Справа № 196/145/17
№ провадження 1-кс/196/116/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року смт. Царичанка

Слідчий суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

захисника

підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого середньо-технічну освіту, не працюючого, маючого на утриманні малолітню доньку віком 3 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 30 березня 2016 року вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ст.121 ч.1, ст.75, ст.76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В :
13 лютого 2017 року Царичанським ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження за №0000058 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.289 КК України, за фактом незакінченого замаху на умисне незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Мерседес Бенц CLK 320» чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 та з погорозою застосування насильства потерпілому ОСОБА_7 .
У вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 .

Слідчий вимоги клопотання обмотивовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.02.2017 року близько 16.30 год. ОСОБА_6 разом зі своїм братом ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, пішки прибули до території шиномонтажу, який розташований по АДРЕСА_2 та належний приватному підприємцю ОСОБА_9 , де зайшли до середини гаражного приміщення, в якому знаходився працівник-шиномонтажник ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , втілюючи свій спільний злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, почали вимагати, щоб ОСОБА_7 передав їм ключі та технічний паспорт на належний йому автомобіль марки «Мерседес Бенц СLK 320», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, який стояв зачиненим на ключ, на території двору шиномонтажу, розташованого за вищевказаною адресою та згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належний ОСОБА_10 .

Але ОСОБА_7 вказані вимоги виконувати відмовився, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій спільний злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Мерседес Бенц СLK 320», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 109000 грн., без будь-якого дозволу, не маючи права на користування транспортним засобом, достовірно знаючи, що вказаний автомобіль знаходиться на території двору шиномонтажу за вищевказаною адресою, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, почали наносити ОСОБА_7 численні удари кулаками обох рук в область голови, чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носа, набряку м`яких тканин параорбітальної ділянки з права з формуванням гематоми.

Проте, ОСОБА_7 , намагаючись захистити себе, схопив ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обома руками за верхній одяг в області грудей та почав витягувати останніх з приміщення гаражу на проїжджу частину вулиці Кірова в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, під час чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 продовжували останньому наносити удари кулаками обох рук в область голови, а також погрожувати фізичною розправою, при цьому ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, дістав з задньої кишені своїх штанів ніж, почав розмахувати ним перед ОСОБА_7 погрожуючи застосувати насильство, яке було небезпечним для життя ОСОБА_7 .

Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , коли ОСОБА_7 витягнув їх на проїжджу частину вулиці Кірова в смт.Царичанка, злякавшись, що їхні незаконні наміри будуть викриті іншими особами почали тікати з місця події в напрямку вулиці Піонерської в смт.Царичанка, тим самим не вчинили всіх необхідних заходів, направлених на доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

15.02.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Царичанського районного суду підозрюваному ОСОБА_6 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 березня 2017 року.

09.03.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Царичанського районного суду підозрюваному ОСОБА_6 , було продовжено строк тримання під вартою до 12 квітня 2017 року,

22.03.2017 року на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано ухвалу Царичанського районного суду від 09.03.2017 року та вказаною ухвалою ОСОБА_6 строк тримання під вартою було продовжено до 12 квітня 2017 року.

07.04.2017 року керівником Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_11 строк досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню було продовжено до 3-х місяців, а саме до 14.05.2017 року.

12.04.2017 року ОСОБА_6 було звільнено з-під варти. У зв`язку із закінченням строку дії ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2017 року.

07.04.2017 підозрюваному ОСОБА_6 було вручено повістки про виклик до слідчого, але від отримання вказаних повісток підозрюваний відмовився, на виклик до слідчого не з`явився, хоча завчасно був повідомлений про час та місце проведення слідчої дії, про причину своєї неявки не повідомив та жодних документів на підтвердження цього не надав.

Після чого при відвідуванні житла підозрюваного ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 установлено, що останній за місцем проживання не з`являється.

На підставі чого 28.04.2017 року керуючись п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню було зупинено та оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_6 .

10.05.2017 року досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню було відновлено у зв`язку з встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_6 .

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, що дає можливість згідно п. 4 ч.2 ст.183 КПК України застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому у слідства і виникла необхідність в порушенні клопотання перед Царичанським районним судом Дніпропетровської області про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді триманні під вартою.

Слідчий Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_4 в судовому засідання підтримав клопотання з підстав, викладених в самому клопотанні, та прохав його задовольнити, уточнивши строк тримання під вартою, а саме: до 01 липня 2017 року, тобто до кінця строку досудового розслідування, продовженого постановою заступника прокурора Дніпропетровської області ст.радника юстиції ОСОБА_12 від 31.05.2017 року.

Прокурор Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав внесене слідчим клопотання та вважав, що маються всі правові підстави для застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення строку досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000058, продовженого постановою заступника прокурора Дніпропетровської області ст.радника юстиції ОСОБА_12 від 31.05.2017 року, тобто до 01 липня 2017 року.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, вважаючи його безпідставним, так як ні слідчим ні прокурором не надано жодного належного та беззеперечного доказу ухилення ОСОБА_6 від слідства та наявності інших ризиків.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника - адвоката ОСОБА_5 та заперечував проти задоволення клопотання слідчого, на виклики суду з`являється, не переховується і наміру переховуватися не мав і не має, його місце проживання відоме.

Заслухавши доводи слідчого та прокурора у судовому засіданні, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , вивчивши надані матеріали кримінального провадження, та враховуючи той факт, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків здійснення особою підозрюваного дій передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при обранні запобіжного заходу суд враховує надані слідчим матеріали кримінального провадження, оцінює в сукупності всі обставини, зокрема вагомість наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність повідомлення особі про підозру.

ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.289 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено позбавлення волі на строк до дванадцяти років, та відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2017 року за №0000058.

При цьому, ОСОБА_6 , будучи раніше 30 березня 2016 року судимий вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ст.121 ч.1, ст.75, ст.76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив, в період іспитового строку підозрюється у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та погрозою застосування такого насильства, що виразилося у нанесенні потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та погрозою вбивством за допомогою ножа. При цьому, ОСОБА_6 офіційно ніде не працює, не має постійного законного джерела прибутку.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях національного законодавства, а саме в ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно правовій позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі "Мамедов проти Росії", суд при перевірці законності та обгрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоч суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також, відповідно до вимог п.п. 3 і 4 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім цього, Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Таким чином, зазначення в клопотанні про те, що ОСОБА_6 , знаходячись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжувати займатись злочинною діяльністю, недостатньо.

При цьому, виявлені в судовому засіданні розбіжності щодо дати та порядку вручення повістки підозрюваному ОСОБА_6 , які маються в матеріалах клопотання та поясненнях слідчого ОСОБА_4 і підозрюваного ОСОБА_6 , наданих в судовому засіданні, викликають обгрунтований сумнів, а тому докази, які маються в матеріалах клопотання не можуть бути розцінені як достатні та беззаперечні, що дають обгрунтовані підстави вважати про можливість переховування ОСОБА_6 від органів досудового слідства та суду і неможливість застосування у відношенні останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що надані слідчим докази доводять обставини, які свідчать про обгрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15- ч.3 ст.289 КК України. Однак, існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує у своєму клопотанні слідчий, а також про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, зазначеним у клопотанні, прокурором та слідчим при його розгляді не доведено.

Отже, враховуючи обставини кримінального провадження, особу підозрюваного, який раніше судимий, офіційно ніде не працює, проживає за місцем реєстрації, має на утриманні малолітню доньку віком 3 роки, а також те, що слідчим та прокурором як в клопотанні, так і в судовому засіданні не доведено та не підтверджено наявності обставин, які б давали підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі перешкоджатиме кримінальному провадженню та впливатиме на свідків, може вчинити спроби знищення чи підроблення документів, вчинить спробу переховуватися від органів досудового слідства та інших обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити за безпідставністю.

Проте, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання вчиненню іншого кримінального правопорушення, з врахуванням обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачених ст.178 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю на 24 дні, тобто до 29 червня 2017 року включно.

ОСОБА_6 оголошено про підозру 14 лютого 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 193-194, 196,197 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янське (м.Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, підозрюваного за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.289 КК України у кримінальному провадженні №0000058, запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 29 червня 2017 року включно, без застосування електронних засобів контролю, який полягає в забороні ОСОБА_6 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 год. до 07.00 год. ранку, без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії кримінального провадження.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 з`являтися до слідчого Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП у Дніпропетровській області, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження щодо нього, прокурора або суду за їх кожним викликом залежно від стадії кримінального провадження.

Строк дії ухвали - до 29 червня 2017 року.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 його право на звернення до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу протягом досудового слідства.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію даної ухвали для виконання направити до Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її оголошення, підозрюваним ОСОБА_6 - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_13