Дата документу Справа № 333/2628/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/792/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/2628/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 4 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000967 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 345, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання: за ч. 3 ст. 345 КК України - 10 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання - 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислюється з моменту його фактичного затримання з 29 лютого 2016 року. У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 29.02.2016 року по 02.02.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.11.2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 301 КК України до штрафу у розмірі 1700 гривень;

- 20.05.2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

- 25.01.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки;

- 22.11.2011 року Джанкойським районним судом АР Крим за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року та 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71 КК України частково приєднано покарання Шевченківського районним судом м. Запоріжжя від 25.01.2010 року та остаточно визначено 3 роки та 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 03.07.2014 року на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію»,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 345, ч. 4 ст. 187 КК України, і призначено покарання: за ч. 3 ст. 345 КК України - 9 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислюється з моменту його фактичного затримання з 29 лютого 2016 року. У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 29.02.2016 року по 02.02.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 345, ч. 4 ст. 187 КК України, і призначено покарання: за ч. 3 ст. 345 КК України - 8 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 обчислюється з моменту його фактичного затримання з 29 лютого 2016 року. У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_10 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 29.02.2016 року по 02.02.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 5000 грн. та моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 29 лютого 2016 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , знаходячись біля кафе «Раут» розташованого по вул. Чумаченко, буд. 7, в м. Запоріжжі, почали провокувати конфлікт з невстановленою в ході досудового слідства особою, а саме чіплятися до неї та висловлюватись в її сторону нецензурною лайкою. Вказані дії побачив потерпілий ОСОБА_7 , підійшовши до вказаних чоловіків та представившись працівником поліції, попрохав вищевказаних чоловіків припинити свої протиправні дії. Далі, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не зважаючи на прохання останнього припинити протиправні дії, та будучи повідомленими про те, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу почали наносити ОСОБА_7 численні удари руками та ногами в область голови, обличчя та тулуба, спричинивши тим самим ОСОБА_7 закритий перелом крила основної кістки справа з переходом по лінії перелому на тіло основної кістки в області наружної стінки правої основної пазухи, закритий багатоскольчатий перелом латеральної, передньої і верхньої правої верхнє щелепової пазухи зі зміщенням кістних фрагментів і утворенням гемосинуса, закритий двосторонній перелом правої скулової кістки в області скроневого відростка, крововиливи на білкових оболонках обох очей, котрі відповідно до висновку експерта №1313 від 11.05.2016 року в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, після чого відкрито заволоділи належним йому травматичним пістолетом «Пістолет Макарова Р» вартістю 5000 гривень, мобільним телефоном «Samsung Galaxy Grand 2» вартістю 3300 грн., чоловічою сумкою «Dr- Bond» вартістю 1000 гривень та чоловічою курткою «Stalgert» вартістю 1000 грн., після чого зникли з місця скоєння кримінального правопорушення.

Крім того, 29 лютого 2016 року, приблизно о 01 годині 35 хвилин, ОСОБА_8 знаходячись біля кафе «Раут» розташованого по вул. Чумаченко, буд. 7, в м. Запоріжжі, діючи з прямим умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом ривку, відкрито викрав з правого плеча потерпілої ОСОБА_15 належну їй сумку, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_15 заподіяно матеріальних збитків на загальну суму 100 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати, та направити справу на новий розгляд в суді першої інстанції. Апелянт вважає вирок суду невмотивованим та необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи, постановленим з численними порушеннями процесуального закону та невірною кваліфікацією злочинів. Стосовно істотних порушень процесуального закону та неповноти судового розгляду адвокат ОСОБА_12 вказує на такі порушення: судом не надано оцінку невідповідності у показаннях потерпілої ОСОБА_15 ; безпідставно, за відсутності належних та допустимих доказів встановлено вчинення злочину ОСОБА_8 передбаченого ч.2 ст.186 КК України; судом не встановлено порядок та механізм дій учасників події, не проаналізовано та не співставлено показання учасників, не надано оцінки невідповідностям; судом порушено порядок дослідження доказів; судом взято до уваги недопустимі докази експертизи крові обвинувачених; не проведено обов`язкову експертизу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з наявною психічною хворобою; судом проведено судове засідання призначене на 01.02.2017 за відсутності адвоката ОСОБА_13 .

Крім того адвокат ОСОБА_12 зазначає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України не доведена; у подіях кваліфікованих за ч.4 ст.187 КК України відсутній умисел, а як наслідок склад злочину; події щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч.3 ст.345 КК України, а мають кваліфікуватися за ст. 124 КК України.

Також судом при ухваленні вироку проігноровано пом`якшувальні обставини та призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати, та направити справу на новий розгляд в суді першої інстанції. Апелянт зазначає, що його підзахисний ОСОБА_8 не визнає себе винним та вважає себе потерпілим від хуліганських дій потерпілого ОСОБА_7 . Адвокат ОСОБА_11 вважає, що в діях обвинувачених відсутні злочинні діяння, а лише необхідна оборона від незаконних дій ОСОБА_7 , який здійснив три постріли в бік обвинувачених. В діях обвинувачених фактично вбачається дрібне хуліганство, відповідальність за яке наступає за адміністративним законом, або перевищення меж необхідної оборони. Крім того, судом під час розгляду кримінального провадження не взято до уваги, що подія, яка відбулась 29.02.2016 розпочалась саме з необхідної оборони, а ОСОБА_8 як потерпілий, отримав травми вогнепального характеру.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 посилаються на невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. У зв`язку з численними порушеннями процесуального закону та невірною кваліфікацією злочинів обвинувачений ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 просять скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи та недоведеністю вини його підзахисного. Апелянт вважає, що вирок винесено судом першої інстанції без врахування таких обставин: засуджені не мали умислу на скоєння інкримінованих їм злочинів, а лише намагалися вгамувати потерпілого; в покараннях свідка ОСОБА_16 є неточності та розбіжності, які в цілому не мають можливості відтворити події, які відбувалися між обвинуваченими та потерпілим; під час судового розгляду, всупереч клопотанню сторони захисту, не було проведено слідчий експеримент, що завадило всебічному та об`єктивному встановленню істини по справі; суд упереджено поставився до обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки наданих стороною обвинувачення доказів недостатньо для визнання останнього винним в інкримінованих злочинах. Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати вирок і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 оскаржує вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 та доведеності його вини, вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_10 , невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати вирок і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників і обвинувачених, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційних скарг і вважала, що вирок є законним і обґрунтованим його слід залишити без змін, потерпілого, який висловив позицію аналогічну з прокурором; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги захисників і обвинувачених підлягають задоволенню, а вирок скасуванню з призначенням нового судового розгляду з наступних підстав.

Згідно до вимог ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з положеннями ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 вказаної статті обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України в разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції не навів у вироку формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, з огляду на наявні у провадженні докази, не обґрунтував висновки викладені в рішенні і не вмотивував вирок. Натомість суд скопіював формулювання обвинувачення з обвинувального акту, зазначив покази сторін і перелічив докази зібрані стороною обвинувачення підчас досудового розслідування без надання їм оцінки і аналізу.

При цьому слід зазначити, що аналіз показів потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 суперечать обставинам встановленим судом.

Так зі змісту пояснень вказаних осіб випливає, що спочатку був епізод заволодіння майном ОСОБА_17 (крик потерпілої ОСОБА_17 про допомогу). Саме ця обставина слугувала підставою для направлення потерпілого ОСОБА_7 до місця події і зумовило його втручання у ситуацію. Одразу після протиправних дій стосовного потерпілого ОСОБА_7 обвинувачені поїхали на автомобілі.

Натомість з формулювання обвинувачення встановленому у вироку випливає протилежне, що спочатку був епізод нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 і заволодіння його майном, а після того епізод заволодіння майном ОСОБА_17 .

Окрім цього судом першої інстанції у вироку взагалі не надана оцінка доводам сторони захисту, щодо самозахисту обвинувачених, від протиправних, на їх думку, дій потерпілого. У вироку формально зазначено, що покази обвинуваченими спростовуються дослідженими в судовому засідання поясненнями потерпілих, свідків, письмовими матеріалами кримінального провадження. Однак аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони захисту із доказами наявними у матеріалах провадження суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку. Всупереч вимогам ст.ст.370, 374 КПК України суд не навів у вироку мотиви неврахування певних доказів, на які посилалися обвинувачені та їх захисники.

Колегія суддів вважає вказані порушення вимог кримінального процесуального закону істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок, а тому доходить висновку про необхідність скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не переходить до перевірки судового рішення на предмет доведеності вини обвинувачених і правильності кваліфікації їх дій у зв`язку з відсутністю у вироку формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, однак при цьому вважає необхідним зазначити, що вразі доведеності вини обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин викладених в обвинувальному акті, покарання яке було призначене обвинуваченим судом не є таким, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених.

Окрім цього на переконання колегії суддів доводи викладені в апеляційних скаргах на предмет відхилення клопотань про призначення експертиз є необґрунтованими. В цьому контексті колегія суддів вважає, що висновки суду викладені в ухвалі від 16.01.2017 не суперечать вимогам процесуального закону.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне, продовжити строк дії запобіжного заходу обраного обвинуваченим слідчим суддею під час досудового розслідування, у вигляді тримання під вартою, на 60 днів до 05.08.2017.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисників ОСОБА_12 ОСОБА_11 ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2017 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , скасувати.

Матеріали кримінального провадження направити до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 продовжити на 60 днів, до 05 серпня 2017 року.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_19