АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/51/17 Справа № 712/7658/16-к Категорія: ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, освіта середня, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, учасником бойових дій, інвалідом та депутатом не являється, раніше судимий:

- 21.05.2010 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців;

- 07.09.2010 року Соснівським районим судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років і 6 місяці позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання - 1 рік позбавлення волі;

- 18.03.2015 року Чорнобаївським районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чорнобаївського районного суду від 18.03.2015 року та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 4 років і 3 місяців позбавлення волі.

Позов ОСОБА_9 залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 175,92 грн. Запобіжний захід ОСОБА_7 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою. Строк відбування покарання вирішено рахувати з 28 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 13.04.2016 в період часу з 09 години 00 хвилин по 14 годину 00 хвилин, перебуваючи в квартирі своєї знайомої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_2 , помітив на холодильнику кухонної кімнати золоту каблучку та, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав каблучку, виготовлену із золота 585 проби загальною вагою 1,71 гр. та чистою вагою 1,67 гр., утилізаційна вартість якої станом на 13.04.2016 за цінами Національного банку України на лом золота згідно з висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 4/919 від 14.06.2016 року становить 986,91 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду занадто суворим, просить його змінити шляхом пом`якшення призначеного йому покарання. У доповненні до апеляційної скарги від 31 серпня 2016 року, які надійшли до Апеляційного суду Черкаської області 01 вересня 2016 року, обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 року та ухвалити новий, не пов`язаний з позбавленням волі.

В якості мотивів своєї апеляційної скарги вказує, що повністю визнає свою вину і щиро розкаюється, але вважає покарання занадто суворим й таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, тому є явно несправедливим. Зазначає, що місцевий суд формально поставився до опису обставин, які пом`якшують його відповідальність. Деякі з них взагалі не були взяті судом до уваги, що суттєво вплинуло на законність та об`єктивність кінцевого покарання.

Крім того, вказує апелянт, потерпіла ОСОБА_9 , будучи допитаною в якості потерпілої в судовому засіданні в суді першої інстанції, вказала, що він добровільно відшкодував їй матеріальну і моральну шкоду, тому претензій до обвинуваченого вона не має та просила суд призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Ці показання потерпілої суд першої інстанції навіть не відобразив у вироку. Також місцевим судом не взято до уваги, вказує апелянт, що він має постійне місце проживання, проживає з матір`ю та бабусею, яка тяжко хворіє; що він намагався створити свою сім`ю з потерпілою, яка є одинокою з малолітньою дитиною. Крім того зазначає, що має погане здоров`я внаслідок перенесеної в листопаді 2014 року нейроінфекції, що привела до псевдокісти в області острівної долі головного мозку зліва.

На апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подала заперечення, в яких просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.07.2016 року - залишити без змін. Вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не відповідає вимогам КПК України.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити йому більш м`яке покарання, не посилаючись на норми закону й не вказуючи, яке саме покарання вважає більш м`яким у даному випадку. Указує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в період іспитового строку вчинив новий злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, тому не має підстав вважати можливим його виправлення без реального відбування покарання. Крім того, обвинуваченим не надано будь-яких документів, які б підтверджували наявність на утриманні в нього матері та хворої бабусі.

Також, вказує прокурор, підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 234 КПК України не вбачається, оскільки ст. 477 КПК України передбачено, що ст. 185 КК України відноситься до злочинів приватного обвинувачення у разі, якщо злочин вчинено чоловіком (дружиною), іншим близьким родичем або членом сім`ї потерпілого. Документи, які б це підтверджували, надані не були, будь-яких заяв про закриття та бажання примиритись також не надходило.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями з мотивів, які в них наведені, та просили її задовольнити. Обвинувачений пояснив, що він не має претензій до змісту оскаржуваного вироку, він дійсно вчинив указаний в ньому злочин під час іспитового строку. Однак, просить призначити йому більш м`яке покарання.

Прокурор просила відхилити апеляційну скаргу, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заяву про розгляд провадження без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Відповідно до змісту вироку суду ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому. З огляду на це, судом першої інстанції було ухвалене рішення про недоцільність дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, як це чітко зазначено у змісті вироку, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого також був проведений у суді першої інстанції. Таким чином, суд першої інстанції дотримався положень ч. 3, 4 ст. 349 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оскаржується.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги щодо пом`якшення обвинуваченому визначеного йому судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, й апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, його характеру, враховує особу винного. Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував щире каяття обвинуваченого та визнання ним вини в повному обсязі як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив необхідність призначення обвинуваченому покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України, оскільки він вчинив новий умисний злочин в період іспитового строку за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18.03.2016 року. Суд обґрунтовано приєднав до покарання за новим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком, й визначив сукупне покарання, яке є більшим за кожне з двох окремих покарань, як того вимагає ч. 4 ст. 71 КК України.

Оцінюючи наведені в апеляційній скарзі доводи щодо мотивів пом`якшення покарання, а саме те, що обвинувачений має допомагати хворій бабусі, має намір створити сім`ю з потерпілою, колегія суддів не вважає їх такими, які дають обґрунтовані підстави для призначення йому більш м`якого покарання, чого власне він і бажає.

Колегія суддів не вбачає підстав ні для призначення обвинуваченому іншого більш м`якого покарання ніж позбавленні волі, ні для призначення меншого строку покарання у виді позбавленні волі, ні для зменшення частки приєднаного до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання за вироком Чорнобаївського районного суду від 18.03.2015 року, враховуючи, що він, маючи непогашену судимість за умисний злочин середньої тяжкості проти власності; будучи на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, знову вчинив умисний злочин проти власності під час іспитового строку.

Щодо твердження апелянта про те, що в судовому засіданні сторону обвинувачення представляв прокурор ОСОБА_10 , а у вироку суду помилково зазначений прокурор ОСОБА_11 , колегія суддів враховує, що дійсно судом першої інстанції у вироку зазначено іншого прокурора. Однак, колегія суддів не вбачає це твердження достатнім для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на те, що вирок є вірним за суттю. Колегія суддів вбачає цей недолік опискою, яка була виправлена судом першої інстанції в порядку ст. 380 КПК України, про що суду були надані відповідні документи (а.с. 95).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі реально на певний строк, оскільки обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і відбував покарання в місцях позбавлення волі та не став на шлях виправлення. Колегія суддів також погоджується з тим, що основне покарання у виді позбавленні волі саме на два роки відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, враховує обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, які указані в апеляційній скарзі ОСОБА_7 .

Однак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України необхідно зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк перебування його під вартою, початок відбування якого визначений у вироку суду першої інстанції з 28 липня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.07.2016 по 10.03.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з часу отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :