Справа № 675/1322/17
Провадження № 1-кп/675/84/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" липня 2017 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
27 червня 2017 року ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що за адресою АДРЕСА_2 знаходиться нежитлове приміщення, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яке не огороджене та не охороняється, вирішив шляхом пошкодження вказаного приміщення викрасти червону цеглу в кількості 200 штук з метою подальшого використання у власному господарстві.
Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, цього ж дня близько 13 год. ОСОБА_6 власним автомобілем марки «Опель-віваро» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхав до вказаного нежитлового приміщення та поставив його з правого боку на відстані близько 10 м від приміщення, відкривши бокові двері.
В подальшому ОСОБА_6 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до приміщення, що розташоване за вищевказаною адресою, керуючись корисливим мотивом, з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом прикладання фізичної сили демонтував стіни приміщення, а саме поскидав цеглу з верхньої частини. Після цього він за допомогою заздалегідь підготовленої сокири, лома та кувалди, відділивши цеглу одну від одної, почав переносити та складати її до свого автомобіля. Таким способом ОСОБА_6 переніс до свого автомобіля 190 цеглин, вартістю 1 грн. 20 коп. за одну цеглину, на загальну суму 228 грн. Однак ОСОБА_6 злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений на місці вчинення кримінального правопорушення одним із власників приміщення ОСОБА_4 .
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна.
30 червня 2017 року між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладена угода про примирення на таких умовах:
- обвинувачений ОСОБА_6 повністю та беззаперечно визнає свою вину у скоєнні кримінального правопорушення відносно потерпілих, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України за встановлених обставин;
- потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджують факт примирення з обвинуваченим, здійснюють акт його прощення в результаті вільного добровільного остаточного волевиявлення, яке виключає будь-який неправомірний вплив шляхом обіцянок, насильства, погроз, фізичного або психічного примусу;
- сторони повністю дійшли згоди щодо правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України;
- сторони дійшли взаємної згоди щодо міри покарання, яке має понести підозрюваний за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, цілком розуміє права, визначені ст. 474 ч. 5 п. 1 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що їм зрозумілі наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та просять затвердити угоду.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст угоди про примирення, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 цього Кодексу, для відмови в затверджені угоди, судом не встановлено.
Узгоджена потерпілими і обвинуваченим міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, не суперечить інтересам суспільства, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчинення ним нових правопорушень. При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Зокрема, враховано, що ОСОБА_6 злочин скоїв вперше, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, що пом`якшує його покарання.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, котрий щиро розкаявся у вчиненому, суд дійшов висновку, що укладену між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_6 угоду про примирення слід затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Під час досудового розслідування до ОСОБА_6 заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Суд приймає до уваги, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_6 покладені на нього процесуальні обов`язки виконував, спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду або перешкоджати кримінальному провадженню не робив, інше кримінальне правопорушення не вчинив, ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, прокурор з клопотанням про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до суду не звертався, а тому суд вважає, що доцільно не обирати ОСОБА_6 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили суд, що ОСОБА_6 їм завдані злочином збитки відшкодував, претензій майнового характеру до нього потерпілі не мають.
Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази підлягають поверненню власникам.
Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази - майно, яке використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, підлягає конфіскації.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374-376, 474, 475 КПК України,
Затвердити угоду про примирення, укладену 30 червня 2017 року між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.
Речові докази: 190 цеглин оранжевого кольору, які перебувають на зберіганні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , - залишити у власності ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_3 , та ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_4 ;
1 маленьку сокиру із залишками цегли оранжевого кольору, 1 металеву кувалду із залишками цегли оранжевого кольору, металевий лом із залишками цегли оранжевого кольору, які перебувають на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області, - конфіскувати;
автомобіль марки «Опель-віваро» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні на арешт-майданчику Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області, - повернути ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_1 ;
свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Опель-віваро» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке знаходяться на зберіганні в матеріалах кримінального провадження, повернути ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_1 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня його проголошення:

обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 5, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

потерпілими виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без їх згоди на призначення покарання, не роз`яснення їм наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених частинами 6 чи 7 статті 474 КПК України;

прокурором, виключно з підстав затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1