АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1475/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 639/9093/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 серпня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

- 18.11.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 26.12.2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, 22.10.2015 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова скасовано звільнення від відбування покарання, направлений 27.11.2015р. для відбування призначеного судом покарання в місця позбавлення волі,

зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання знову призначеного покарання з невідбутою частиною покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.12.2014р., остаточно призначено ОСОБА_8 покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
Обрано відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській УВП №27.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 27 листопада 2015 року.
Зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку, один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, з часу затримання по дату винесення вироку.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Як встановив суд, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість знову скоїв тяжкий корисний злочин за наступних обставин.
ОСОБА_8 , 02 липня 2015 року близько 16 год. 00 хв., маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», який розташований за адресою: м. Харків, вул.Жовтневої Революції, 99, прибув до території підприємства, де реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, переліз через паркан ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», потрапивши на охоронювану територію, зайшов до незамкненого корпусу № 14, звідки таємно намагався викрасти відходи лому чорного металу в кількості 90 кг., у вигляді металевих кожухів прокладки електромережі в кількості 5-ти штук, загальною вартістю згідно висновку судово - товарознавчої експертизи №18 від 15.07.2015 року, - 171 грн., які перекинув через паркан підприємства, однак, з причин, які не залежали від його волі не зміг довести свій злочинний намір до кінця, оскільки його дії були помічені працівниками ВОХР ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», які затримали ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати вирок та закрити відносно нього провадження. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено вимоги кримінального процесуального закону при дослідженні доказів та ухваленні вироку.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який змінив свої доводи та просив залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, прокурора, який вважав вирок суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою учасників провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в частині допиту обвинуваченого та дослідження даних, що характеризують його особу.

При цьому суд першої інстанції, з`ясувавши у присутності захисника правильне розуміння обвинуваченим змісту фактичних обставин справи, за відсутністю сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, роз`яснив всім учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Цей факт обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому правопорушенні та юридична кваліфікація його дій, які не оспорювались в суді першої інстанції і відповідно докази щодо яких не досліджувались судом, не є предметом апеляційного розгляду відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України. За встановлених у вироку обставин кримінального правопорушення, юридична кваліфікація його дій за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України не викликає сумнівів. У зв`язку з викладеним, наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого не підлягають перевірці відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Судом першої інстанції ці вимоги закону були дотримані у повному обсязі.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції закону України про кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин, суд виходив з характеру та ступеню тяжкості скоєного злочину, який є тяжким, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого.
Зокрема, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, з середньою освітою, не одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 , попередження скоєння ним нових злочинів, та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому є неможливим без реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції закону за злочин, у вчиненні якого його визнано винуватим, а також остаточне покарання за сукупністю вироків, яке призначене з дотриманням вимог ч.4 ст.71 КК України, в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним про його особу, є обґрунтованим, справедливим і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України, а відтак не вбачає підстав для його пом`якшення.
Таким чином, враховуючи викладене та оскільки будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційній скарзі не наведено, а крім того, обвинувачений фактично не підтримав свою апеляційну скаргу під час судового розгляду і вважав вирок суду законним та обґрунтованим, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 серпня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання час його попереднього ув`язнення, з 17 серпня 2016 року по 8 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, - у той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5