АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_7
представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0005628 від 15.05.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України, було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , про накладення арешту та накладено арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме: на нерухоме майно загальною площею 12899,3 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Паркінг (1 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 888,3 кв.м.; Паркінг (2 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 960,2 кв.м.; Паркінг (3 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 264,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №1), загальна площа 224,6 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №2), загальна площа 354,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №3), загальна площа 354,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_3 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_4 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_5 , загальна площа 1064 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_6 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_7 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_8 , загальна площа 1063,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_9 , загальна площа 711,9 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_10 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_11 , загальна площа 628,3 кв.м., заборонивши особі, у володінні якої перебуває вказане майно, розпоряджатися або користуватися ним.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки містить достатньо правових підстав для арешту майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власники майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Хоанг ОСОБА_11 в обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що земельні ділянки по АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , набуті у відповідності до закону на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які станом на даний час дійсні та ніким не оскаржені, крім того відомості щодо даного права власності на зазначені земельні ділянки зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначає, що будівля по АДРЕСА_14 , 56-Б, АДРЕСА_13 , введена в експлуатацію на підставі декларації №КВ64 про готовність об`єкта до експлуатації від 30.01.2015 року, право власності зареєстровано в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що твердження слідства, викладені в клопотанні, є голослівними та не підтвердженими жодним доказом. Звертає увагу на те, що вона, як власник майна, не входить за своїм процесуальним статусом до кола осіб, майно яких може бути арештоване у даному випадку.

Вказує також на те, що в оскаржуваній ухвалі не визначені конкретні підстави та мета арешту нерухомого майна, зокрема, ухвала містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна, всупереч вимогам чинного процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити на якій конкретній підставі та з якою метою був накладений арешт на майно.

ОСОБА_6 в обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує на те, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_15 та квартира АДРЕСА_16 , АДРЕСА_13 , на які накладено арешт. При цьому, вона не має жодного відношення до кримінального провадження №0005628, на підставі чого ухвалою слідчого судді порушено її права та законні інтереси.

Звертає увагу на те, що арештовані квартири не визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому їх арешт з метою збереження речових доказів є неможливим.

Зазначає, що не є підозрюваною, обвинуваченою, засудженою у даному кримінальному провадженні, а тому не має жодних підстав вважати, що належне їй майно може підпадати під спеціальну конфіскацію, при цьому вказане майно набуте за відплатним договором за ринковою ціною, що виключає арешт на підставі п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України. Крім того, статті КК України, за якими здійснюється досудове розслідування не передбачають такого виду покарання, як конфіскація майна. Посилається на те, що вона не має жодних зобов`язань перед ОСОБА_5 , а тому не може нести цивільну відповідальність за заподіяну нею шкоду. На думку власника майна, в оскаржуваній ухвалі не наведені доводи щодо реального настання ризиків у даному кримінальному провадженні. Таким чином, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, а відсутність чітко визначеної мети для накладення арешту на майно не дає можливості для вирішення питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майнаОСОБА_5 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судове засідання власник майна ОСОБА_6 не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг була повідомлена завчасно та належним чином, причини неявки не повідомила, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у її відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційних скарг, доданих до них документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власників та представників власників майна, а тому враховуючи, що ухвалу суду від 05.04.2017 року було постановлено без виклику осіб, які її оскаржують, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується безпосередньо апеляційних скарг, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під №0005628 від 15.05.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364, ст. 356 КК України.

04.04.2017 року старший слідчий в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме: на нерухоме майно загальною площею 12899,3 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Паркінг (1 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 888,3 кв.м.; Паркінг (2 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 960,2 кв.м.; Паркінг (3 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 264,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №1), загальна площа 224,6 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №2), загальна площа 354,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №3), загальна площа 354,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_3 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_4 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_5 , загальна площа 1064 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_6 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_7 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_8 , загальна площа 1063,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_9 , загальна площа 711,9 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_10 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_11 , загальна площа 628,3 кв.м., заборонивши особі, у володінні якої перебуває вказане майно, розпоряджатися або користуватися ним.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.04.2017 року клопотання слідчого було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що слідчим доведено ту обставину, що нерухоме майно відповідає критеріям положень ст. 170 КПК України, а саме є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді не можливо погодитися з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зазначених вимог закону слідчий та слідчий суддя місцевого суду не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК Україниречовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання органу досудового розслідування обґрунтовувалося тим, що нерухоме майно може бути відчужене, а тому з метою виконання завдань у даному кримінальному провадженні на нього необхідно накласти арешт.

Зазначені обставини, на даному етапі досудового розслідування повинні бути підтверджені відповідними доказами, які слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді під час розгляду клопотання.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так, у клопотанні про накладення арешту на майно, слідчий посилається на встановлені досудовим розслідуванням обставини того, що в ході досудового розслідування встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_5 при отриманні декларації про початок виконання будівельних робіт по вказаним у клопотанні об`єктам умисно вказала основні показники будівництва із зменшенням його фактичних обсягів, які вона на меті мала отримати. Діючи з метою отримання права власності на будівлі зі значно більшою площею, дозвіл на будівництво яких їй надано не було, після завершення будівництва, власноруч змінила декларації про готовність об`єкта до експлуатації шляхом збільшення побудованої загальної площі будівель.

До клопотання, слідчим надано витяг з ЄРДР, постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, доручення про проведення досудового розслідування, постанову про призначення групи прокурорів, а також матеріали отримані в ході оперативного супроводження кримінального провадження №0005628.

Проте у вказаних документах та у самому клопотанні слідчого відсутні будь-які об`єктивні дані, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є причетними до кримінальних правопорушень щодо яких внесені відомості до ЄРДР.

Крім того, матеріали судового провадження не містять відомостей щодо повідомлення про підозру у кримінальному провадженні жодній особі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364, ст. 356 КК України.

За таких обставин, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень за участю саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у клопотанні слідчого всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною.

Так, на думку колегії суддів, посилання слідчого в клопотанні, що арешт вказаних об`єктів нерухомого майна необхідний з метою запобігання його відчуження не підтверджене у відповідності до вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, разом з тим в порядку ст. 194 КПК України саме сторона обвинувачення має надати докази, якими обґрунтовує подане клопотання. Отже, слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Окрім цього, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно має значення речового доказу в кримінальному провадженні також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного колегія суддів ставиться критично до тверджень слідчого у клопотанні щодо мети у даному кримінальному провадженні та слідчого судді про те, що майно має доказове значення в даному кримінальному провадженні, оскільки враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та на підставі тих матеріалів, які були предметом розгляду в суді першої інстанції. Однак, як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, в останніх відсутня постанова уповноваженої особи про визнання арештованого майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0005628 від 15.05.2016 року. Також, органом досудового розслідування не надано відомостей того, що власники майна вчинили чи мали намір вчинити дії направлені на відчуження майна або вчинення інших дій з метою передачі майна.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.

Як встановлено колегією суддів, слідчий суддя, взагалі не обґрунтував, яким саме чином арештоване майно може бути предметом злочину, стосовно якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З урахуванням наведеного, а також тих обставин, що матеріали за клопотанням слідчого не містять достатніх доказів вчинення кримінального правопорушення за участю власників майна, існування обґрунтованої підозри у вчиненні останніми інкримінованих кримінальних правопорушень взагалі спростовується, на підставі чого колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для арешту майна.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційні скарги - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року.

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0005628 від 15.05.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 364, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України, якою було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , про накладення арешту та накладено арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме: на нерухоме майно загальною площею 12899,3 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Паркінг (1 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 888,3 кв.м.; Паркінг (2 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 960,2 кв.м.; Паркінг (3 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 264,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №1), загальна площа 224,6 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №2), загальна площа 354,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №3), загальна площа 354,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_3 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_4 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_5 , загальна площа 1064 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_6 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_7 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_8 , загальна площа 1063,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_9 , загальна площа 711,9 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_10 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_11 , загальна площа 628,3 кв.м., заборонивши особі, у володінні якої перебуває вказане майно, розпоряджатися або користуватися ним, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погодженого із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , про накладення арешту на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме: на нерухоме майно загальною площею 12899,3 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Паркінг (1 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 888,3 кв.м.; Паркінг (2 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 960,2 кв.м.; Паркінг (3 рівень підвалу в літ. «А»), загальна площа 264,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №1), загальна площа 224,6 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №2), загальна площа 354,4 кв.м.; Нежитлові приміщення (групи приміщень №3), загальна площа 354,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_3 , загальна площа 1064,7 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_4 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_5 , загальна площа 1064 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_6 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_7 , загальна площа 1063,8 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_8 , загальна площа 1063,5 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_9 , загальна площа 711,9 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_10 , загальна площа 1064,1 кв.м.; Житлова квартира АДРЕСА_11 , загальна площа 628,3 кв.м., із забороною розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном та використовувати його, відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 и б а к