233 Справа № 233/2634/17
У Х В А Л А

23 червня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представника КЛПУ «Міський
психіатричний диспансер м. Костянтинівка» ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої застосовані примусові
заходи медичного характеру ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка подання головного лікаря КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівка» про скасування амбулаторного примусового лікування відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 ,-
в с т а н о в и в:
23 травня 2017 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшло подання головного лікаря КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівка», в якому зазначено, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2014 року ОСОБА_6 було змінено примусовий захід медичного характеру у вигляді примусового стаціонарного лікування із звичайним режимом спостереження в КЛПУ обласної психіатричної лікарні м. Слов`янська на надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги за місцем проживання. Протягом останніх двадцяти шести місяців ОСОБА_6 регулярно звертався до дільничного лікаря-психіатра. При цьому відзначається рівна поведінка та достатня критика до скоєного ним злочину. Соціально небезпечних тенденцій немає. Не несе небезпеки для оточуючих. У зв`язку з чим просить скасувати амбулаторне примусове лікування ОСОБА_6 .
Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання у зв`язку з його недостатньою обгрунтуваністю.
У судовому засіданні представник КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівка» ОСОБА_5 підтримала подання, послаючись на викладені в ньому обставини.
Захисник ОСОБА_4 просив подання про припинення примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 задовольнити.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали по справі, суд встановив наступне.
З висновку комісії лікарів психіатрів від 23 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку у психіатра з 11 вересня 2001 року з діагнозом: легка розумова відсталість із поведінковими порушеннями. МСЕК визнаний інвалідом 2 групи з дитинства безстроково. Перебував на примусовому лікуванні в Жданівській психіатричній лікарні у відділенні з посиленим режимом спостереження за рішенням суду. У результаті проведеного лікування його стан покращився і ОСОБА_6 був переведений до Слов`янської психіатричної лікарні із звичайним спостереженням, згодом ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2014 року йому призначено амбулаторне примусове лікування. Протягом двадцяти шести місяців стан хворого був задовільний, поведінка рівна та підлегла. Регулярно спостерігався у дільничного психіатра. Критика до скоєного ним злочину достатня. Психотичних розладів у формі маячні та галюцинацій немає. Комісія вважає, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом не потребує примусового амбулаторного лікування, оскільки не несе небезпеки для оточуючих.
У розумінні ст.ст. 92-94 КК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є небезпечними для себе або для інших осіб.
Частиною 7 статті 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров`я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Відповідно до ч.2 ст.514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок зміни стану її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Дослідивши надані в обґрунтування подання матеріали та заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд дійшов висновку про те, що останнє задоволенню не підлягає, оскільки висновок лікарів психіатрів є недостатньо обґрунтованим в частині визначення підстави для припинення застосування примусового амбулаторного лікування видужання особи, або такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу. Також не вбачається із подання і те, чи не є станом на сьогоднішній день небезпечним для себе або для інших осіб ОСОБА_6 .
Зазначені обставини мають суттєве значення при вирішенні питання про припинення застосування примусового заходу медичного характеру з огляду на зміст статті 515 КПК України та правові наслідки припинення застосування примусових заходів медичного характеру.
На підставі ст. ст.512-514 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
У задоволенні подання головного лікаря КЛПУ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівка» про скасування амбулаторного примусового лікування відносно ОСОБА_6 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя