Справа № 1319/7298/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/59/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляціями прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, потерпілого ОСОБА_12 , засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком суду

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п .6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 194 КК України п`ять років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України чотири роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 визначено покарання п`ятнадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з часу його фактичного затримання, тобто - з 25 листопада 2011 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного даним вироком, строк попереднього ув`язнення по даній справі з 25 листопада 2011 року по 17 липня 2013 року та з 22 жовтня 2015 року по 04 серпня 2016 року, а всього 3 роки 9 місяців 40 днів з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 396 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України п`ять років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 396 КК України три роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_9 визначено покарання п`ять років чотири місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з часу його фактичного затримання - 20 березня 2011 року.

З урахуванням того, що на момент постановлення вироку ОСОБА_9 відбув призначене судом покарання, суд звільнив його з-під варти в залі суду.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_12 сто п`ятдесят тисяч (150000) грн. моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_12 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 40000 грн. у зв`язку із добровільною сплатою останнім вказаної суми.

Позовні вимоги ОСОБА_12 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 828099,26 грн. залишено без розгляду, роз`яснено ОСОБА_12 право звернення з такими в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов ОСОБА_13 в інтересах малолітньої ОСОБА_14 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про солідарне стягнення з останніх 206768,61 грн. матеріальної шкоди та 500000 грн. моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснено ОСОБА_13 право звернення з таким в порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Вироком суду визнано винним та засудженого ОСОБА_8 за те, що він 19 березня 2011 року у період між 21.30 та 22 годиною поблизу спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області з корисливих мотивів - з метою заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_15 , який займався обміном національної та іноземної валюти, під надуманим приводом, а саме проведення обміну іноземної валюти з вигаданою особою, вчинив умисне вбивство ОСОБА_15 за наступних обставин.

Так, 19 березня 2011 року біля 20 год. на прохання ОСОБА_8 . ОСОБА_9 зустрів ОСОБА_16 у магазинi Сільпо, що по вул. Б.Хмельницького в м.Стрий. На автомобілі МERCEDES-BENZ E200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_15 , приїхали до ОСОБА_8 на вул.Нестора Літописця у м. Стрий. В подальшому ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_8 та за згодою ОСОБА_15 сів за кермо автомобіля останнього і попрямували до спортивної бази Тисовець у с.Тисовець Сколівського району Львівської області, де, нібито, мала відбутися операція з обміну валюти. По дорозі приблизно через 200-300 метрів (за 700-800 м до вивіски бази «Тисовець»), за вказівкою ОСОБА_15 . ОСОБА_9 наказали вийти з автомобіля і залишитись чекати на їх приїзд. Коли підсудний ОСОБА_8 і ОСОБА_15 приїхали на перевал, що поблизу спортивної бази Тисовець, підсудний ОСОБА_8 здійснив два постріли у ОСОБА_15 з пістолета австрійського виробництва Штеєр мод.1911 калібру 9 мм переробленим саморобним способом для стрільби патронами калібру 9 мм «Парабеллум», після чого заволодів майном вбитого, а саме: золотим годинником із золотим браслетом марки Полет вартістю 20000 грн., золотим ланцюжком з медальйоном із зображенням Матері Божої вартістю 30000 грн., золотою печаткою з діамантом вартістю 25000 грн., золотою обручкою вартістю 2400 грн., мобільним телефоном марки NOKIA 6700 вартістю 2000 грн., золотою печаткою вартістю 3000 грн., спецзасобом для відстрілу патронів, спорядженим гумовими кулями ПМР ХК019162 калібру 9 мм вартістю 2500 грн., сумкою чорного кольору, посвідченням водія НОМЕР_2 та талоном попередження ЯНС № 167604 на прізвище ОСОБА_15 , свідоцтвом № НОМЕР_3 на право власності на транспортний засіб МERCEDES-BENZ E200 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , дозволом № 437924 від 01.02.11 р. та дублікатом дозволу № НОМЕР_4 від 01.02.11 р. на придбання однієї одиниці нарізної мисливської зброї, видані на прізвище ОСОБА_15 , дозволом № НОМЕР_5 від 01.02.11 р. та дублікатом дозволу № НОМЕР_5 від 01.02.11 р. на придбання однієї одиниці гладкоствольної рушниці, видані на прізвище ОСОБА_15 , дозволом на право носіння та зберігання спецзасобу для відстрілу патронів, споряджених гумовими кулями - ПМР НОМЕР_6 калібру 9 мм, дублікатом картки фізичної особи - платника податків на прізвище ОСОБА_15 , паспортом громадянина України № НОМЕР_7 на прізвище ОСОБА_15 , закордонним паспортом № НОМЕР_8 на прізвище ОСОБА_17 , а всього майном на загальну суму 85125 грн. З метою приховати вказаний злочин підсудний затягнув тіло ОСОБА_15 в автомобіль останнього, облив його салон нафтопродуктом, підпалив автомобіль, ввімкнув автоматичну коробку передач і зіштовхнув автомобіль у провалля, внаслідок чого тіло потерпілого ОСОБА_15 та автомобіль згоріли.

Крім цього він же 19 березня 2011 року у період між 21.30 та 22 годиною поблизу спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 та заволодіння майном останнього з метою приховати вказаний злочин умисно облив салон автомобіля МERCEDES-BENZ E200 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_15 , нафтопродуктом (бензин, дизельне паливо), підпалив його, ввімкнув автоматичну коробку передач і зіштовхнув автомобіль у провалля, внаслідок чого знищив автомобіль спалив, чим завдав власнику автомобіля матеріального збитку на суму 174368,61 грн.

Крім того він же у 2003 році у невстановленому місці у невстановлених слідством осіб незаконно придбав при невстановлених обставинах перероблену саморобним способом для стрільби патронами калібру 9 мм Парабелум вогнепальну зброю пістолет австрійського виробництва часів Першої світової війни марки Штеєр мод.1911 калібру 9 мм (STEYR Mod. 1911), а також в 2004 році боєприпаси до нарізної зброї чотири патрони калібру 9 мм Парабелум, які зберігав без передбаченого на це законом дозволу в будинку АДРЕСА_1 , які незаконно 19 березня 2011 року носив без передбаченого на це законом дозволу, частину з яких разом із пістолетом австрійського виробництва часів Першої світової війни марки Штеєр мод.1911 калібру 9 мм (STEYR Mod. 1911) використав з метою вбивства ОСОБА_15 , про що свідчить вилучення з місця події 20 березня 2011 року вказаних пістолету і одного патрону, та один з яких 22 березня 2011 року працівниками міліції під час обшуку був вилучений з вказаного будинку.

Крім того, підсудний ОСОБА_9 в період часу з 2010 року по 22 березня 2011 року за місцем свого проживання - у будинку АДРЕСА_2 незаконно зберігав без передбаченого на це законом дозволу три патрони до нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм пістолетів «Макарова» (ПМ), «Стєчкіна» (АПС) та ряду пістолет-кулеметів, які є заводського виготовлення та придатні до стрільби, а також тринадцять патронів до військової нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм до пістолетів «Макарова» (ПМ), придатні до стрільби. Вказані патрони 22.03.11 р. були вилучені працівниками міліції під час обшуку за вказаною адресою.

Також він же 19 березня 2011 року приблизно о 22 годині поблизу спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області вчинив заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину, вчиненного підсудним ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_8 та ОСОБА_15 на транспортному засобі останнього довіз їх до місця вивіски спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області (за 700-800 м до вивіски бази) і за вказівкою ОСОБА_15 вийшов з автомобіля, залишившись в низині чекати на приїзд останніх. Через деякий час підсудний почув 2-3 постріли, а незабаром побачив підсудного ОСОБА_8 , який біг йому назустріч. Коли порівнялись, побачив занепокоєний вираз обличчя ОСОБА_8 , який на його запитання «Що сталося?», відповів, що краще ні йому, ні його рідним про це не знати. Підсудний, достовірно знаючи, що стався злочин і, не повідомивши про це правоохоронні органи, на прохання підсудного ОСОБА_8 з мобільного телефону останнього передзвонив свідку ОСОБА_18 і попросив забрати їх, тим самим транспортувавши підсудного ОСОБА_8 і допомігши втекти останньому з місця вчинення злочину. Свідок ОСОБА_18 приблизно через годину на своєму транспортному засобі забрала підсудних з підніжжя гори «Тисовець».

При цьому вищезгадані дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 1 ст. 396 КК України, перекваліфікувавши їх з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 194 цього ж Кодексу.

На вирок суду прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_12 , засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_10 подали апеляції.

В своїй апеляції та доповненнях до неї прокурор вважає вказаний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, однобічністю та неповнотою судового слідства. Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні, всупереч вимогам кримінально-процесуального закону не навів мтивів, з яких він відкидає вказані покази потерпілих, взагалі не зазначивши їх у вироку, не навів мотивів, з яких він бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_9 , а відкидає покази свідка ОСОБА_18 , також судом не усунуто розбіжності у їх показах. Також, суд у вироку не вказав як доказ винуватості ОСОБА_8 протокол його допиту як обвинуваченого від 06 грудня 2011 р. та 26 грудня 2011 р., хоча самі обставини, які встановлені в ході проведення вказаних допитів судом взято до уваги, не наведено ті докази, які він бере до уваги щодо доведеності вини ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, суд не надав належної оцінки вказаним показам ОСОБА_8 , даним під час досудового розслідування, як доказ вини підсудного ОСОБА_9 по епізоду вбивства ОСОБА_19 , не наведено причин з яких він не бере до уваги покази ОСОБА_8 від 06 грудня 2011 р. та 26 грудня 2011 р.

Крім того, зазначає, що суд неправомірно вийшов за межі обвинувачення та додатково кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст. 396 КК України, а також в резолютивній частині вироку щодо ОСОБА_9 суд не зазначив рішення щодо висунутого обвинувачення ОСОБА_9 за п.6,12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, зокрема не зазначено чи його засуджено за вказаними статтями обвинувачення чи виправдано.

Просить даний вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В своїй апеляції потерпілий ОСОБА_12 вважає вирок суду незаконним, несправедливим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та тяжкості вчинених підсудними злочинів, постановленим з грубим порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд з незрозумілих причин виключив з обвинувачення ОСОБА_9 ст. 115 ч. 2 КК України, хоча в кримінальній справі є достатньо доказів того, що він разом з ОСОБА_8 діяли за попереднім зговором, направленим на вбивство.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ст. ст. 115 ч. 2 п.п. 4,6,12, 194 ч. 2, ст. 263 ч.1 КК України та ОСОБА_9 за ст. ст. 115 ч. 2 п.п. 4,6,12, 194 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі та в повному обсязі задовольнити цивільні позови по кримінальній справі.

Засуджений ОСОБА_8 в своїй апеляційнії вважає даний вирок суду незаконним, невмотивованим, необ`єктивним, упередженим та однобоким, оскільки був постановлений з багатьма грубими суттєвими порушеннями кримінально-процесуального закону, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що він не винуватий у скоєнні інкримінованих йому злочинів.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити свій вирок, яким призначити покарання по відбутому терміну, або зменшити покарання.

Не погодившись з вироком суду, захисник засудженого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 в своїй апеляції вважає, що вищезазначений вирок суду винесено без урахування дійсних обставин справи та постановлено помилково, тому його не можна вважати чинним та він підлягає сасуванню. Зазначає, що суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим по справі доказам, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вищевказаний вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та ст. 324 КПК України. Зазначає, що ні органом досудового слідства, ні судом не встановлено мотиву, який спонукав би ОСОБА_8 до вчинення злочину, жодного доказу на підтвердження факту отримання ОСОБА_8 грошей в сумі 20 000 доларів США не має. Відсутнє документальне підтвердження того, що пістолет, знайдений на місці вбивства ОСОБА_15 , належав ОСОБА_8 . Вважає, що висновок експерта ОСОБА_20 не може бути покладено в основу вироку, оскільки висновок експерта щодо виникнення пожежі ґрунтується на словах одного з обвинувачених, які ним були спростовані у судовому засіданні. А висновок експерта ОСОБА_21 , яка проводила молекулярно-генетичну ДНК експертизу, не підтверджує, що особа, труп якої було виявлено на місці події, являється саме ОСОБА_15 , у вбивстві якого обвинувачується ОСОБА_8 .
Просить оскаржуваний вирок суду скасувати, ОСОБА_8 визнати невинним у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України та по суду виправданим, кримінальну справу закрити.
У запереченнях на доповнення до апеляції прокурора засуджений ОСОБА_9 не погоджуючись із поданою апеляційною скаргою, вважає її необгрунтовано та невмотивованою, а доводи прокурора зазначені в апеляційній скарзі про скасування оскаржуваного вироку є безпідставними. Зазначає, щго суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за п.6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, визнані як недоведені та вірно здійснив перекваліфікацію дій останнього з п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч .2 ст. 194 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України.
Просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про задоволення його апеляції, думку засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 щодо залишення вироку суду першої інстанції без змін, потерпілого ОСОБА_22 , який, змінивши в суді апеляційної інстанції свої апеляційні вимоги, просив даний вирок суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Так, як місцевим судом так і колегією суддів апеляційного суду достеменно встановлено, що ОСОБА_8 19 березня 2011 року у період між 21.30 та 22 годиною поблизу спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області з корисливих мотивів - з метою заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_15 , який займався обміном національної та іноземної валюти, під надуманим приводом, а саме проведення обміну іноземної валюти з вигаданою особою, вчинив умисне вбивство ОСОБА_15 за наступних обставин.

Так, 19 березня 2011 року біля 20 год. на прохання ОСОБА_8 . ОСОБА_9 зустрів ОСОБА_16 у магазинi Сільпо, що по вул. Б.Хмельницького в м.Стрий. На автомобілі МERCEDES-BENZ E200 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_15 , приїхали до ОСОБА_8 на вул.Нестора Літописця у м. Стрий. В подальшому ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_8 та за згодою ОСОБА_15 сів за кермо автомобіля останнього і попрямували до спортивної бази Тисовець у с.Тисовець Сколівського району Львівської області, де, нібито, мала відбутися операція з обміну валюти. По дорозі приблизно через 200-300 метрів (за 700-800 м до вивіски бази «Тисовець»), за вказівкою ОСОБА_15 . ОСОБА_9 наказали вийти з автомобіля і залишитись чекати на їх приїзд. Коли підсудний ОСОБА_8 і ОСОБА_15 приїхали на перевал, що поблизу спортивної бази Тисовець, підсудний ОСОБА_8 здійснив два постріли у ОСОБА_15 з пістолета австрійського виробництва Штеєр мод.1911 калібру 9 мм переробленим саморобним способом для стрільби патронами калібру 9 мм «Парабеллум», після чого заволодів майном вбитого, а саме: золотим годинником із золотим браслетом марки Полет вартістю 20000 грн., золотим ланцюжком з медальйоном із зображенням Матері Божої вартістю 30000 грн., золотою печаткою з діамантом вартістю 25000 грн., золотою обручкою вартістю 2400 грн., мобільним телефоном марки NOKIA 6700 вартістю 2000 грн., золотою печаткою вартістю 3000 грн., спецзасобом для відстрілу патронів, спорядженим гумовими кулями ПМР ХК019162 калібру 9 мм вартістю 2500 грн., сумкою чорного кольору, посвідченням водія НОМЕР_2 та талоном попередження ЯНС № 167604 на прізвище ОСОБА_15 , свідоцтвом № НОМЕР_3 на право власності на транспортний засіб МERCEDES-BENZ E200 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , дозволом № 437924 від 01.02.11 р. та дублікатом дозволу № НОМЕР_4 від 01.02.11 р. на придбання однієї одиниці нарізної мисливської зброї, видані на прізвище ОСОБА_15 , дозволом № НОМЕР_5 від 01.02.11 р. та дублікатом дозволу № НОМЕР_5 від 01.02.11 р. на придбання однієї одиниці гладкоствольної рушниці, видані на прізвище ОСОБА_15 , дозволом на право носіння та зберігання спецзасобу для відстрілу патронів, споряджених гумовими кулями - ПМР НОМЕР_6 калібру 9 мм, дублікатом картки фізичної особи - платника податків на прізвище ОСОБА_15 , паспортом громадянина України № НОМЕР_7 на прізвище ОСОБА_15 , закордонним паспортом № НОМЕР_8 на прізвище ОСОБА_17 , а всього майном на загальну суму 85125 грн. З метою приховати вказаний злочин підсудний затягнув тіло ОСОБА_15 в автомобіль останнього, облив його салон нафтопродуктом, підпалив автомобіль, ввімкнув автоматичну коробку передач і зіштовхнув автомобіль у провалля, внаслідок чого тіло потерпілого ОСОБА_15 та автомобіль згоріли.

Крім цього він же 19 березня 2011 року у період між 21.30 та 22 годиною поблизу спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 та заволодіння майном останнього з метою приховати вказаний злочин умисно облив салон автомобіля МERCEDES-BENZ E200 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_15 , нафтопродуктом (бензин, дизельне паливо), підпалив його, ввімкнув автоматичну коробку передач і зіштовхнув автомобіль у провалля, внаслідок чого знищив автомобіль спалив, чим завдав власнику автомобіля матеріального збитку на суму 174368,61 грн.

Крім того він же у 2003 році у невстановленому місці у невстановлених слідством осіб незаконно придбав при невстановлених обставинах перероблену саморобним способом для стрільби патронами калібру 9 мм Парабелум вогнепальну зброю пістолет австрійського виробництва часів Першої світової війни марки Штеєр мод.1911 калібру 9 мм (STEYR Mod. 1911), а також в 2004 році боєприпаси до нарізної зброї чотири патрони калібру 9 мм Парабелум, які зберігав без передбаченого на це законом дозволу в будинку АДРЕСА_1 , які незаконно 19 березня 2011 року носив без передбаченого на це законом дозволу, частину з яких разом із пістолетом австрійського виробництва часів Першої світової війни марки Штеєр мод.1911 калібру 9 мм (STEYR Mod. 1911) використав з метою вбивства ОСОБА_15 , про що свідчить вилучення з місця події 20 березня 2011 року вказаних пістолету і одного патрону, та один з яких 22 березня 2011 року працівниками міліції під час обшуку був вилучений з вказаного будинку.

Крім того, підсудний ОСОБА_9 в період часу з 2010 року по 22 березня 2011 року за місцем свого проживання - у будинку АДРЕСА_2 незаконно зберігав без передбаченого на це законом дозволу три патрони до нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм пістолетів «Макарова» (ПМ), «Стєчкіна» (АПС) та ряду пістолет-кулеметів, які є заводського виготовлення та придатні до стрільби, а також тринадцять патронів до військової нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм до пістолетів «Макарова» (ПМ), придатні до стрільби. Вказані патрони 22.03.11 р. були вилучені працівниками міліції під час обшуку за вказаною адресою.

Також він же 19 березня 2011 року приблизно о 22 годині поблизу спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області вчинив заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину, вчиненного підсудним ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_8 та ОСОБА_15 на транспортному засобі останнього довіз їх до місця вивіски спортивної бази Тисовець у с. Тисовець Сколівського району Львівської області (за 700-800 м до вивіски бази) і за вказівкою ОСОБА_15 вийшов з автомобіля, залишившись в низині чекати на приїзд останніх. Через деякий час підсудний почув 2-3 постріли, а незабаром побачив підсудного ОСОБА_8 , який біг йому назустріч. Коли порівнялись, побачив занепокоєний вираз обличчя ОСОБА_8 , який на його запитання «Що сталося?», відповів, що краще ні йому, ні його рідним про це не знати. Підсудний, достовірно знаючи, що стався злочин і, не повідомивши про це правоохоронні органи, на прохання підсудного ОСОБА_8 з мобільного телефону останнього передзвонив свідку ОСОБА_18 і попросив забрати їх, тим самим транспортувавши підсудного ОСОБА_8 і допомігши втекти останньому з місця вчинення злочину. Свідок ОСОБА_18 приблизно через годину на своєму транспортному засобі забрала підсудних з підніжжя гори «Тисовець».

І як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно встановив фактичні обставини вчинених засудженими злочинів.

Висновки суду про доведеність їх вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

При цьому, колегія суддів вважає, що незважаючи на невизнання своєї вини підсудним ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 та ч. 1 ст. 263 КК України, та крім повного визнання своєї винуватості підсудним ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 396 та ч. 1 ст. 263 КК України, їх винуватість у вчиненні цих злочинів повністю та об`єктивно стверджується зібраними в ході судового слідства доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_12 , проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показаннями потерпілих: ОСОБА_13 дружини вбитого ОСОБА_15 та ОСОБА_23 його сестри, аналогічними за змістом з приводу цих обставин. Перша ствердила, що при пред`явленні речей для впізнання впізнала речі чоловіка, оскільки бачила їх кожний день і знає, як вони виглядають: годинник Польот із золотим браслетом, обручка, ланцюжок з кулоном Матінки божої, перстень з чорним камінцем, який він носив в сумочці, та перстень з діамантом, який він носив на руці, якого так і не знайшли. Зазначила, що в сумочці чоловіка завжди було не менше 1000 грн. та не більше 3000 грн., скільки саме грошей у нього було в день вбивства їй не відомо, показами свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_25 , аналогічними з приводу цих обставин показаннями свідка ОСОБА_9 , проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , аналогічними за змістом з приводу цих обставин показаннями свідків: ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 про обставини проведення обшуку за місцем проживання підсудного ОСОБА_9 , що відповідає протоколу обшуку, проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_38 , який показав про обставини проведення обшуку на незавершеному будівництві в будинку ОСОБА_8 та вилучені речі, що відповідають протоколу обшуку, показами свідка ОСОБА_39 , який суду показав, що знає ОСОБА_8 з 1990 року, а ОСОБА_9 бачив лише декілька разів в присутності ОСОБА_8 . Характеризує ОСОБА_8 лише з позитивної сторони. Про обставини вчинення даних злочинів йому нічого не відомо, аналогічними за змістом з приводу цих обставин показаннями свідків: ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , яким про обставини вчинення злочинів нічого невідомо, проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_44 дружина ОСОБА_8 , показами свідків ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , показами експерта ОСОБА_46 , даними висновку судово-імунологічної експертизи № 208/2011-ім від 18 квітня 2011 року, даними висновку судово-імунологічної експертизи № 236/2011-ім від 07 квітня 2011 року, даними висновку комплексної дактилоскопічної балістичної експертизи № 4/159, 5/180 від 29 березня 2011 року, даними висновку комплексної судово-автотехнічної та судово-автотоварознавчої експертизи № 1/206, 9/160 від 23 червня 2011 року, показами головного експерта Львівського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_47 , який суду показав, що 14 квітня 2011 року проводив балістичну експертизу № 5/211 по патрону «Парабелум» кал. 9 мм (9х19 мм), який був вилучений при обшуку у помешканні ОСОБА_8 . Даний ним висновок підтримав, зазначивши, що знайдені патрони на місці події і вилучений патрон в ОСОБА_8 на АДРЕСА_1 є такого самого призначення, тобто вони одинакові і маркувальні позначення теж збігаються, даними висновку судово-балістичної експертизи № 5/205 від 01 квітня 2011 року, згідно з яким три патрони є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм пістолетів «Макарова» (ПМ), «Стєчкіна» (АПС) та ряду пістолет-кулеметів, патрони заводського виготовлення, придатні до стрільби; слідів переробки патронів, з метою зміни їх конструкції та призначення, немає, показами завідувача сектору трасологічних досліджень Львівського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_48 , який суду показав, що 01 квітня 2011 року проводив балістичну експертизу № 5/205 по 16-ти патронах, які 22 березня 2011 р. були вилучені в АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показаннями експерта ОСОБА_49 , проголошеними та перевіреними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_50 , який показав, що працює старшим експертом НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області, консультував слідчого, щодо технічних запитань, які стосуються згорілого автомобіля. Пояснив, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ E 200 CDI може рухатись на автомобільній коробці передач без водія за певних факторів, а саме: наявність горизонтальної ділянки дороги, попередньо повинен бути увімкнений двигун та важіль селектора коробки повинен бути переведений в положенні R- рух назад або D- рух вперед. Автомобіль може почати рух без натиску на педаль газу, але необхідна горизонтальна поверхня, у разі якщо буде кут нахилу вгору, автомобіль не поїде, даними відеозапису з камер відеоспостереження приміщення магазину Сільпо, що по вул. Б.Хмельницького в м. Стрий, за 19 березня 2011 року в період з 18 до 23 год., з якого вбачається зустріч підсудного ОСОБА_9 з ОСОБА_22 , даними постанови про порушення кримінальної справи від 20 березня 2011 р., даними акту про пожежу від 24 березня 2011 р. даними довідки про погодні умови, даними протоколу пред`явлення рештків трупа для впізнання від 21 березня 2011 року, даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 01 квітня 2011 року, даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 01 квітня 2011 року, даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 18квітня 2011 року, даними протоколу пред`явлення рештків трупа для впізнання від 21 березня 2011 року, даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 04 квітня 2011 року, даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 04 квітня 2011. року, даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 05 травня 2011 року, даними протоколу пред`явлення рештків трупа для впізнання від 22 березня 2011 року, даними протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 21 березня 2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 серед пред`явлених їй фотографій впізнала підсудного ОСОБА_8 , як такого, що був разом з підсудним ОСОБА_9 , та яких 19 березня 2011 року о 22.15 год. забирала власним автомобілем із повороту на гору Тисовець у Сколівському районі Львівської області, даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 21 березня 2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 відтворила обставини при яких, 19 березня 2011 року о 22 годині 15 хвилин забирала з повороту на гору Тисовець підсудних, зокрема детально описала події, даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 05 квітня 2011 року, даними роздруківок телефонних дзвінків підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_15 , відповідно до яких складено аналітичну довідку, даними рапорту від 25 березня 2011 рокуу, даними протоколу виїмки від 04 липня 2011 року роздруківок абонентів мобільного зв`язку, даними роздруківок телефонних дзвінків, даними протоколу огляду місця події від 20 березня 2011 року, даними протоколу додаткового огляду місця події від 30 березня 2011 року, даними протоколу додаткового огляду автомобіля від 13 квітня 2011 року, відповідно до якого додатково оглянуто рештки згорілого автомобіля, даними висновку судово-медичної експертизи, з якої вбачається, що у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження синець лівого ліктя, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, даними протоколу огляду автомобіля від 21 березня 2011 року, даними протоколів виїмки від 21 березня 2011 року, даними протоколу обшуку від 22березня 2011 року, даними висновку судово-медичної експертизи № 24 від 20 квітня 2011 року, даними протоколу виїмки телефону «Нокіа 2610» у ОСОБА_9 , даними протоколу виїмки фрагментів кістки загиблого ОСОБА_15 та зразки крові, даними висновку молекулярно-генетичної експертизи ДНК-експертизи № 20-372 від 01 червня 2011 року, даними висновку судово-балістичної експертизи № 5/211 від 14 квітня 2011 року, даними висновку експертизи нафтопродуктів та паливно мастильних матеріалів № 3/510 від 10 травня 2011 року, даними висновку комп`ютерно-технічної експертизи № 1630 від 02 червня 2011 року, даними додаткового огляду автомобіля «Мітсубісі Паджеро», даними протоколів огляду предметів та постановами про накладення арешту на майно, даними протоколу огляду від 20березня 2011 року, відповідно до якого оглянуто: пістолет марки «Штаєр» кал. 9 мм та один патрон кал.9 мм Парабелум, які прилучено до кримінальної справи як речові докази, даними протоколу додаткового огляду автомобіля від 13 квітня 2011 року, даними протоколу огляду від 12 травня 2011 року, даними протоколу огляду від 02 травня 2011 року, даними протоколу огляду від 16 червня 2011 року, даними протоколу огляду від 20 червня 2011 року, даними протоколу огляду від 27 червня 2011 року, даними постанови про накладення арешту на майно, даними протоколу огляду від 23 липня 2011 року, даними протоколу обшуку від 22 березня 2011 року, даними протоколу огляду місця події від 22 березня 2011 р., даними протоколів огляду предметів та постанов про накладення арешту на майно, даними протоколу огляду від 23 липня 2011 року, даними висновку комплексної стаціонарної судової психолого-психіатрично-наркологічної експертизи № 311 від 21 грудня 2011 року, даними висновку комплексної стаціонарної судової психолого-психіатрично-наркологічної експертизи № 121 від 18 травня 2011 року, та іншими, зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Аналізуючи показання підсудного ОСОБА_8 щодо заперечення своєї винуватості у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів, умисного знищення майна, вчиненого шляхом підпалу, та незаконного придбання, зберігання і носіння вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що такі є неправдивими і не відповідають зібраним об`єктивним доказам по справі в їх сукупності.

На думку колегії суддів, винуватість останнього об`єктивно, повно і всебічно відображають наступні докази, а саме - сам підсудний неодноразово стверджував, що 19 березня 2011 року біля місця вчинення злочину крім нього та самого ОСОБА_15 нікого не було і він нікого не бачив, що в сукупності підтверджується показаннями: підсудного ОСОБА_9 , який зазначив, що назустріч йому ніхто з гори, крім ОСОБА_8 , не спускався і до того часу доки їх не забрала свідок ОСОБА_18 ; свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_28 ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , частина з яких ствердила, що на місце події після вибуху прибули негайно, і нікого звідти ні від`їжджаючим, ні відходячим не бачили, т.я. дорога до бази пролягає лише одна і іншого шляху немає; даними протоколу огляду місця події, під час якого були вилучені пістолет «Штеєр» та патрон «Парабеллум» до нього; даними протоколу обшуку за місцем новобудови, де мешкав ОСОБА_8 , відповідно до якого були вилучені: патрон «Парабеллум» до пістолета «Штеєр» з тими самими родовими ознаками і насічками, що і вилучений з місця події патрон, що підтверджується висновками експертиз та показаннями експертів; золоті вироби, що належали померлому та були впізнані його рідними; даними протоколу огляду транспортного засобу «Шкода Октавія», на якій свідок ОСОБА_18 забирала з підніжжя гори «Тисовець» ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , внаслідок чого були вилучені килимки, на одному з яких (з місця, де сидів підсудний ОСОБА_8 ) були виявлені сліди крові ОСОБА_15 . Пояснити суду, як, не підходячи до місця злочину, можна було вступити в сліди крові померлого, підсудний не зміг.

Разом з тим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги заперечення підсудного ОСОБА_8 щодо його непричетності до вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 і підпалу автомобіля з тілом останнього з метою приховання вбивства з урахуванням наведених доказів, як голослівні і нічим не підтверджені, як і те, що вилучені з місця проживання останнього речові докази йому були підкинуті працівниками міліції, на дії яких він, будучи працівником правоохоронних органів і маючи захисників, жодних скарг чи заяв нікуди не писав і переховувався від правоохоронних органів, внаслідок чого перебував в розшуку протягом восьми місяців; та те, що вилучений золотий годинник, фото якого міститься в матеріалах кримінальної справи, належить саме йому подарунок тестя, ні за родовими ознаками ні ним, ні його тестем, який не з`явився на виклик суду, не доведено.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінюючи перелічені вище докази в їх сукупності, визнав їх належними, допустимими та достовірними і такими, що об`єктивно і повно доводять винуватість підсудного у вчиненні даних злочинів.

Натомість суд першої інстанції вірно надав віру показанням підсудного ОСОБА_8 в частині того, що ОСОБА_9 19 березня 2011 року під час їх поїздки з ОСОБА_15 на турбазу «Тисовець» був присутній лише в якості водія, був висаджений за вказівкою останнього далеко від місця злочину, а тому і не міг бачити жодної дії ні його, ні того, що сталося з померлим та його транспортним засобом, з урахуванням погодніх і часових умов та жодного умислу на змову з ОСОБА_9 на вбивство ОСОБА_15 не мав, оскільки це підтверджується і показаннями самого ОСОБА_9 даними в судовому засіданні, згідно з якими жодних домовленостей про вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 з ОСОБА_8 не мав, як і єдиного умислу, спрямованого на позбавлення потерпілого життя, крім того, жодних доказів досудове слідство у підтвердження кваліфікації умисного вбивства за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України в діях ОСОБА_8 суду не надало, а відтак обвинувачення відповідно до вимог КПК України не може базуватись на припущеннях. Це відповідає і постанові Пленуму ВС України № 2 від 07.02.03. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що такі особи, як ОСОБА_39 , ОСОБА_51 , ОСОБА_40 , ОСОБА_52 , заявлені досудовим слідством в якості свідків, жодних показань з приводу інкримінованих злочинів не дали, їх показаннями жодних доказів не здобуто, так як ці особи не були очевидцями тих подій.

Крім того, органом державного обвинувачення не здобуто жодних доказів, що спростовується і показаннями самих підсудних, щодо того, що 19 березня 2011 року в період часу з 19.20 год. підсудний ОСОБА_8 забрав з будинку вищевказаний пістолет «Штеєр» та три патрони калібру 9 мм Парабелум і передав такі підсудному ОСОБА_9 , який незаконно носив їх без передбаченого на це законом дозволу, а в подальшому були використані ОСОБА_8 з метою вбивства ОСОБА_15 . Тому і в цій частині показань суд надає віри твердженням підсудного ОСОБА_8 як таким, що нічим не спростовані.

Також, обвинувачення ОСОБА_8 в частині заволодіння грошима в сумі 3000 грн. досудовим слідством також базується на припущенні з урахуванням відсутності будь-яких доказів наявності при собі в ОСОБА_15 19 березня 2011 року даної суми, що підтверджується показаннями родичів останнього, згідно з якими померлий при собі носив суму від 1000 до 3000 грн., нестачі в обмінному пункті не було, натомість ствердити, яка сума грошей була при ньому в день загибелі, не змогли. Відтак з обвинувачення підсудного вірно виключено заволодіння грошима ОСОБА_15 в сумі 3000 грн.

Вірною також, на думку колегії суддів, є і кваліфікація дій підсудного ОСОБА_8 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки він вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, виключивши з обвинувачення кваліфікований вид умисного вбивства вчинення за попередньою змовою групою осіб, та заволодіння грошима в сумі 3000 грн.

Щодо кваліфікації діянь підсудного ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 194 КК України органами досудового слідства, як вчинення умисного знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, то на думку колегії суддів, судом першої інстанції з обвинувачення підсудного вірно виключено кваліфікуючу ознаку умисного знищення майна заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах.

Так, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням останнього фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу. У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №1/206, 9/160 від 23 червня 2011 року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Мерседес-Бенц Е200 СДІ» 2003 р.в. з р.н. НОМЕР_1 , станом на 19 березня 2011 року складає 174368,61 грн. Згідно з тим же висновком провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля можливо, але економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ, без вартості прихованих пошкоджень складових КТЗ, які не можливо було виявити при візуальному огляді, складає 740974,26 грн. Відтак для визначення розміру заподіяної шкоди досудовим слідством помилково визначена сума 740974,26 грн. Належним розміром заподіяної шкоди є вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Мерседес-Бенц Е200 СДІ» 2003 р.в. з р.н. НОМЕР_1 , станом на 19 березня 2011. - 174368,61 грн. як реальні матеріальні збитки. Враховуючи, що майнова шкода в особливо великих розмірах у складі умисного знищення майна має місце лише у разі, коли такими діями заподіяно майнову шкоду на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум громадян, яким є податкова соціальна пільга, яка станом на 1 січня 2011 року становила 470,50 грн., відтак для кваліфікованої ознаки даного злочину майнова шкода в особливо великих розмірах має сягати від 282300 грн. і більше. Тому потерпілому була заподіяна матеріальна шкода лише у великому розмірі - 174368,61 грн. (що перевищує в 250 разів від 117625 грн.).

А тому, з урахуванням викладеного, діяння підсудного ОСОБА_8 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 194 КК України, так як він вчинив умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, що заподіяло шкоду у великих розмірах.

Крім того, як аналізувалось вище, на думку колегії суддів, в ході досудового та судового слідства знайшла своє підтвердження кваліфікація діянь підсудного ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КПК України, як вчинення ним незаконного придбання, зберігання, носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

А тому колегія суддів відхиляє твердження підсудного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про те, що підсудний не скоював інкримінованих йому злочинів, як такі, що не відповідають дійсності.

Також, досліджуючи обвинувачення, пред`явлене досудовим слідством підсудному ОСОБА_9 , а саме - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , та умисне знищення чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, що заподіяло шкоду в особливо великих розмірах, - то таке не знайшло свого підтвердження під час судового слідства, оскільки своє обвинувачення досудове слідство грунтувало на наступних доказах: явці з повинною, протоколах допиту в якості свідка, підозрюваного і обвинуваченого ОСОБА_9 , протоколі відтворення обстановки та обставин події та відеозаписі до нього з підсудним, а вказані докази під час їх дослідження в суді виявились неналежними, недопустимими і недостовірними.

Так, в матеріалах кримінальної справи наявна явка з повинною ОСОБА_9 від 21 березня 2011 року, в якій підсудний ОСОБА_9 зазначив, що «в 2010 році познайомився з ОСОБА_8 , який на той час працював начальником лінійного відділу міліції на станції Стрий. Протягом року підтримував з ОСОБА_8 дружні відносини. В березні 2011 року ОСОБА_8 запропонував йому вставити на обміні грошей валютчика по кличці Банан - ОСОБА_15 . В ОСОБА_8 запитав, у чому буде полягати його роль, останній відповів слідкувати за переміщенням ОСОБА_15 . З даною пропозицією погодився. 19 березня 2011 року до нього зателефонував ОСОБА_8 і запропонував з ним зустрітися. ОСОБА_8 показав йому пістолет темного кольору старого виробництва та сказав, що в його обов`язки входить зустрітись з ОСОБА_15 під приводом обміну грошей та запросити його проїхати до його новобудови. Близько 20.00 год. він разом з ОСОБА_8 під`їхали до магазину Сільпо, де в цей час мав знаходитись ОСОБА_15 . Він зайшов в магазин Сільпо, побачив там ОСОБА_15 та сказав йому, що для обміну грошей його на будові чекає ОСОБА_53 . По приїзді на місце ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_15 та запропонував йому гроші на обмін. ОСОБА_15 погодився. Тоді ОСОБА_8 запропонував проїхатись до одного високопоставленого чоловіка в гори, в сауну. Також ОСОБА_8 сказав йому сісти за кермо автомобіля марки Мерседес, який належав ОСОБА_15 . По дорозі до Тисовця, до закінчення підйому, до оглядової площадки ніякого конфлікту не виникало. Приїхавши на площадку ОСОБА_8 сказав йому зупинитись, так як ніби від бази мають приїхати люди. Коли він зупинився, ОСОБА_54 сказав йому відійти до дороги. Коли він відійшов, то не бачив, що там сталося, однак почув постріл. Тоді ОСОБА_54 покликав його до себе, коли він підійшов, то побачив, що біля машини на землі лежав ОСОБА_15 в калюжі крові. В цей час сильно йшов сніг та сліди крові швидко накривало снігом. Він бачив, як з вбитого ОСОБА_15 . ОСОБА_8 зняв перстень, ланцюжок та годинник і поклав собі в кишеню. ОСОБА_8 попросив його допомогти затягнути тіло в машину, однак він відмовився. Тоді ОСОБА_8 сам затягнув його на переднє сидіння автомобіля, дістав з чемоданчика якусь рідину, якою полив в середині автомобіля і підпалив. ОСОБА_8 поставив машину на передачу автомат і направив її в сторону обриву. Коли вже все було закінчено, то він подзвонив своїй знайомій ОСОБА_55 , сказав, що в нього виникли деякі проблеми і попросив забрати його з гори Тисовця, на початку траси. Про події, що мали місце він ОСОБА_55 нічого не розповідав. Пройшовши вниз по дорозі біля 2 км, вони з ОСОБА_8 побачили автомобіль, яким за ним приїхала ОСОБА_56 . Вони поїхали в м.Стрий, завезли ОСОБА_8 на будову, де він забрав свою машину. ОСОБА_8 йому казав, що забрав в Банана - ОСОБА_57 4 тис. грн., з них 2 віддав йому, а решту залишив собі. Вказав, що постріли з пістолета робив не він».

Як вбачається з показань підсудного та свідка ОСОБА_18 , до Стрийського міськвідділу міліції вони прибули 20 березня 2011 року о 19 год. Підсудний ствердив, що з того часу його працівники міліції не відпускали, що підтверджується складеним протоколом допиту ОСОБА_9 в якості свідка від 20 березня 2011 року о 22 год. та відібраною явкою з повинною, яка завізована 21 березня 2011 року, як зазначив підсудний, відібраною у нього в період між 1 та 2 год. ночі 21 березня 2011 року. В ході відібрання явки з повинною та допиту в якості свідка до нього застосовувалися недозволені методи слідства, які полягали у заподіянні йому тілесних ушкоджень та чиненні на нього психологічного тиску шляхом погроз застосування фізичного насильства тощо. Такі твердження підсудного щодо здійснення психологічного тиску працівниками правоохоронних органів у судовому засіданні підтвердила і свідок ОСОБА_18 , яка наголосила на тому, що і її допитували під тим же тиском. Про наявність у підсудного тілесних ушкоджень свідчить і наявний у матеріалах кримінальної справи висновок експерта № 145 від 21.03.11.

Відповідно до протоколу допиту в якості свідка ОСОБА_9 його було складено 20 березня 2011 року у період часу з 22 до 23.50 год. Де перебував ОСОБА_9 у період з 20 березня 2011 року з 19 до 22 год. та з 23.50 год. до часу оформлення явки з повинною 21 березня 2011 року між 1-2 год., яку, як зазначає ОСОБА_9 , у нього відбирали із застосуванням фізичного та психологічного тиску, прокурором не перевірено, незважаючи на неодноразові звернення в подальшому підсудного та його захисників. Слід зазначити, що протокол затримання підсудного оформлений 21 березня 2011 року о 12.20 год. Отже, твердження затриманого про застосування до нього недозволених методів слідства під час відібрання явки з повинною та у ході допиту як свідка повно й усебічно не перевірялися. Так само залишилися поза увагою прокурора посилання підсудного та захисників на застосування до нього незаконних методів слідства у період його перебування у райвідділі 20 березня 2011 року з 19 до 22 год. і з 23.50 год. до 1-2 год. 21 березня 2011 року та ним не перевірено і не встановлено обставини їх виникнення та не прийняті відповідні процесуальні рішення.

Судом першої інстанції також звернуто увагу і на те, що звернення захисників підсудного з приводу незаконних дій працівників правоохоронних органів щодо ОСОБА_9 залишились без належної оцінки та проведення службового розслідування, так як суду прокурором не наданий відповідний висновок. Захист підсудного надав лише відповіді формального змісту із зазначенням, що: 1/ в разі встановлення фактів порушення прав і законних інтересів громадян буде ужито заходів до їх негайного поновлення, а до осіб, які їх допустили, - заходів дисциплінарного впливу; 2/ зазначену кримінальну справу з обвинувальним висновком направлено до прокуратури Львівської обл., а звідти за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова, та втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, а також втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом; оцінку здобутим досудовим слідством доказам та законності їх отримання дано судом при прийнятті рішення.

За змістом ст. 22 ч. 3 КПК України забороняється домагатися показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі, шляхом насильства, погроз та інших незаконних дій.

Під час дослідження явки з повинною ОСОБА_9 судом встановлено, що вона була прийнята та оформлена з порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства України. Так, відповідно до ст. 96 КПК України, явка з повинною - це особиста, добровільна, зроблена з власної ініціативи заява особи про вчинений нею злочин органу дізнання або попереднього слідства, прокурору або суду. Усна заява заноситься до протоколу, в якому зазначаються відомості про особу заявника і викладений зміст заяви від першої особи. Протокол підписують заявник і посадова особа, яка склала протокол. Письмова заява про явку з повинною має бути підписана заявником і посадовою особою органу дізнання, дізнавачем, слідчим або прокурором, якими прийнята заява, із зазначенням на заяві дати прийняття. При цьому в явці з повинною з`ясовується і викладається причини з`явлення з повинною, виясняються дані про співучасників злочину і коло осіб, які можуть підтвердити обставини злочину. Докладне з`ясування обставин з`явлення з повинною необхідне тому, що з`явлення може бути намаганням взяти на себе чужу провину. Натомість явка з повинною ОСОБА_9 не викладена та не оформлена ні в протокольній формі, а ні у формі заяви, як того вимагає ст. 96 КПК України. Крім того, явка ОСОБА_9 не підписана жодною посадовою особою, яка її склала чи прийняла, чим також порушено вимоги ч. 2, 4 ст. 96 КПК України. Як вбачається з даного документа, при викладенні обставин ОСОБА_9 було попереджено по ст. 383 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, що не передбачено ст.96 КПК України. В тексті явки не з`ясовано і не викладено причин та обставин з`явлення ОСОБА_9 з повинною, а також не визначено, коло осіб, які можуть підтвердити обставини злочину.

Крім того, після написання ОСОБА_9 так званої явки з повинною, на підставі викладених в ній відомостей старшим слідчим відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_58 відносно останнього 21.03.11 року було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Але, виходячи зі змісту явки з повинною ОСОБА_9 , що міститься в матеріалах кримінальної справи, було встановлено відсутність викладених фактичних обставин та даних, які б підтверджували чи вказували на наявність в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині - ОСОБА_15 . Викладені дані в явці з повинною не вказують та не підтверджують на наявність в діях ОСОБА_9 ознак складу злочину передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в його діях відсутня така ознака об`єктивної сторони злочину, як діяння спрямоване на посягання на життя іншої особи, також відсутня суб`єктивна сторона злочину, яка характеризується виною у формі умислу, та не з`ясовано мотив і мету вчинення ОСОБА_9 даного злочину, які підлягають обов`язковому з`ясуванні при зазначеному злочині.

Також, судом звернуто увагу і на те, що явка з повинною була відібрана у ОСОБА_9 21 березня 2011 року без повідомлення захисника останнього та без його присутності (хоча постановою ст.слідчого ОСОБА_45 від 21.03.11 р. ОСОБА_9 вже був призначений захисник ОСОБА_59 в порядку ст. 47 КПК України), а також без участі останнього ОСОБА_9 було допитано в якості свідка про факти викладені в явці, при цьому його було попереджено про, те що він несене кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та за відмову давати покази за ст.ст. 384, 385 КК України (т.1 а.с.120), і таким чином був поставлений в такі рамки, за якими повинен був самовикрити себе та свідчити проти себе. При цьому підсудний неодноразово наголошував на тому, що явка була ним написана під тиском працівників міліції, і що він себе обмовив. Крім того, підсудний вважав, що пише повідомлення про злочин. У зв`язку із цим відомості викладені в явці викликають сумнів в законності їх отримання, оскільки підсудний як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні заявляв про застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку працівників міліції.

Крім того, відповідно до протоколу допиту обвинуваченого від 12 січня 2012 року встановлено, що ОСОБА_9 старшому слідчому відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУМВС України в Львівській області ОСОБА_60 , пояснив про наступне: "Показання слідчому я дав 20.03.2011 р. з 19 години до 4 годин ранку 21 березня 2011 року, а тому показання свої не читав, оскільки повністю довіряв працівникам міліції. З Стрийського МВ працівники міліції мене не відпускали та водили по службових кабінетах. Я ніде не спав. 21 березня 2011 року о 10 годині мені один чоловік у цивільній формі, який не представився, сказав ще раз написати власноручно про вбивство, яке вчинив ОСОБА_8 . Цей чоловік мені погрожував та сказав, що мене будуть бити, якщо я не напишу як вони вимагають. Мене допитували без адвоката і заставили написати явку з повинною. Про явку з повинною незнайомці у цивільній формі сказали, що це заява про скоєний злочин ОСОБА_8 і повідомили, що свідком злочину був тільки я один. Про різницю між явкою з повинною і заявою про злочин я не знав і мене ніхто не попереджував та не роз`яснював та на запитання слідчого: "чому ви поміняли свої показання, а також кожного разу під час допитів змінюєте свої показання, вводите досудове слідство в оману?" Короткевич пояснив: "під час досудового слідства мої показання були відібрані зі застосуванням психологічного і морального тиску це підтверджується матеріалами кримінальної справи, а саме неправильним оформленням заяви про злочин з метою фальсифікації явки з повинною. Допит як свідка проведений за відсутності захисника та надання юридичної допомоги відбулося в нічний час з метою психологічного тиску залякування мене." При допиті обвинуваченого від 20 січня 2012. ОСОБА_9 повідомив старшому слідчому ОСОБА_60 , що свідчення, надані ним 12 січня 2012 року, підтримує повністю, а всі інші покази, які в нього були прийняті раніше він надавав під застосуванням психологічного і морального тиску та були отримані без участі захисника. Крім цього, слідчий ОСОБА_61 свідомо не роз`яснив ОСОБА_9 зміст ст. 115 КК України, а натомість роз`яснив зміст ст. 115 КПК України, яка стосується прав слідчого, а не підозрюваного, що вбачається з переглянутого судом відео з допитом ОСОБА_9 , побоюючись поведінки останнього у випадку зміни своєї позиції.

За наведених обставин і з урахуванням того, що підсудний ОСОБА_9 відмовляється від явки з повинною, яка відповідно до ст. 65 ч. 2 КПК України не входить у перелік доказів, і підстав стверджувати про добровільність такої явки немає, така визнається судом недопустимим доказом та підлягає виключенню. Таке відображення знайшло в собі і рішення Європейського суду з захисту прав людини «Яременко проти України» від 12 червня 2008 року, що констатувало порушення Україною прав заявника, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

В продовження аналізу протоколу допиту ОСОБА_9 як свідка від 20 березня 2011 року судом також встановлено, що останнього перед початком допиту не було повідомлено по якій справі його викликано, про що свідчить відсутність відповідної відмітки в протоколі, тим самим було порушено вимоги ч. 4 ст. 167, п. 3 ч. 1 ст. 69-1 КПК України, відсутня відмітка про те, що останньому було повідомлено та роз`яснено зміст ст. 69 КПК, а саме ч. 2 п. 2 відмовитися давати показання як свідок має право, особа, яка своїми показаннями викривала б себе у вчиненні злочину, дане право закріплене і в п. 6 ч. 1 ст. 69-1 КПК України. Відповідно до ст. 143 КПК слідчий зобов*язаний допитати обвинуваченого негайно після його явки або приводу і в усякому разі не пізніше доби після пред*явлення йому обвинувачення; допит обвинуваченого, крім виняткових випадків, повинен проводитися вдень. Тим більше, дана вимога повинна стосуватися допиту свідка. Разом з тим, відповідно до протоколу допиту свідка від 20 березня 2011 p., допит ОСОБА_9 розпочато о 22 год. та закінчено о 23.50 год., - в нічний час, хоча негайної потреби в цьому не було. Крім цього, ОСОБА_9 не було роз`яснено його право на запрошення адвоката, чим були порушені вимоги п. 4-1 ч. 1 ст. 69 КПК України, тим самим позбавлено права захисника оскаржити дії слідчого в порядку, встановленому КПК України, у разі якщо з характеру та змісту питань випливає, що свідок має допитуватися як підозрюваний, що закріплено в ч. 5 ст. 167 КПК України. Також обов`язок щодо роз`яснення вищевказаних прав ч. 4 ст. 69 КПК України покладено на дізнавача, слідчого, прокурора і суд, перед початком допиту. В даному випадку вищевказаний обов`язок був покладений на слідчого СВ Стрийського МВ ГУ МВС України в Львівській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_62 , який знехтував своїми обов`язками, що призвело до порушення вимог кримінального процесуального законодавства України. Крім того роз`яснення даних прав, згода на допит або відмова від допиту мають бути відображені в протоколі допиту, але у вищевказаному протоколі, дані відмітки відсутні. Відтак відомості, що були отримані в ході допиту свідка ОСОБА_9 від 20 березня 2011 року, не можуть бути визнані судом допустимими і використані як доказ.

Також ст.слідчим ОСОБА_58 в протоколі допиту ОСОБА_9 в якості підозрюваного було зазначено, що дану слідчу дію було проведено з дотриманням на ст. 76 КПК України, яка, свою чергу, передбачає випадки обов`язкового призначення експертиз, тобто в жодному випадку не стосується проведеної слідчої дії, а відтак не відповідає вимогам КПК України.

Під час судового слідства судом було встановлено і порушення права ОСОБА_9 на захист. Так, ОСОБА_9 спочатку був допитаний в якості свідка та попереджений про кримінальну відповідальність за давання неправдивих показань та за відмову давати показання. Про забезпечення свідку ОСОБА_9 права на захист та ознайомлення його з таким правом слідчим СВ Стрийського МВ ГУ МВС України в Львівській області зроблено не було. Проте, Законом України «Про внесення змін до Кримінально-процесуального кодексу України щодо права свідка на захисника та іншу правову допомогу» від 01 липня 2010 року було внесено зміни та доповнення до КПК України щодо забезпечення свідку права на правову допомогу шляхом участі у справі захисника свідка. Таким чином, слідчим було порушено положення ст.167 КПК України, а саме захисник має право бути присутнім при допиті; надавати у присутності слідчого консультації свідку, якщо фактичні обставини у справі можуть бути використані для кримінального переслідування особисто самого свідка або членів його сім`ї чи близьких родичів; ставити з дозволу слідчого запитання, що підлягають занесенню до протоколу допиту свідка, для уточнення і доповнення його відповідей; заперечувати проти незаконних дій слідчого щодо порядку проведення ним допиту з посиланням на норму закону, яка порушується, що підлягає занесенню до протоколу допиту; оскаржувати дії слідчого в порядку, встановленому цим Кодексом, у разі якщо з характеру і змісту питань випливає, що свідок має допитуватися як підозрюваний. При цьому ОСОБА_9 не були роз`яснені положення ст. 63 Конституції України, відповідно до яких особа не несе відповідальності за відмову від дачі показань щодо себе, членів сім`ї, близьких родичів, коло яких визначене законом (п. 11 ст. 32 КПК України). В подальшому 21 березня 2011 року слідчим було запрошено через АО «Тернопільська обласна колегія адвокатів» адвоката ОСОБА_63 . Під час здійснення захисту ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_59 належним чином не виконувались покладені на неї обов`язки. Як зазначив підсудний та як підтверджується відповіддю Львівського слідчого ізолятору № 2380 від 16 квітня 2014 року захисник ОСОБА_59 жодного разу не відвідала Короткевича в ЛСІ для надання кваліфікованої допомоги і така носила формальний характер з вмовляннями ОСОБА_9 співпрацювати зі слідством. Відтак на явні порушення при проведенні досудового слідства адвокатом не заявлялись відповідні заперечення, не подавались клопотання чи скарги. Фактично захисник ОСОБА_59 за мовчазною згодою лише ставила власний підпис на процесуальних документах. У зв`язку з цим 25 березня 2011 року ОСОБА_9 відмовився від участі захисника ОСОБА_63 . Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24 жовтня 2003 року судам необхідно перевіряти додержання органами досудового слідства вимог ст.48 КПК України, виходячи з того, що захисник, допущений до участі у справі, має право бути присутнім не тільки на допитах підозрюваного чи обвинуваченого, а й при виконанні інших слідчих дій, що провадяться за участю підозрюваного чи обвинуваченого або за його клопотанням чи клопотанням захисника. Особа, яка провадить дізнання, слідчий зобов`язані своєчасно повідомляти захисника про час і місце провадження таких слідчих дій. Натомість, як вбачається з матеріалів кримінальної справи при проведенні виїмки 21 березня 2011 року, при відібранні зразків для експертного дослідження, захисник ОСОБА_59 не залучалась. В подальшому з 25 березня 2011 року на підставі постанови про допуск захисника в участі у справі захист ОСОБА_9 здійснювала ОСОБА_64 . Згідно з вимогами ч. 3 ст. 143 КПК України при допиті обвинуваченого у випадках, передбачених ч. 1 ст. 45 КПК України присутність захисника є обов`язковою. При цьому, як вбачається з протоколу додаткового допиту ОСОБА_9 в якості обвинуваченого від 12 квітня 2011 року захисник ОСОБА_65 не залучалась, про що свідчить відсутність її підпису на даному протоколі. Починаючи з 04 листопада 2011 року, захист ОСОБА_9 здійснював ОСОБА_66 . Відповідно до тої ж Постанови під час відтворення обстановки та обставин події з метою перевірки та уточнення показань ОСОБА_9 його адвокат не залучався, з протоколом відтворення від 17 грудня 2012 року, не ознайомлювався як і сам ОСОБА_9 , про що свідчать відсутність їх підписів. За час надання ОСОБА_9 правової допомоги, починаючи з 04 листопада 2011 року до травня 2012 року, ОСОБА_67 в якості захисника ОСОБА_9 був присутнім при пред`явленні обвинувачення, при проведенні допитів в якості обвинуваченого, при наданні для ознайомлення матеріалів справи. Натомість листом Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури стверджується, що ОСОБА_67 іспити до ДО КДКА на отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не складав, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю не отримував, присягу адвоката не приймав, в реєстрі адвокатів Дніпропетровської області та в Єдиному реєстрі адвокатів України не значиться; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1441 ДО КДКА видано іншій особі. У зв`язку з цим ОСОБА_67 використовував підроблене свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і адвокатом не являється. Відповідно до ст. 85 КПК України, протокол підписують: особа, яка провадила слідчу дію, допитана особа, а також перекладач, поняті, якщо вони були присутні, та інші особи, які були присутні або брали участь у проведенні цієї дії. Під час додаткового допиту обвинуваченого від 12 квітня 2011 року, відсутній підпис захисника, але рукою вписано «Захисник». Вказаною статтею передбачено: «коли особа, що брала участь у проведенні слідчої дії, відмовиться підписати протокол, то це зазначається в протоколі і стверджується підписом особи, яка провадила слідчу дію». Однак відповідного запису у зазначеному протоколі старшим слідчим не зроблено. Відтак в порушення вимог ст.ст. 45, 85 КПК України, що передбачають обов`язкову участь захисника, у суду виникають сумніви щодо присутності останнього під час проведення допиту. Слідчий не ознайомив ОСОБА_9 та захисника з постановою про відмову в задоволенні клопотання від 02 лютого 2012 року, що підтверджується відсутністю підписів.

В сукупності з вищенаведеним, судом першої інстанції вірно не взято до уваги як докази оголошені на клопотання державного обвинувачення наступні документи: постанови про залучення захисника від 21 березня 2011 р. та від 25 березня 2011 р., ордери на ведення кримінальної справи, постанову про допуск захисника до участі в справі, пам`ятка про права та обов`язки підозрюваного, протокол відмови від захисника, протокол про забезпечення обвинуваченому права на захист, протоколи про роз`яснення прав обвинуваченому, протоколи пред`явлення предметів для впізнання, де ні потерпіла ОСОБА_13 , ні обвинувачений ОСОБА_9 не впізнали пред`явлених їм речей, так як такі жодним чином не доводять винуватість у вчиненні злочинів ОСОБА_9 ; протокол про затримання підозрюваного у вчиненні злочину та корінець до протоколу про затримання підозрюваного, так вони обидва складені 21 березня 2011 р. о 12.20 год., проте в різних містах перший в м. Львові, а другий в м. Стрий, що викликає сумнів в їх достовірності; рапорт від 28 березня 2011 р., який є неналежним доказом, так як такий не містить достатніх даних про те, за який час свідок ОСОБА_18 здолала відстань в 62 км на своєму автомобілі. Слідчим не зазначено, яким автомобілем він здійснював перевірку цих даних, в яку пору доби він рухався вдень чи вночі і т.д.; протоколи огляду предметів, так як постановами слідчого відмовлено у визнанні речовими доказами цих предметів. Відтак, суд вважає, що перелічені процесуальні документи є неналежними та недопустимими доказами в справі.

Крім того, обвинувачення підсудного ОСОБА_9 органами досудового слідства базується на відтворенні обстановки та обставин події від 21 березня 2011 року З відеозйомки видно, що слідчий особисто керує процесом відтворення, вказує як поставити машину, де вона стояла і куди лягти статисту тощо. Такі дії слідчого є неприпустимими з огляду на методику та тактику проведення такої слідчої дії. Крім того, з відповіді директора астрономічної обсерваторії від 30 липня 2014 року за № 79-428/8 вбачається, що за даними "Астрономічного календаря" за 2011 р. було встановлено, що у с. Тисовець Сколівського р-ну Львівської області 19 березня 2011 року сонце зійшло 6.33 год. за київським часом; сонце зайшло о 18.37 год. за київським часом. У м. Стрий Львівської обл. 21 березня 2011 року сонце зійшло о 6.26 год. за київським літнім часом, сонце зайшло о 18.37 год. за київським літнім часом. У зв`язку із цим відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_9 від 21 березня 2011 року було проведено з грубим порушенням вимог ст. 194 КПК України, а тому не може бути прийнятим до уваги. Так як під час здійснення даної слідчої дії ст.слідчим ОСОБА_61 не було дотримано умов і обстановки, яка повинна бути максимально наближеною до тих, у яких відбувалась подія вбивства ОСОБА_15 , а саме: відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_9 було розпочато 15.15 год. 21 березня 2011 року, яка була проведена на протязі декількох годин в денний час при ясній погоді, при цьому слідчий не зазначив час закінчення проведення такої слідчої дії, що підтверджується відсутністю даної інформації на відеозаписі, що був створений в ході вказаної слідчої дії. Натомість вбивство ОСОБА_15 відповідно до матеріалів кримінальної справи було вчинено в нічний час - з 21.30 по 22.50 год., при цьому точної години вбивства слідчим встановлено не було. У зв`язку з тим, що відтворення обстановки та обставин події за своєю суттю має бути максимально наближеним до реальних події, то з огляду на дані довідки, таке відтворення мало бути проведено після заходу сонця, тобто після 18.37 год. Таким чином, відповідно до умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_15 , а саме в нічний час, та відносно велику відстань, на якій знаходився ОСОБА_9 від місця скоєння злочину, що підтвердив не тільки сам підсудний, але й ОСОБА_8 , який зазначив, що на місці події ОСОБА_9 не було, а відтак він не міг нічого бачити, та решта свідків: ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , які прибули на місце події одразу після вибуху і ствердили про оглядовість на місці за погодніх умов не більше 3-4 м, останній не міг спостерігати за обставинами вчинення злочину, а тим більше за його деталями, на які вказував ОСОБА_9 при відтворені обстановки та обставин події, в ході якої останньому неодноразово надавав допомогу слідчий ОСОБА_71 . Як ствердив в судовому засіданні підсудний ОСОБА_9 під час дослідження відеозапису відтворення обстановки та обставин події, він не міг бачити, що робить ОСОБА_8 з трупом та його майном, яким саме способом затягує померлого в машину, який був пістолет, чи забирав ОСОБА_8 сумочку у ОСОБА_15 , так як це було в нічний час, територія не освітлювалась; була значна відстань до транспортного засобу, чи то 10 м до машини, а потім 200-300 м до машини, як це йому наказав казати слідчий; і саме головне по-перше, його не було на місці події, а по-друге, автомобіль не давав можливості взагалі щось бачити, т.я. машина стояла між ним та ОСОБА_8 і ОСОБА_15 під кутом, тобто була відсутня можливість огляду. Наголосив на тому, що показання на відтворенні давав під тиском слідчого. Його взагалі не було на місці злочину. Про невідповідність події і побаченого також говорить і те, що на запитання слідчого він відповів ствердно, що не бачив обличчя потерпілого. Зазначає, що коли слідчий запропонував йому показати місце, де зупинилась машина, його підвели і він вказав саме на те місце, яке було помічене складена груда каміння, що було знаком; і ще саме сам слідчий показав куди ставити машину перед її з`їздом в кювет. Також ствердив, що при відтворенні сказав правду, що «сталось вбивство. ОСОБА_72 застрелив Гарасим`яка… Я це не бачив я чув…» і це правда. Саме слідчий наказав йому відповідати на його запитання так, що за поїздку і обмін грошей йому буде 1 % від суми. ОСОБА_8 йому цього не казав, як і того, що загубив пістолет на місці події. Також за вказівкою слідчого оговорив ОСОБА_8 , що останній нібито забрав його одяг на будові з метою знищення. Наголосив на тому, що слідчий не оголошував, в якій годині закінчилось відтворення, і останнім учасникам слідчої дії не проводилась після демонстрації відеозйомки. Складений ст.слідчим ОСОБА_58 протокол відтворення обстановки та обставин події від 21 березня 2011 року з застосуванням відеозвукозапису не відповідає тому, що зафіксовано на відео, т.я. відповіді ОСОБА_9 є перекрученими, зазначено навіть те, чого останній не говорив, більша частина запитань і відповідей не зафіксовані, внаслідок чого очевидна невідповідність сказаного ОСОБА_9 через суперечливість. Так слідчим зазначено, що ОСОБА_9 повідомив учасникам відтворення, що біля спортивної бази «Тисовець» Сколівського району вчинено вбивство, а саме ОСОБА_8 застрелив ОСОБА_73 , при цьому ОСОБА_9 повідомив, що при цьому був присутній. Натомість з відеозвукозапису відтворення обстановки та обставин події вбачається, що підсудний дав наступну відповідь: «Сталось вбивство. ОСОБА_72 застрелив ОСОБА_22 … ОСОБА_74 це не бачив я чув…». Підсудний не казав, що ОСОБА_8 знімав з ОСОБА_15 золотий перстень. Так за даними протоколу відтворення обстановки та обставин події нараховується 27 розбіжностей з відеозйомкою даної слідчої дії. Допитаний в судовому засіданні ст.слідчий ОСОБА_61 не зміг пояснити всіх виявлених неточностей, перекручувань та розбіжностей з його боку, а також і того, чому ним не проводилось замірювання відстаней. Аналогічне стосується і протоколу відтворення обстановки та обставин події від 17 січня 2012 року з підсудним ОСОБА_9 . Таким чином, вказані докази є неналежними і недопустимими.

При оформленні слідчим протоколу демонстрації відеозйомки було вказано, що дану дію було проведено з дотриманням вимог ст.ст. 89, 194, 195 КПК України, які передбачають порядок обчислення строків, відтворення обстановки та обставин події, протокол огляду, освідування і відтворення обстановки та обставин події. Хоча, відповідно до норм КПК України, дану дію потрібно було виконати відповідно до ст.ст. 85, 85-2 КПК України, та скласти відповідний протокол з посиланням на вказані статті. Крім цього, слідчим не належним чином було оформлено протокол ознайомлення із відеозаписом проведеної слідчої дії, а саме не було зазначено час проведення та час закінчення слідчої дії, учасникам не роз`яснено їх права та обов`язки, не зазначено прізвища всіх осіб, які приймали участь в даній слідчій дії, та адреса цих осіб, чим порушено вимоги ст. 85 КПК України. Крім того, як ствердив підсудний ОСОБА_9 слідчим взагалі не проводилась демонстрація зйомки відтворення обстановки та обставин події.

Суд не може не звернути увагу і на те, що в протоколі ознайомлення обвинуваченого з матеріалами експертизи 15 червня 2011 року, ст.слідчий ОСОБА_61 вніс неправдиві відомості про те, що надав обвинуваченому ОСОБА_9 матеріали експертизи на ознайомлення в приміщені службового кабінету № 55 ЛМУ ГУМВС України в Львівській області, так як відповідно до довідки Львівського слідчого ізолятору № 2380 від 16.04.14 р. в цей день старший слідчий ОСОБА_61 разом з адвокатом ОСОБА_75 відвідував підсудного в слідчому ізоляторі, а відтак межі даного приміщення не залишав. Аналогічне міститься і в протоколі ознайомлення обвинуваченого з матеріалами експертизи від 16.06.11 р.; у протоколі про пред`явлення обвинуваченому ОСОБА_9 матеріалів експертизи від 31 траня 2011 року. Також в протоколі про вручення обвинуваченому ОСОБА_9 та його адвокату ОСОБА_76 постанови про порушення кримінальної справи слідчий також вніс неправдиві відомості про те, що дану слідчу дію він провів 01 липня 2011 року, хоча насправді ОСОБА_9 в цей день знаходиться в приміщені слідчого ізолятору, його ніхто не відвідує та він межі даної території не покидає, що стверджується довідкою Львівського слідчого ізолятору № 2380 від 16 квітня 2014 року Ще ОСОБА_9 не було вручено копії постанови про порушення кримінальної справи в зазначений термін, чим було допущено порушення стосовно останнього права на захист. В суді підсудний ствердив, що слідчий його зі всіма матеріалами досудового слідства, зокрема і матеріалами експертиз та іншими документами, не ознайомлював; повністю з матеріалами кримінальної справи ознайомився вже в суді. І знову ж на запитання суду при допиті слідчого ОСОБА_45 останній не зміг дати відповіді, як таке сталося.

Щодо записки, наявної в матеріалах справи, яку ОСОБА_9 , нібито, добровільно видав в приміщенні слідчої кімнати УДДУ з ПВП у Л/О (т.17 а.с.215), то суд не може її врахувати як доказ у справі, так як сам підсудний пояснив, що ні від кого нічого не отримував, його примусили розписатись в цьому для підкріплення справи доказами, а органами досудового слідства, в тому числі і прокурором не досліджено походження цієї записки, її автора, й з урахуванням того, що сам підсудний ОСОБА_8 заперечив передачу такої ОСОБА_9 .

Таким чином відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно зі ст.16-1 КПК України здійснення обвинувачення в суді покладається на прокурора, а в окремих передбачених у КПК випадках це вправі робити потерпілий чи його представник. Суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. З огляду на ці вимоги закону суд при розгляді кримінальної справи не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту. Однак в процесі розгляду справи не здобуто доказів, які б підтверджували винуватість підсудного за інкримінованими йому злочинами за п .6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, а тому вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування № 2 від 11.02.05 р. неприпустимим є повернення справи на додаткове розслідування у випадках, коли немає доказів, які б підтверджували обвинувачення, і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх, належних, допустимих і достовірних доказів у підтвердження винуватості підсудного ОСОБА_9 щодо вчинення зазначених інкримінованих злочинів, а за таких обставин суд витлумачує усі ці сумніви на користь підсудного. Крім того підсудний зазначає, що йому соромно за те, що транспортував підсудного ОСОБА_8 з місця вчинення злочину, так як відчув, що сталось щось непоправне, про що не повідомив одразу ж і правоохоронні органи. А тому суд перешої інстанції прийшов до обґрунтованого висноку про те, що всі діяння підсудного ОСОБА_9 вказують на те, що останній за описаних і проаналізованих умов вчинив заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину, а відтак його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 396 КК України.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги твердження прокурора про те, що зібраними та дослідженими доказами доведена вина ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених п .6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, а також про те, що місцевий суд невірно засудив ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 396 КК України, оскільки органом досудового слідства таке обвинувачення йому не інкримінувалось, та не прийняв рішення щодо обвинувачення останнього за п .6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, як такі, що не знайшли свого підтвердження та не відповідають дійсності, оскільки, на переконання колегії суддів, вина ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених п .6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведена, та місцевий суд фактично перекваліфікував дії ОСОБА_9 з п .6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України, за якою вірно засудив останнього.

Натомість винуватість підсудного ОСОБА_9 у вчиненні незаконного зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу повністю підтверджується як показаннями самого підсудного, так і протоколом вилучення у останнього 16 патронів. Щодо епізоду, інкримінованого досудовим слідством, відносно того, що 19 березня 2011 року в період часу з 19.20 год. підсудний ОСОБА_8 забрав з будинку пістолет «Штеєр» та три патрони калібру 9 мм Парабелум і передав такі підсудному ОСОБА_9 , який незаконно носив їх без передбаченого на це законом дозволу, то районний суд, на переконання колегії суддів, вірно зазначив, що такий не знайшов свого підтвердження ні на досудовому, ні під час судового слідства. Як підсудний ОСОБА_9 , так і сам підсудний ОСОБА_8 ствердили, що останній не передавав ОСОБА_9 , а він, в свою чергу, не зберігав і не носив вказаної вогнепальної зброї та боєприпасів до неї. Крім припущень, на яких не може ґрунтуватись обвинувачення, державне обвинувачення жодних доказів не надало. Відтак місцевий суд вказаний епізод з обвинувачення підсудного ОСОБА_9 обгрунтовано виключив, а дії підсудного слід вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, з виключенням з обвинувачення незаконного придбання та носіння вогнепальної зброї «Штеєр» та бойових припасів трьох патронів «Парабелум».

Що ж стосується призначення підсудним покарання, то з урахуванням вимог ст.ст. 65, 66-68 КК України, призначаючи покарання підсудному ОСОБА_8 , судом першої інстанції, на думку колегії суддів, враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, вчинення підсудним середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого злочинів; особу підсудного, який судимості немає, є пенсіонером, ветераном органів внутрішніх справ, має ряд захворювань: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, прогресуюча стенокардія та атеросклероз аорти, позитивно характеризується, проте районний суд, на думку колегії суддів, врахувавши ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєних останнім злочинів, особи винного, прийшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього особисто належного йому майна, що передбачено п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, так як виправлення останнього неможливе без ізоляції від суспільства.

У зв`язку з тим колегія суддів відхиляє твердження ОСОБА_8 про те, що призначене йому покарання не відповідає вимогам закону та є надто суворим.

При цьому, судом першої інстанції вірно зараховано ОСОБА_8 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту з 25 листопада 2011 р. до 22 грудня 2014 р. (вступу вироку Сихівського районного суду м. Львова від 17 липня 2013 р. в законну силу) та з 22 жовтня 2015 р. (дати скасування Вищим спеціалізованим судом України ухвали Апеляційного суду Л/о) по 04 серпня 2016 р. (дати постановлення даного вироку) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_9 , судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66-68 КК України, враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, вчинення підсудним злочинів середньої тяжкості; особу підсудного, який судимості немає, його молодий вік, щире каяття у вчиненні даних злочинів, позитивну характеристику, частково відшкодував заподіяну моральну шкоду, заявленої у цивільному позові, та вважає необхідним призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, т.я. виправлення останнього неможливе без ізоляції від суспільства.

Що ж стосується цивільних позовів потерпілих, то колегія суддів вважає, що такі розглянуті та вирішені з дотриманням вимог Закону.

При цьому, при прийнятті рішення по цивільному позові ОСОБА_13 судом першої інстанції вірно взято до уваги те, що остання заявила цивільний позов в інтересах малолітньої ОСОБА_14 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про солідарне стягнення з останніх 206768,61 грн. матеріальної шкоди та 500000 грн. моральної шкоди. Натомість ОСОБА_13 на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилась, подала письмове клопотання про розгляд справи без її присутності, не покликаючись на підтримку цивільного позову та його розгляду в її відсутності. З урахуванням наведеного, та того, що підсудні не визнають цивільний позов, судом вірно залишено позов без розгляду з роз`ясненням ОСОБА_13 права звернення з таким в порядку цивільного судочинства.

Щодо цивільного позову, заявленого ОСОБА_12 до підсудних, згідно з яким просить стягнути з останніх солідарно матеріальну шкоду в розмірі 828099,26 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., то такий на думку суду підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Потерпілим-цивільним позивачем у справі не доведено факту спадкування після смерті сина ОСОБА_15 , через що у суду відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди. Відтак в цій частині цивільний позов підлягає залишенню без розгляду з роз`ясненням ОСОБА_12 права звернення з таким в порядку цивільного судочинства. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд з урахуванням суті позовних вимог, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням вимог розумності, необхідності дотримання норм чинного законодавства щодо їх меж, вважає, що заявлений потерпілим розмір є непомірно високим, з урахуванням майнового стану підсудних та ролі кожного за вчиненими злочинами. Тому, на думку суду, вимоги в цій частині позову підлягають частковому задоволенню: з підсудного ОСОБА_8 стягненню 150000 грн., а з підсудного ОСОБА_9 40000 грн. Проте під час судового слідства у справі підсудним ОСОБА_9 добровільно сплачено потерпілому 40000 грн. у відшкодування моральної шкоди, з урахуванням чого в частині стягнення з підсудного в користь потерпілого вказаного розміру моральної шкоди вірно відмовлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтами у апеляціях доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими.

Також, колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє прокурору, який брав участь в суді першої інстанції, потерпілому ОСОБА_12 , засудженому ОСОБА_8 та його захиснику адвокату ОСОБА_10 в задоволенні їхніх апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 362, 366 та 367 КПК України (1960 року), колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, потерпілого ОСОБА_12 , засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 2012 року) зарахувати засудженому ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення по даній справі з 05 серпня по 22 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий:

Судді: