Справа № 156/729/17 Провадження №11-сс/773/344/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого-судді- ОСОБА_2 ,

суддів- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника заінтересованої особи - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора Іваничівського відділу Володимир Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.07.2017 року (ЄРДР №0000257),

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області 26.07.2017 року відмовлено в задоволені клопотання Іваничівського відділу Володимир Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно земельної ділянки Старолішнянської сільської ради площею 23,2075 га з кадастровим номером :12:000:0081 та посівів сої на ній.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором та слідчим не доведено наявності підстав, передбачених ст.170 КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор виніс апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Вказує, що суддею не враховано тієї обставини, що земельна ділянка та посіви сільськогосподарської культури на ній є предметом злочину. Невстановлені особи, які самовільно заволоділи землею будуть продовжувати вчиняти злочин, направлений на використання земельної ділянки, заволодіння сільськогосподарською культурою, що відповідно до вимог земельного законодавства належать державі, та в подальшому реалізовуватимуть її з використанням добропорядних набувачів. Крім того, зазначає, що накладення арешту суттєво не позначиться на діяльності власника земельної ділянки. У своїй апеляції просить ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання скасувати, та накласти арешт на вказану земельну ділянку та розміщені на ній посіви.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги прокурора, який підтримав апеляцію в повному обсязі з викладених в ній підстав, представника заінтересованої особи, яка підтримала доводи апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог закону.

З матеріалів кримінального провадження не можливо зробити висновок, яким чином земельна ділянка Старолішнянської сільської ради з кадастровим номером :12:000:0081 та посівів сої на нійможуть мати значення речового доказу і предмету злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Жодних доказів на те, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, окрім самої постанови про визнання речовими доказами від 11 липня 2017 року (а.с.6), стороною обвинувачення не надано, як під час розгляду клопотання судом першої інстанції так і при перегляді справи апеляційним судом.

Крім того, злочин передбачений ч.1 ст.197-1 КК України є злочином з матеріальним складом, при цьому в матеріалах клопотання та провадження відсутні будь-які дані, які б могли підтвердити завдання значної шкоди.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, обґрунтовано відмовив в накладенні арешту на вищевказане майно, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407 ч.3 п.1, 422 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора Іваничівського відділу Володимир Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.07.2017 року про відмову в накладенні арешту залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді