Справа 522/8878/17
У Х В А Л А
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовська (нині м. Поділськ) Одеської області, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 ; зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
-підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України,
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_6 наказом ГУ МВС України в Одеській області від 18.02.2008 №71 о/с призначено старшим інспектором відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області.
В другій половині лютого 2008 року у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений привласнення та заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, у зв`язку з чим, він працевлаштував на посаду вільнонайманого робітника ГУ МВС України в Одеській області свого родича - чоловіка сестри ОСОБА_7 , 1973 року народження, який являється моряком, з тією метою, щоб останній фактично не працював, а заробітну плату у вигляді грошових коштів отримував саме він ( ОСОБА_6 ). З цією метою, ОСОБА_6 отримав у ОСОБА_7 його трудову книжку та шляхом зловживання своїм службовим становищем оформив його на посаду слюсаря 4 розряду комунально експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу центру обслуговування підрозділів ГУ МВС України в Одеській області. Так, згідно наказу
ГУ МВС України в Одеській області від 28.03.2008 № 167 о/с, ОСОБА_7 призначено на посаду слюсаря 4 розряду комунально експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу центру обслуговування підрозділів ГУ МВС України в Одеській області.
В період з 28.03.2008 по 10.07.2013 ОСОБА_7 не працював на вказаній посаді, але він щомісячно табелювався та йому нараховувалася відповідна заробітна плата, яку шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнював, тобто фактично отримував за допомогою банківської картки ОСОБА_6 .
На початку липня 2013 року, ОСОБА_6 , який на той час являвся старшим інспектором відділу комплектування управління кадрового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, домовився з начальником кінологічного центру ОСОБА_8 про працевлаштування шляхом переводу ОСОБА_7 на посаду вожатого службових собак. Так, згідно наказу ГУ МВС України в Одеській області від 10.07.2013 № 307 о/с, ОСОБА_7 призначено на посаду вожатого службових собак кінологічного центру ГУ МВС України в Одеській області.
В період з 10.07.2013 по 31.07.2015 ОСОБА_7 не працював в кінологічному центрі ГУ МВС України в Одеській області, але він щомісячно табелювався як працюючий та йому нараховувалася відповідна заробітна плата, яку за допомогою банківської картки шляхом зловживання своїм службовим становищем фактично отримував ОСОБА_6 .
В липні 2015 року ОСОБА_6 , який на той час являвся старшим інспектором відділу комплектування та проходження служби управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області, діючи повторно, умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом переводу по домовленості з начальником приймальника розподільника для дітей ОСОБА_9 працевлаштував ОСОБА_7 на посаду кухаря у вказаному структурному підрозділі. Так, відповідно до наказу ГУ Національної поліції в Одеській області від 31.07.2015 № 536 о/с, ОСОБА_7 призначено на посаду кухаря приймальника розподільника для дітей. Згідно наказу ГУ Національної поліції в Одеській області від 07.11.2015 № 24 о/с, ОСОБА_7 знову призначено кухарем приймальника розподільника для дітей.
У період з 31.07.2015 по 15.11.2016 ОСОБА_7 не працював в приймальнику розподільнику для дітей ГУ МВС України в Одеській області, але він щомісячно табелювався як працюючий та йому нараховувалася відповідна заробітна плата, яку за допомогою банківської картки отримував шляхом зловживання своїм службовим становищем ОСОБА_6 .
Згідно наказу від 15.11.2016 № 1288 о/с, ОСОБА_7 звільнено з органів Національної поліції України, у зв`язку із скороченням штатів. При цьому, перед звільненням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 представив через ОСОБА_9 до управління забезпечення кадрами ГУ Національної поліції в Одеській області підписане ним самим від імені ОСОБА_7 попередження про наступне звільнення від 16.09.2016.
Відповідно до відомостей Державної прикордонної служби України та послужної книжки моряка ОСОБА_7 перебував за кордоном в рейсах, як моряк, у наступні періоди:
з 05.04.2008 по 05.03.2009;
з 24.12.2009 по 01.11.2010;
з 08.06.2011 по 02.03.2012;
з 22.10.2012 по 14.05.2013;
з 23.01.2014 по 05.09.2014;
з 28.02.2015 по 27.04.2015;
з 20.06.2015 по 15.12.2015;
з 21.07.2016 по 04.04.2017.
У зв`язку з цим, ОСОБА_7 фактично не міг працювати на вказаних посадах в ГУ МВС України в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області.
Незважаючи на ці обставини, ОСОБА_7 табелювався належним чином керівниками зазначених підрозділів (начальником кінологічного центру ГУ НП підполковником поліції ОСОБА_8 та начальником приймальника -розподільника для дітей підполковником поліції ОСОБА_9 ) та йому щомісячно нараховувалась заробітна плата із преміюванням, яку фактично привласнив та заволодів чужим майном шляхом зловживанням своїм службовим становищем ОСОБА_6 .
За вказаним фактом УВБ в Одеській області ДВБ НПУ призначено службову перевірку, яка проводилась відділом внутрішнього аудиту ГУ Національної поліції в Одеській області.
Згідно відповідей ГУНП в Одеській області, особова справа ОСОБА_7 відсутня.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, що кваліфікується як привласнення та заволодінням чужим майном шляхом зловживанням службовою особою своїм службовим становищем, вчинені повторно та за попередньої змовою групою осіб.
09.06.2017 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, вину по якому в скоєнні інкримінуємого правопорушення не визнав.
14 червня 2017 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_6 підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального злочину. Крім того, необхідно зазначити, що підозрюваний ОСОБА_6 після повідомлення йому про підозру у вчинені тяжкого злочину, знаючи про ступінь тяжкості міри покарання, може ухилятися від явки та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати ходу розслідування кримінального провадження іншим чином, та свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування, більш м`яких запобіжних заходів.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали подане клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому, захисник зазначив, що ризики передбачені ст.177 КПК України є необґрунтованими. Крім того, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, на утриманні -непрацездатні батьки, позитивно характеризується.
Розглянувши клопотання слідчого та вивчивши надані суду матеріали, допитавши підозрюваного, а також вислухавши прокурора, захисника, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
З наданих суду матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, за яке законом передбачено позбавлення волі до 8 років.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
«Для обґрунтованої підозри у значенні пп. с. п. 1 ст. 5 Конвенції потрібно, щоб можна було розумно вважати, що зазначені обставини охоплюється однією із статей КК, які визначають злочинну поведінку. Саме тлумачення фактів має бути розумним і враховувати усі елементи правопорушення. Закон, яким визначається правопорушення має відповідати вимогам визначеності та передбачуваності».
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 є запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати по кримінальному провадженні іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у подальшому дасть можливість останньому спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального злочину, перешкоджати ходу розслідування кримінального провадження іншим чином.
Суд також вважає, що надані слідчим матеріали (докази) є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Зважаючи на положення ч. 3 ст. 183 КПК України, приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного та його майновий стан, суд вважає за необхідне визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-
Клопотання слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області ОСОБА_3 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу.
При внесені застави, покласти на ОСОБА_6 , обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
Роз`яснити ОСОБА_6 , наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не явився за викликом до суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 /шістдесят/ днів.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1