У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2017 року м. Бар
Барський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю представника потерпілої адвоката ОСОБА_4

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Барського районного суду Вінницької області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В підготовчому судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 подав письмове клопотання про повернення кримінального провадження прокурору, так як обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам КПК України.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника та наполягала на поверненні обвинувального акта прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання та вважав можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріли справи, суд приходить до наступного висновку.

Пункт 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт містить фактичні обставини кримінальних правопорушень, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, але не містить формулювання обвинувачення, не конкретизовано в чому саме обвинувачується ОСОБА_6 , не повною мірою розкрита суб`єктивна та об`єктивна сторони вчиненого злочину.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Однак, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджатиме судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 .

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. При складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачення висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, в супереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Більш того, вказівка в обвинувальному акті про те, що обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

В обвинувальному акті не вказано вид та розмір шкоди, завданої злочином, не встановлений розмір процесуальних витрат.

Крім того, в порушенні п.3 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті вказані відомості про судимість потерпілої, що є розголошенням її персональних даних, на що остання не давала дозволу.

Затвердження прокурором обвинувального акту відносно ОСОБА_6 не скріплено його печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу, оскільки в контексті примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Саме підписання і затвердження обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статусу офіційного і свідчить про належний прокурорський нагляд за досудовим розслідуванням.

Судом також встановлено недодержання стороною обвинувачення вимог ч.3 ст.283 КПК України за ознак відсутності у реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей стосовно закінчення досудового розслідування, як обов`язкової до вчинення процесуальної дії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109, 290, 291, 314, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Повернути прокурору Могилів-Подільської міської прокуратури обвинувальний акт, зі всіма додатками для усунення вказаних недоліків, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

Ухвала може бути оскаржена через Барський районний суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області на протязі 7 (семи) діб з дня її проголошення.

Суддя: