Справа № 185/5378/16-к
Провадження № 1-кп/185/457/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2016 року м. Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості з додатками, складений у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000118 від 24 лютого 2015 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, військовослужбовця, який проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді водія автомобільного взводу роти бойового та матеріально технічного забезпечення у військовому званні «старший солдат», із середньо спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого в буд. АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 100 від 22 травня 2013 року, солдат ОСОБА_6 , зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду стрільця першого відділення третього взводу першої стрілецької роти першого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 100915 п.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 245 від 04 грудня 2014 року солдата ОСОБА_6 , призначено на посаду водія автомобільного взводу роти бойового та матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ВОС 837037 п.
14 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 52, солдату ОСОБА_6 присвоєне чергове звання «старший солдат».
Являючись військовослужбовцем старший солдат ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

27 червня 2014 року військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України захоплена незаконними збройними формуваннями. Згідно розпорядження командувача Національної гвардії України від 08 липня 2014 року № 144 «Про деякі питання організації службово-бойової діяльності військової частини НОМЕР_1 », наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08 липня 2014 року № 361 «Про тимчасове при командування особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (крім другого стрілецького батальйону) до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 » військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України була тимчасово передислокована в АДРЕСА_2 до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. При вимушеному звільнені військовослужбовців строкової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, командиром роти бойового та матеріально технічного забезпечення вказаної військової частини призначено старшого лейтенанта ОСОБА_7 старшого солдата ОСОБА_4 повідомлено про необхідність прибуття до найближчої військової частини Національної гвардії України на протязі 10 діб, та встановлений кінцевий строк прибуття особового складу військової частини № НОМЕР_1 до 18 липня 2014 року.

Однак, 19 липня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 діючи в супереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, не з`явився до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України розташованої у АДРЕСА_2 або до найближчої військової частини Національної гвардії України, дислокованої за місцем мешкання останнього. Свої службові обов`язки не виконав, час використав на власний розсуд, не приймаючи мір для прибуття до військової частини Національної гвардії України НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Старший солдат ОСОБА_4 про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управлянні не заявляв.

Дії ОСОБА_4 необхідно правильно кваліфікувати за ч.1 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне нез`явлення до призначеного місця служби з метою ухилення від військової служби.

11 червня 2016 року, під час досудового розслідування, між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.468, 469, 472 КПК України.

Зазначена угода сторонами була надана суду з клопотанням про її затвердження.

Згідно даної угоди обвинувачена ОСОБА_4 беззаперечно та в повному обсязі визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, сторони дійшли згоди щодо призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.408 КК України у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Згідно п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.

У відповідності до ст. 469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, який відповідно до ч.3 ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому в судовому засіданні судом з`ясовано, що прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджені в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, є раніше не судимим, таким, що вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро кається, співпрацював з досудовим розслідуванням, активно сприяв швидкому судовому розгляду справи та має позитивну характеристику, а відтак, при призначенні йому покарання до нього може бути застосовані положення ст.69 КК України.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки угода повністю відповідає вимогам закону.

Міра покарання за ч.1 ст.408 КК України, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості у відповідності до наявності у справі сукупності пом`якшуючих та виключних обставин та відповідає вимогам, передбаченим ст.69 КК України.
Суд в судовому засіданні переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням особи обвинуваченого, який повністю визнав свою провину у скоєному злочині, суд вважає, що є всі підстави для затвердження даної угоди від 11 червня 2016 року між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 червня 2016 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.
ОСОБА_4 призначити узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст.408 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу на користь держави у розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у суммі 6 800 (шість тисяч вісімсот) грн..
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

СУДДЯ ОСОБА_9 .