Провадження № 1-кс/168/24/17
Справа № 168/30/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2017 р.слідчий суддя Старовижівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову від 28.12.2016 р. слідчого СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000071 від 12.02.2013 року,

в с т а н о в и в:
Потерпілий ОСОБА_3 просить скасувати постанову від 28.12.2016 р. слідчого СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 191 КК України, внесеного до ЄРДР за №0000071 від 12.02.2013 року /далі Постанова/, яку вважає незаконною. У скарзі зазначає, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що в процесі реорганізації КСП «Седлищенський» в 2001 р. у сільськогосподарський виробничий кооператив «Седлище» було передане на відповідальне зберігання все рухоме і нерухоме майно пайового фонду співвласників майнових паїв, при цьому майно в натурі не було визначене. Посадові особи СВК «Седлище» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 придбали лише частину сертифікатів на право власності на майновий пай СВК «Седлище» на загальну суму 795177,21 грн., вони не мали права здійснювати розпаювання майна пайового фонду. Проте, в подальшому вони, зловживаючи службовим становищем, без рішення загальних зборів співвласників майнових паїв, привласнили нерухоме і рухоме майно співвласників майнових паїв на вказану суму і чим завдали шкоди співвласникам майнових паїв. Таким чином, незаконно розпорядились не майном кооперативу, а, зловживаючи службовим становищем, незаконно заволоділи майном співвласників майнових паїв, а саме: ОСОБА_8 на суму 745462,52 грн., ОСОБА_9 на суму 22844,7 грн., ОСОБА_7 на суму 10121,8 грн.

ОСОБА_3 також зазначає, що слідчий, закриваючи провадження, виходив з того, що немає обставин, які б вказували на вчинення посадовими особами СВК «Седлище» дій, пов`язаний з привласненням, розтратою, заволодінням майном кооперативу, тобто відсутній склад злочину. Слідчий посилається на показання допитаних як свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про те, що розпаювання проведено з дотриманням закону, також зазначає, що майно виділялося на підставі рішень зборів членів СВК, але прийняті зборами рішення відсутні. Також слідчий посилається на акт документальної ревізії. Однак акт, навпаки, підтверджує причетність цих осіб до розкрадання майна та підтверджує факти незаконного привласнення та заволодіння майном колишніх співвласників майнових паїв. Крім того, вважає, що є докази вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав доводи скарги, додатково пояснив, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 придбали лише частину сертифікатів на право власності на майновий пай реорганізованого КСП «Седлищанське», майно якого було передане на відповідальне зберігання в СВК «Седлище». Крім того, це майно не було розпайоване, а тому не належало до СВК «Седлище», а належало співвласникам майнових паїв реорганізованого КСП. Згідно зі статутом СВК «Седлище» він є правонаступником КСП «Седлищенське». Статутом передбачено хто є членами кооперативу та асоційованими співвласники реорганізованого КСП, а ст.6 Статуту визначено, що є майном кооперативу. Виходячи з таких умов Статуту, співвласники колишнього КСП є асоційованими членами кооперативу і саме їхнім майном не могли розпорядитись ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки згоду на це мала надати комісія з врегулювання майнових питань, котра діяла як представницький орган від імені асоційованих членів СВК. Діяльність такої комісії регулюється Постановою КМУ №177, незважаючи на те, що Статутом СВК «Седлище» її створення не передбачено. Загальними зборами повноваження щодо паювання майна делеговано цій комісії. Актом ревізії встановлено і підтверджено факти порушень в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , тому слідчий дав неправильну оцінку встановленим в ході розслідування обставинам, закривши провадження.

Слідчий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що в ході розслідування він встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які слід вирішувати в порядку цивільного судочинства. Крім того, власники майнових паїв не позбавлені можливості і в даний час звернутись з питанням про розпаювання майна. Крім того, слідчим відділенням розслідувалось кримінальне провадження за заявою ОСОБА_3 про вчинення посадовими особами СВК «Седлище» крадіжки майна. Постанова про закриття провадження не скасована, хоча переглядалась в тому числі апеляційним судом. В ході розслідування підтверджено факт набуття прав власності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на майно, а спір щодо правомірності його набуття є цивільно-правовим.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просить відмовити в задоволенні скарги, оскільки вважає, що слідчий здобув достатньо доказів для висновку про необхідність закриття провадження. З акту ревізії встановлено, що дійсно є порушення в діяльності кооперативу, однак кожному з порушень слідчий дав оцінку. Так, було завдано збитків внаслідок продажу приміщення профілакторію, однак в порушенні кримінальної справи за цим фактом відносно посадових осіб СВК «Седлище» відмовлено в 2008 р., і вказана постанова не була скасована. Також, під час нарахування амортизаційного зносу майна були допущені порушення посадовими особами, однак для пред`явлення підозри немає підстав, оскільки такі порушення є підставою для застосування до відповідних осіб дисциплінарної відповідальності, а не кримінальної.

У ході реорганізації КСП дійсно майно індивідуально не було визначено і єдиним масивом було передано в СВК. При цьому жодних договорів про відповідальне зберігання майна (на що посилається ОСОБА_3 ) між КСП і СВК не укладено. Також встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 придбали сертифікати на право на майнові паї, тому й набули право на майнові паї. Статутами СВК «Седлище» (старою і новою редакцією) встановлено, що вищим органом управління СВК «Седлище» є загальні збори членів кооперативу. Згідно з протоколами цих зборів приймались рішення щодо розпорядження майном, тому розпорядженням майном було правомірним. Асоційовані члени кооперативу мають право дорадчого голосу. Існування такого органну як збори співвласників майнових паїв не передбачено ні Статутами СВК «Седлище», ні ст.15 Закону України «Про кооперацію». Постановою КМУ № 177 від 28 лютого 2001 р., на яку посилається скаржник, затверджено Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки. Так, нею встановлено, (п.4) що Комісія відповідно до покладених на неї завдань: формує переліки майна підприємства, в тому числі майна пайового фонду; визначає структуру пайового фонду майна; визначає розміри паїв колишніх членів підприємства, що не були ними одержані в натурі, розглядає заяви осіб щодо визнання за ними права на майновий пай та правильності розрахунку вартості паїв; вносить пропозиції щодо: виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачі їх у спільну власність. Проте, майно виділялось зборами членів кооперативу, що відповідає Статуту і що зафіксовано відповідними протоколами. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0000071 від 12.02.2013 р. за заявою ОСОБА_3 внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

ОСОБА_3 у вказаній заяві зазначив, що про те, що керівництво кооперативу СВК «Седлище», зловживаючи службовим становищем, не забезпечило виділення в натурі майна колишнім співвласникам та спадкоємцям майнових паїв КСП «Седлищенське» та чинять перешкоди в вирішенні даного питання. Так, ці особи (колишній голова кооперативу ОСОБА_10 , головний бухгалтер ОСОБА_11 ) та теперішнє (станом на день подання заяви) керівництво ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючи з корисливою метою, без рішення загальних зборів співвласників майнових паїв та комісії самоуправно розпорядились майном пайового фонду співвласників майнових паїв і в період з 2003 р. по 2012 р. реалізували за заниженою ціною основних засобів на значну суму.

Постановою від 28.12.2017 року слідчий кримінальне провадження закрив у зв`язку з відсутністю складу злочину (ч.2 ст.191 КК) на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Слідчий в ході розслідування призначав позапланову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності СВК «Седлище»; було проведено обшуки в ході яких вилучено документи; вилучив документи в сільській раді; допитав свідків і потерпілих; дослідив протоколи та інші документи, постанови та рішення судів і прийшов до висновку, що відсутні обставини, які б вказували на вчинення посадовими особами СВК «Седлище» дій пов`язаних з привласненням, розтратою чи заволодіння майном СВК «Седлище», тобто відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, а співвласники майнових паїв не позбавлені можливості отримати майно в рахунок майнових сертифікатів та в разі виникнення спору вирішити його в судовому порядку, а тому між членами та керівництвом СВК «Седлище» існують цивільно-правові відносини.

З висновком слідчого слід погодитись з таких підстав.

Доводи ОСОБА_3 про те, що без рішення зборів співвласників паїв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не мали права розпоряджатись майном співвласників майнових паїв не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до статті 10 Статуту СВК «Седлище» (в редакції від 2000р.) та п.11 Статуту (редакція 2008 р.) вищим органом управління кооперативу є загальні збори.

Загальні збори вирішують питання про затвердження уточненого пайового фонду, прийняття рішення щодо розпорядження майном Кооперативу (п.п.11.3.16, п.п.11.3.14 Статуту в редакції 2008 р.); питання щодо визначення порядку формування та використання фондів кооперативу, надання дозволу на продаж чи розпорядження майном кооперативу (ст.10 Статуту в редакції 2000 р.).

Такі рішення зборів про виділення майна є в матеріалах кримінального провадження, були досліджені в ході ревізії (к.п., том 1, а.с. 25), ці рішення зборів СВК «Седлище» про виділення майна не оскаржувались і є чинними та прийнятими згідно з вимогами Статуту.

Рішення про виділення майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 приймалось колегіально, є чинним.

Тому доводи ОСОБА_3 про те, що такі повноваження належать до Комісії з вирішення майнових питань, не заслуговують на увагу. Вищим органом кооперативу є загальні збори, до повноважень яких і входить право розпорядження майном. Такого права комісії не надано ні Статутом, ні постановою КМУ № 177, на яку посилається скаржник. Доводи про те, що рішенням зборів співвласників майна СВК «Седлище» повноваження з виділення майна в натурі делеговано Комісії з організації вирішення майнових питань (а.с.57,61), а Комісія не надавала згоди на виділення майна, не свідчать про наявність складу злочину, а питання щодо дотримання порядку паювання в цьому випадку підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Скаржник, заперечуючи проти закриття провадження, посилається на те, що за результатами позапланової ревізії, викладеними в Акті від 31.05.2013 р. № 820-13/05, навпаки встановлено порушення зі сторони посадових осіб СВК «Седлище», а тому слідчий надав неправильну оцінку цьому доказу.

Однак, доводи потерпілого не заслуговують на увагу.

Слідчий перевірив і дав оцінку порушенням, виявленим у ході ревізії, обґрунтував оскаржену постанову тим, що незважаючи на встановлені ревізією порушення допущені під час продажу профілакторію, однак постановою слідчого прокуратури відмовлено в порушенні кримінальної справи за цим фактом щодо посадових осіб кооперативу (а.с.67).

Також ревізією виявлені порушення при виділенні майна співвласників на суму 795177,21 грн., а саме виділення без рішень зборів співвласників майна та рішень комісії, всупереч вимогам Наказу Міністерства аграрної політики від 14.03.2001 р. № 62.

Однак, ця обставина спростовується отриманими слідчим доказами.

Так, згідно з документами, наданими Седлищенською сільською радою (як вказано в акті), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ще трьом особам видано свідоцтва, відповідно до яких вони стали власниками майна пайового фонду на вказану суму на підставі договорів купівлі-продажу майнових паїв у фізичних осіб власників майнових паїв. Сторони не заперечують факту придбання лише сертифікатів на право власності на майновий пай СВК «Седлище» на загальну суму 795177,21 грн.

Відповідно до Статуту СВК «Седлище» (стаття 6) встановлено статус майна, майнових прав та зобов`язань кооперативу. Ні Статутом, ні Установчим договором не передбачено передання майна КСП «Седлищенське» на відповідальне зберігання в СВК «Седлище» (к.п. том 3, а.с.17-35,81-90).

Таким чином, доводи ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 привласнили майно співвласників майнових паїв, викупивши лише сертифікати на право на майнові паї, на загальну суму 795177,21 грн. не відповідають дійсності.

У ході ревізії встановлено також, що майно виділене ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за заниженою вартістю. Ці порушення відбулись з вини посадових осіб, яким виділено майно та з вини бухгалтера в частині відображення в обліку зменшення пайового фонду на суму нарахованого зносу.

Слідчим був допитаний як свідок колишній голова кооперативу ОСОБА_10 та головний бухгалтер ОСОБА_12 , які показали, що майно кооперативу виділялося відповідно до статуту СВК «Седлище», де рішення про виділення майна пайового фонду приймається шістьма членами СВК на загальних зборах. ОСОБА_12 (бухгалтер) повідомила, що нарахування амортизації в період з 2003 по 2008 роки проводилося нею особисто. При цьому було залучено, юриста, який допомагав оформляти усі необхідні документи, а тому вони вважали та вважають що вчиняли дій відповідно до законодавства. Однак, порушення в діях бухгалтера можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, висновки викладені в акті ревізії, були предметом дослідження слідчого і встановленим в Акті обставинам слідчий надав правильну оцінку, а доводи ОСОБА_3 в цій частині не заслуговують на увагу.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посилаються на протокол допиту ОСОБА_10 (а.с.55), який повідомив, що загальні збори членів СВК не мали права приймати рішення про зміну Статуту і не мали права виділяти майно пайового фонду. Разом з тим, рішенням Старовижівського районного суду від 17.10.2011 р. відмовлено в позові про визнання протоколу загальних зборів від 01.06.2008 р. недійсним (к.п. том 3 а.с.102-103).

Слідчий виходив з того, що майно виділялось на підставі рішення колегіального органу - зборів членів кооперативу. У бухгалтерській документації наявні протокол зборів членів СВК, але рішення прийнятті зборами відсутні. Оскільки протоколи є лише засобами фіксації прийнятих рішень, то вони не мають юридичної сили, внаслідок чого на даний час, право власності на майно, виділене в рахунок майнових сертифікатів не оформлене. На вказані вище обставини також звернуто увагу Старовижівським районним, судом в рішенні від 17.10.2011 за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_3 на дії посадових осіб СВК «Седлище» (к.п. том 3 а.с. 102-103).

Слідчий допитав ряд свідків та потерпілих, які показали, що на даний час у зв`язку з відсутністю керівництва кооперативу вони не можуть отримати майно в натурі, або не мають претензій до СВК (к.п. том 2).

Разом з тим, вони не позбавлені можливості отримати майно в рахунок майнових сертифікатів, в порядку цивільного судочинства.

Придбавши майнові сертифікати на суму 795177,21 грн. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 мали право на виділення на цю суму майна в натурі.

Таким чином, скаржник не погоджується з порядком набуття ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у власність майна, в результаті чого виникає цивільно-правовий спір, що в даному випадку виключає наявність саме ознак злочину, передбаченого саме ч.2 ст.191 КК України.

Інших обставин, які б мали істотне значення по справі, скаржник суду не представив і суд не встановив.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до ст. 284 КПК

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження та з оглянутих матеріалів кримінального провадження встановлено, що при проведенні досудового розслідування слідчий повно та об`єктивно встановив обставини справи, провів ряд слідчих дій, за результатами яких встановлено, що в діях ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . ОСОБА_9 немає складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Виходячи з вищевикладеного, приходжу до висновку, що ні у скарзі ОСОБА_3 , ні у його поясненнях в судовому засіданні не наведено переконливих доводів, які б стверджували про те, що є обґрунтовані підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження, а у випадку її скасування будуть встановлені фактичні дані про обставини, які б свідчили про вчинення вказаного кримінального правопорушення, та відповідно виключали підстави для закриття даного кримінального провадження за п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Враховуючи викладене, вважаю, що рішення про закриття кримінального провадження є обґрунтованим, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 376 КПК України,

у х в а л и в:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 28.12.2016 р. слідчого СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000071 від 12.02.2013 року, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1