ять років він дуже хворіє, йому зробили декілька операцій в Росії і він є інвалідом.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції пояснював, що він проживає в АДРЕСА_2 . Останні декілька років потерпіла ОСОБА_10 , яка загинула в ДТП, співмешкала з ним по вказаній адресі. 23.12.2015 року близько 17 години вечора його співмешканка ОСОБА_10 пішла кудись з дому, але куди саме він не знає. Через деякий час працівники міліції йому повідомили, що його співмешканку збив на смерть автомобіль. Після цього він з працівниками міліції поїхали до місця ДТП, а саме ділянки траси в с. Петрівське, як їхати з м. Жовті Води Дніпропетровської області. Приїхавши на місце ДТП, він побачив автомобіль, який врізався у дерево та знаходився на узбіччі дороги. Водія в автомобілі вже не було, а неподалік автомобіля лежала його мертва співмешканка - ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснював, що 23.12.2015 року, близько 16 години 20 хвилин він разом зі своїм другом - ОСОБА_15 , перебували на перехресті вулиці Будьоного м. Жовті Води, Дніпропетровської області та траси до с. Петрівське, Петрівського району, Кіровоградської області, де чекали попутного транспорту, щоб доїхати до місця проживання ОСОБА_16 . Коли вони підійшли до перехрестя та стали чекати попутного транспорту, то побачили автомобіль темно - зеленого кольору, реєстраційний номерний знак був російський. Вищевказаний автомобіль знаходився на місці та за кермом був лише водій, який тиснув на газ, від чого мотор гучно лунав. Лівій бік автомобіля мав пошкодження, а саме: ліві пасажирські двері та передні водійські були трішки увігнуті до сторони салону та подряпини були по всій поверхні розташування вищевказаних дверей. Весь час, вони знаходилися на відстані близько 15 метрів, стояли по правій полосі руху транспорту в бік с. Петрівське. Вищевказаний автомобіль знаходився перед ними, на грунтовому узбіччі. Після чого, приблизно через 20 - 25 хвилин, водій вказаного автомобіля почав різко рухатися на своєму автомобілі прямо, по своїй полосі руху. Проїхавши близько п`яти метрів та набираючи швидкість паралельно вищезазначеному автомобілю, позаду нього, їхав автомобіль ВАЗ 2108, білого кольору, зі сторони м. Жовті Води. Так як автомобіль обвинуваченого швидко набирав швидкість та з`їжджав із грунту на дорогу, водій автомобіля ВАЗ 2108 загальмував до часткової зупинки. Після цього, автомобіль обвинуваченого почав різко віддалятись від них та їхав по дорозі маневруючи по всій дорозі і виїжджаючи на зустрічну смугу руху. Приблизно через 30 секунд після того, як вищезазначений автомобіль рушив із місця, він почув три гучних удари, схожих на постріли з рушниці. По мірі віддалення автомобілів, він бачив габарити автомобіля обвинуваченого та іншого автомобіля, що їхав позаду автомобіля обвинуваченого. Після ударів, одні з габаритних червоних вогнів автомобіля зникли. Після чого він разом із ОСОБА_16 пішли в напрямку звуку ударів, а саме в бік села с. Петрівське. Пройшовши близько одного кілометру, він побачив, що автомобіль обвинуваченого, темно-зеленого кольору, стоїть на грунтовому узбіччі зустрічної полоси руху транспорту, по відношенню руху з м. Жовті Води. Автомобіль стояв без світла. Він відразу викликав швидку медичну допомогу із м. Жовті Води. Після чого приїхала швидка медична допомога. До приїзду медиків вони дивилися в салон автомобіля, освітивши ліхтариком із телефону. В салоні перебував чоловік пенсійного віку, який сидів на сидінні водія та частково був посунутий до сидіння пасажира. Його ноги знаходилися на водійському сидінні. Чоловік показував на шию та говорив, що йому дуже боляче і прохав, щоб вони його витягли. Працівники швидкої медичної допомоги витягли водія та завантажили в швидку медичну допомогу, яка поїхала в напрямку м. Жовті Води. Після цього, він з ОСОБА_16 залишалися на місці, чекали приїзду працівників поліції. Біля автомобіля, знаходилося лобове скло на траві і записка, такого змісту: «Я це зробив сам, мені боляче, але так треба», написано російською мовою пастою синього кольору. Навколо автомобіля також були розкидані інструменти. У подальшому, він з ОСОБА_16 шукали мобільний телефон водія, щоб зв`язатися із близькими водія та в кущах, на відстані близько п`яти метрів від передньої частини автомобіля, з лівого його боку, виявили труп жінки. Вона лежала на животі та ліва нога вигнута в бік коліна. При перевірці пульсу, його не було. Після цього, він знову викликав швидку допомогу і лікарі, приїхавши, констатували, що жінка мертва. Потім приїхали працівники поліції.

Аналогічні пояснення по факту даного ДТП надавав районному суду і свідок ОСОБА_16 .

Крім наведених вище пояснень потерпілої та свідків, вина ОСОБА_9 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції письмовими доказами, а саме:

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього від 23.12.2015 року, в ході якого в с. Петрівське, на перехресті автодороги Петрове - Жовті Води та вул. Первомайська, Петрівського району, Кіровоградської області, виявлено і вилучено автомобіль ИЖ 2126-030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_9 та документи на ім`я ОСОБА_9 (т.1 а.к.п. 3-7,8-12);

- протоколом огляду місця події від 23.12.2015 року, відповідно до якого було виявлено та оглянуто труп потерпілої ОСОБА_10 (т.1 а.к.п.32-34);

- висновком судово-медичної експертизи № 448 від 20.01.2016 року, згідно якої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден лівої гомілки, лівого стегна, крововиливу у м`які тканини лоба; закритих переломів кісток лівого гомілково-ступневого суглобу, кісток лівого передпліччя; множинних переломів ребер справа та зліва з явищами внутрішньо плевральної кровотечі; розриву між 7-м шийним та 1-м грудним хребцями без ушкодження спинного мозку, вколочених переломів 4, 5 грудних хребців з пошкодженням спинного мозку; розриву лівої долі печінки з явищами внутрішньочеревної кровотечі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, та в даному випадку призвели до смерті останньої і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями (т.1 а.к.п.77-84);

- висновком судової інженерно - транспортної експертизи № 438 від 13.01.2016 року, згідно якого рульове керування та ходова частина автомобіля ИЖ 2126-030, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду та на момент настання розглянутої події знаходилася в несправному та непрацездатному стані, гальмова система знаходиться в технічно працездатному стані, рульове керування та ходова частина автомобіля має технічні несправності у вигляді деформації рульових тяг та зміщення, які виникли під час ДТП (т.1 а.к.п.94-99);

- висновком судової інженерно - транспортної (автотехнічної) експертизи № 23 від 13.01.2016 року, згідно якої в розглянутій дорожній обстановці, дії водія автомобіля ИЖ 2126-030 ОСОБА_9 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та на можливість уникнення ДТП, регламентувались вимогами п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Умовою, яка могла забезпечити безпеку і можливість запобігання ДТП для водія автомобіля ИЖ 2126-030 ОСОБА_9 , є виконання ним вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, а невідповідність його дій вимогам п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д). 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з даною дорожньо - транспортною пригодою (т.1 а.к.п.104-107);

- висновком судово-хімічної експертизи №4486 від 29.12.2015 року, згідно якої в крові обвинуваченого ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в кількості 2,75-2,73 г/дм3 (т.1 а.к.п.88).

Проаналізувавши зазначені докази, доводи апеляційних скарг та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 ч. 2. за ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і у цьому немає жодного сумніву, оскільки такий висновок ґрунтується на належних, достовірних, допустимих і достатніх доказах, зібраних у справі та правильно оцінених судом.
Також колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_9 в частині часткового визнання ним своєї вини, а саме в тому, що потерпіла ОСОБА_10 загинула не в результаті ДТП, а в результаті нещасного випадку, що ДТП ним було скоєно на виїзді з м. Жовті Води Дніпропетровської області в сторону с. Петрівське Петрівського району Кіровоградської області, під трубами та спростував їх показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які пояснили, що ДТП сталося саме на автодорозі Устинівка - Петрове - Жовті Води, в межах населеного пункту с. Петрівське Петрівського району Кіровоградської області, та дослідженими судом матеріалами кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого та в його інтересах захисника про те, що умислу на вбивство потерпілої у обвинуваченого не було, що вона опинилася там випадково і дії ОСОБА_9 необхідно перекваліфікувати на ст. 119 КК України є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 286 КК України є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною. При умисному ставленні до наслідків вчинене кваліфікується за статтями Особливої частини КК, що передбачають відповідні умисні злочини.
ОСОБА_9 , вживаючи спиртні напої і після цього сідаючи за кермо, щоб покінчити життя самогубством, повинен був передбачити, що такими діями він може заподіяти шкоду іншим особам (у даному випадку потерпілій ОСОБА_10 ), але легковажно розраховував на їх відвернення. Так, в суді першої інстанції і в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений пояснив, що він хотів покінчити життя самогубством, і випивши пляшку горілки, сів за кермо. Таким чином, він не мав умислу на спричинення комусь ушкоджень, та заподіяння смерті.

Окрім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з висновкусудової інженерно - транспортної (автотехнічної) експертизи № 23 від 13.01.2016 року, дії водія автомобіля ИЖ 2126-030 ОСОБА_9 , не відповідали вимогам п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д). 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями потерпілою ОСОБА_10 , які призвели до смерті останньої.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України обґрунтовані сукупністю належно одержаних по справі і ретельно досліджених судом доказів є правильними. Судом правильно встановлені всі фактичні обставини скоєного обвинуваченим злочину, внаслідок якого загинула потерпіла ОСОБА_10 .
Колегія суддів вважає, що причетність обвинуваченого до скоєного злочину підтверджується насамперед свідченнями самого обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які є правдивими, послідовними та такими, що узгоджуються з вищевикладеними письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку.
А тому, колегія суддів вважає, що оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України так, як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких наступила смерть потерпілої, що в діях обвинуваченого відсутня суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, а тому його дії слід кваліфікувати за ст. 119 ч. 1 КК України, як вбивство через необережність, що загибель потерпілої ОСОБА_10 це нещасний випадок.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 покарання то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким злочином, наслідком якого є смерть потерпілої, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, за станом здоров`я він хворіє і є інвалідом третьої групи, є пенсіонером, а також врахував обставини, що пом`якшують покарання інвалідність обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_9 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Вид та розмір призначеного судом першої інстанції покарання, з яким погоджується і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та призначене з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 визнає свою вину за ст. 119 КК України, є інвалідом, має на утриманні дружину, яка також є інвалідом, позитивно характеризується за місцем проживання, а тому ОСОБА_9 можливо призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та не свідчать про можливість пом`якшити призначене районним судом покарання.

Крім того, в силу викладеного, призначене ОСОБА_9 покарання не є таким, що може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора, і підстав для зміни вироку в частині призначення покарання колегія суддів не вбачає, оскільки вважає, що воно є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував тяжкість вчиненого ним злочину та дані про особу ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини були враховані судом при призначенні покарання.

Також, в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування, а тому відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і внаслідок цього призначив обвинуваченому надто м`яке покарання, а відтак відсутні і підстави для задоволення апеляційної скарги останнього.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинувачуваного ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, яке потягло за собою смерть її сестри ОСОБА_10 .
Суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_7 частково, а саме: в частині стягнення матеріальних збитків, пов`язаних з похованням в сумі 4128грн. 60 коп., та в частині стягнення моральної шкоди задовольнив частково, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_9 50 000 грн.
Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано тяжкість та тривалість страждань потерпілої, вимоги розумності, виваженості та справедливості, а розмір моральної шкоди є співрозмірним та обґрунтованим, щодо понесених потерпілим моральних страждань та з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища самого обвинуваченого, а тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 в частині збільшення розміру моральної шкоди.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , необхідно залишити без задоволення.

Разом із тим, на підставі ст. 404 ч. 2 КК України, апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення та змінити вирок в цій частині.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Отже, обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, який необхідно рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 24.12.2015 року по день набрання даним вироком законної сили 30.11.2016 року.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що вирок суду, на підставі ст. 404 ч. 2 КК України, слід змінити в частині застосування положень ст. 72 ч. 5 КПК України та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання ОСОБА_9 , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а в іншій частині вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2016 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання.

На підставі ст. 404 ч. 2 КК України, та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_9 строк його тримання під вартою в місцях попереднього ув`язнення з 24 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2016 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4