Дата документу Справа № 1-319/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №1-319/11 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1677/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням захисника-адвоката ОСОБА_6 про зарахування засудженому ОСОБА_7 строку попереднього його ув`язнення у строк покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні її клопотання про зарахування засудженому ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що оскільки на час набрання законної сили вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 квітня 2011 року відносно ОСОБА_7 діяв КПК України в редакції 1960 року, тому знаходження засудженого під вартою з 23 листопада 2010 року по 15 травня 2011 року не може зараховуватися у строк попереднього ув`язнення відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набрав чинності 24 грудня 2015 року.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, на її думку, проігнорував вимоги ст.5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, тим самим грубо порушив норми закону. Також, на думку апелянта, суд без жодних обґрунтувань розглянув клопотання за правилами КПК України в редакції 1960 року, який на даний час не є чинним.

За ухвалою суду, захисник-адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення засудженого у строк покарання.

У клопотанні зазначила, що за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 квітня 2011 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.263 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід відносно останнього до набрання вироком законної сили, залишений без змін у вигляді тримання під вартою, строк відбування покарання відраховується з 23 листопада 2010 року. Вирок набрав законної сили 30 квітня 2011 року.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала оскаржувану ухвалу суду законною а обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала цим вимогам закону не відповідає.
З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 квітня 2011 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.263 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 30 квітня 2011 року.

З 23 листопада 2010 року ОСОБА_7 затримано та останній утримувався у Запорізькому слідчому ізоляторі до моменту його етапування 15 травня 2011 року до Софіївської ВК УДПтС України в Запорізькій області (№55).

На підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року, засудженого ОСОБА_7 24 квітня 2014 року звільнено умовно-достроково.

Згідно з положеннями п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року, цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Отже висновки суду першої інстанції про те, що дія вищевказаного Закону не розповсюджується на ОСОБА_7 , оскільки останній був засуджений, коли діяв КПК 1960 року, є помилковими.

Окрім того, згідно з наданими матеріалами провадження, ОСОБА_7 покарання, призначене йому за вищевказаним вироком, повністю не відбув, оскільки був умовно-достроково звільнений.

При апеляційному розгляді захисник адвокат ОСОБА_9 зазначила, що на цей час ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, вчиненому у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Тому, на думку сторони захисту, зарахування строку його попереднього ув`язнення, вказаного у клопотанні, може мати значення у випадку визнання винним ОСОБА_7 у вчинені іншого кримінального правопорушення та призначенні йому покарання за сукупністю вироків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, що мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення та без здійснення належної перевірки доводів захисника, викладених у клопотанні, дійшов передчасного висновку про те, що ці доводи не знайшли свого підтвердження.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної ухвали, при прийнятті рішення суд керувався як КПК України в редакції 1960 року так і КПК в редакції 2012 року, що не відповідає вимогам ст.5 та Перехідним положенням КПК України 2012 року.

Колегія суддів вважає, що вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції під час розгляду клопотання захисника, є істотними, оскільки перешкодили суду прийняти законне та обґрунтоване рішення, а тому оскаржувана ухвала суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, на підставі ч.1 ст.409 КПК України - підлягає скасуванню.

Переглядаючи ухвалу суду у межах, передбачених ст.404 КПК України, виправити вищевказані недоліки неможливо.

Тому, керуючись засадами кримінального провадження, закріпленими у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вищевказану ухвалу, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані порушення, всебічно і повно з`ясувати всі обставини, що мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі адвоката, підлягають перевірці при новому розгляді провадження.

Керуючись ст.ст.7-9, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання останньої про зарахування засудженому ОСОБА_7 строку його попереднього ув`язнення у строк покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4