АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/404/17 Справа № 187/1459/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000026, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 140 КК України та виправдана на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 17 липня 2015 року об 11 год. 00 хв. за обставин, детально викладених у зміненому обвинувальному акті від 18.11.2016 р. (т. 1 а.с. 199-202) та в оскаржуваному вироку, остання, будучи лікарем акушером-гінекологом І кваліфікаційної категорії, до функціональних обов`язків якої входить проведення операцій переривання небажаної вагітності, проявивши злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, маючи можливість належним чином виконати свої обов`язки, а саме: перебуваючи у медичному закладі - комунальному закладі «Петриківська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», розташованому за адресою: вул. Леніна, 56, смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для проведення відповідної маніпуляції, діючи в порушення зазначених в обвинувальному акті вимог законодавства, провела штучний аборт ОСОБА_10 , спричинивши останній пошкодження, яке привело до видалення органу (матки) ОСОБА_10 , в результаті чого остання втратила здібність до дітонародження.

Таким чином, лікар ОСОБА_8 при проведенні медичного аборту ОСОБА_10 допустила злочинну самовпевненість (неналежно виконала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення), в результаті якої, згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи від 25.09.2015 № 183, спричинила ушкодження ОСОБА_10 , які призвели до тяжких тілесних ушкоджень по кінцевому результату.

Грунтуючись на викладених обставинах, сторона обвинувачення вважає, що дії ОСОБА_8 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 140 КК України за ознаками неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Обгрунтовуючи свої висновки про відсутність у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції зазначає, що згідно висновкам наявних у справі судово-медичних експертиз, настання негативних наслідків для потерпілої ОСОБА_11 не було обумовлене недбалістю або несумлінністю лікаря ОСОБА_8 , наявність у діях якої порушень її професійних обов`язків лікаря стороною обвинувачення не доведена. Натомість перфорація матки потерпілої ОСОБА_11 , що мала місце, є медичним ускладненням, яке періодично зустрічається внаслідок внутрішньоматочних втручань та може настати за будь-якої кваліфікації лікаря, його досвіду та стажу праці у даній галузі медицини, що випливає зокрема з спеціальних нормативних актів МОЗ України, якими передбачено, що якісною є допомога під час небажаної вагітності, під час якої виникає до 3% ускладнень.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор стверджує, що судом допущено неповноту судового розгляду, яка на її думку виразилась у тому, що суд при вирішення питання про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи безпідставно не поставив перед експертами всі запитання, які прокурор зазначив у відповідному клопотанні.

Вважає, що при вирішенні частини поставлених питань експерти не надали конкретних відповідей, що унеможливлює ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Зазначає, що висновки суду щодо узгодженості показань обвинуваченої та інших учасників з висновками комісійної та додаткової комісійної судово-медичних експертиз в частині того, що потерпілій було роз`яснено можливі наслідки проведення такого виду переривання вагітності, не відповідають дійсності, оскільки додатковою експертизою встановлено порушення вимог п.1.1, п. А.3.4.4. наказу МОЗ України від 13.12.2010 року № 1177 «Комплексна медична допомога під час небажаної вагітності», згідно яких лікарю необхідно було у карті переривання вагітності відмітити про надання пацієнтці інформації про профілактику небажаної вагітності, методах переривання вагітності. Також, відповідно до п. А.3.4.4. по рекомендації МОЗ необхідно проводити антибіотикопрофілактику до виконання медичного аборту, що лікарем проведено не було.

Посилається на те, що судом не надано належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_10 , яка спростовувала показання обвинуваченої та свідка ОСОБА_12 , що потерпіла попереджалась про можливі наслідки такого переривання вагітності та про можливість проведення в інших лікарнях більш безпечного методу і пояснила, що про це вона не попереджалась. Такі показання потерпілої, на думку сторони обвинувачення, підтверджуються висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи, згідно якої лікарем не надано такої інформації і не здійснено доабортне консультування.

Крім того, прокурор посилається на суперечності у вироку суду між показаннями свідка ОСОБА_13 та висновком додаткової експертизи щодо особливостей пошкодження матки потерпілої. Вважає невірним посилання суду на довідку КЗ «Петриківська ЦРЛ» ДОР, відповідно до якої висвітлена кількість таких операцій проведених ОСОБА_8 та відсоткове співвідношення їх до недбалої спроби аборту ОСОБА_10 , оскільки в рамках даного кримінального провадження розглядається конкретна ситуація, яка склалася з ОСОБА_10 , а не здійснюється оцінка лікарської діяльності ОСОБА_8 .

Також прокурор вказує на безпідставне посилання суду на порушення вимог ст. 291 КПК України під час ухвалення остаточного рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник вважає скаргу безпідставною, а вирок законним та обґрунтованим, і просить останній залишити без змін, а скаргу прокурора - без задоволення. Зазначає, що судовий розгляд проведений повно, всебічно та неупереджено, з належним дослідженням всіх обставин та доказів кримінального провадження, які отримали належну оцінку у вироку суду.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора та потерпілу, які апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав; обвинувачену та її захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, посилаючись на її безпідставність; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були виконані належним чином.
Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи зокрема щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Виходячи з наведеного, єдиним належним та допустимим доказом зазначених обставин є відповідний висновок експерта.
Крім того, у даному кримінальному провадженні підставою для пред`явлення обвинувачення ОСОБА_8 в вчиненні кримінального правопорушення є підозра останньої у невиконанні нею під час здійснення хірургічного втручання своїх професійних обов`язків лікаря внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, а отже для з`ясування обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, є необхідним застосування спеціальних знань у галузі медицини шляхом проведення експертизи згідно ч. 1 ст. 242 КПК України.
Як зазначається у п. 72 Рішення Європейського суду з прав людини від 16.04.2014 р. у справі «Валерій Фуклєв проти України», у межах якої також розглядалося питання з приводу заподіяння шкоди здоров`ю особи під час здійснення хірургічного втручання у державному лікувальному закладі, «… вимога ефективного розслідування включає, серед іншого, вимогу «ретельності», яка означає, що органи влади завжди зобов`язані спробувати встановити, що сталося, і не повинні покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки для припинення розслідування або в якості основи для прийняття рішень. Вони повинні вжити всіх необхідних заходів, наявних у розпорядженні, для забезпечення доказів, що стосуються інциденту (див., наприклад, «Фіногенов та інші проти Росії» (Finogenov and Others v. Russia), заяви №№ 18299/03 і 27311/03, п. 271, ECHR 2011 (витяги)».
Колегія суддів наголошує на тому, що у контексті положень зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, у даному кримінальному провадженні як органом досудового розслідування, так і судом мають бути вжиті у межах своїх повноважень належні заходи щодо встановлення, в тому числі експертним шляхом, обставин, що мають значення для справи, усунення сумнівів та суперечностей, забезпечення доказів, що стосуються інциденту.
Як вбачається з матеріалів справи, потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні ушкодження у виді не тільки перфорації матки, але й пошкодження правого судинного пучка з формуванням гематоми, пошкодження сечового міхура та кишечнику.
Разом з тим, висновок експерта від 25.09.2015 р. № 183 (т. 1 а.с. 100-111) містить викладений у відповіді на запитання № 3 висновок про те, що лікарським ускладненням у даному випадку є тільки перфорація матки потерпілої. Інші нанесені їй ушкодження оцінки у цьому контексті не дістали та не був зроблений прямий висновок про наявність або відсутність зв`язку між діями обвинуваченої та їх заподіянням, хоч і було зазначено, що саме ці ушкодження потягли необхідність надпіхвової ампутації матки потерпілої без придатків (т. 1 а.с. 110).
Не була усунута така суперечність і у висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 30.09.2016 р. № 189-Д (т. 1 а.с. 163-180), оскільки експерти, надаючи відповідь на запитання № 5 щодо наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченої та настанням для потерпілої наслідків у виді видалення матки, пошкодження сечового міхура та кишечника, як і у попередньому експертному висновку зазначили лише те, що при проведенні штучного аборту ОСОБА_10 мала місце перфорація матки, яка є лікарським ускладненням, проведена потерпілій надпіхвова ампутація матки без придатків є обґрунтованою з точки зору обсягу пошкоджень, а заподіяні останній тілесні ушкодження відносяться до тяжких за кінцевим результатом. Таким чином, вичерпна відповідь на питання, що мають значення для кримінального провадження, шляхом проведення додаткової експертизи отримана не була.
Зважаючи на викладене, прокурором у судовому засіданні 09.11.2016 р. було заявлене клопотання про призначення повторної судової експертизи, яке було судом відхилене та вирок у справі ухвалений на підставі наявних матеріалів.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з посиланнями апелянта на неповноту судового розгляду та передчасність відхилення судом клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи зважаючи на те, що дійсно залишитися недослідженими обставини, що мають значення для справи, а саме чи є заподіяні ОСОБА_10 ушкодження, інші ніж перфорація матки, медичними ускладненнями, а також чи є причинний зв`язок між діями обвинуваченої та їх настанням. У зв`язку з цим фактичні обставини кримінального провадження не можуть вважатися встановленими достатньою мірою для ухвалення у справі законного та обгрунтованого судового рішення по суті пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Внаслідок зазначених порушень процесуального закону оскаржуваний вирок суду не може залишатися в силі згідно п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Обговорюючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані порушення процесуального закону та ухвалити рішення по суті справи.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду таким, що підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4