АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1245/17 Головуючий І-ої інстанції
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 6 березня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Свердловськ Луганської області, громадянин України, розлучений, офіційно не працюючий, з середньо-технічною освітою, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Відповідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінальновиконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 судові витрати у вигляді витрат на проведення у справі експертизи обставин дорожньотранспортної пригоди від 16.06.2016 року № 515/16 в сумі 1055 гривен 52 копійки та судові витрати у вигляді витрат на проведення у справі автотехнічної експертизи від 30.05.2016 року № 378/16 в сумі 1055 гривен 52 копійки в дохід держави.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Як встановив суд, ОСОБА_9 , 20.04.2016р. близько 02 години 20 хвилин керував технічно справним автомобілем «ЗАЗ-Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по проїжджій частині вул. Клочківській в м. Харкові зі сторони вул. Космічної у напрямку вул. Новгородської зі швидкістю приблизно 50 км/год.
Під час руху по вказаній ділянці дороги, в районі розташування будинку № 148-а по вул. Клочківській, водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. 12.3 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
п. 12.3 - «Уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , 1963 р.н., який перетинав проїжджу частину справа наліво по напрямку руху автомобілю.
Внаслідок даної дорожньої-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 573-А/16 від 17.06.2016р. були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у вигляді лінійного перелому лівої лобної кістки з переходом на дах лівої орбіти, лінійного перелому зовнішньої і внутрішньої стінок лівої лобової пазухи з переходом лінії перелому на осередки ґратчастого лабіринту, пневмоцефалії, крововиливу над твердою мозковою оболонкою у вигляді пластинчатого локального епідурального - крововиливу на рівні лівої лобової частки, субарахноїдального крововиливу, забій головного мозку, перелому альвеолярного відростка лівої верхньощелепної кістки між 2 і 3 зубами зліва без зсуву, садна обличчя,а також закритого перелому обох кісток лівої гомілки на межі середньої і нижньої третини із зсувом, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем «ЗАЗ-Сенс», р.н. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому з права наліво перетинав проїжджу частину пішохід ОСОБА_12 , не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, не дав дорогу пішоходу та скоїв наїзд на останнього,чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення п. 12.3 та п. 18.1 Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 , згідно висновку автотехнічної експертизи № 515/16 від 16.06.2016 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити його з випробуванням строком на 2 роки. Прокурор зазначає, що суд без застосування вимог ст.69 КК України призначив ОСОБА_9 покарання, яке не передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України, а саме обмеження волі. Крім того, прокурор вказує, що суд не зазначив у мотивувальній частині вироку обставини, у зв`язку з якими до обвинуваченого не застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вважає, що суд недостатньо врахував, що ОСОБА_9 офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, матеріальні збитки потерпілому не відшкодував, а тому призначене йому покарання не відповідає даним про його особу.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора в частині позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на перевірених судом, за згодою учасників судового провадження, в порядку ч. 3 ст.349 КПК України доказах.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочину ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє та переглядає його в межах апеляційної скарги.
При перевірці доводів апеляційної скарги прокурора колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Але незважаючи на це, суд призначив ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі, яке не передбачено санкцією данної статті закону, і підстави для призначення саме такого виду покарання судом у вироку не наведені.

Як зазначив суд у вироку, ОСОБА_9 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з його доньок є інвалідом.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у скоєному злочині.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Злочин, у вчиненні якого визнано винуватим ОСОБА_9 , відповідно до ст.12 КК України, є тяжким.

Пославшись на наведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, пом`якшуючу обставину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд безпідставно призначив ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, яке не передбачено санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Враховуючи викладене, та з огляду на положення ст.65 КК України, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_9 основне покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, як про це в апеляційній скарзі просить прокурор.

При цьому колегія суддів не вбачає законних підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі або іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст.286 КК України, оскільки будь-яких інших обставин, які б пом`якшували покарання, окрім щирого каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, не встановлено.
Доводи апеляційної скарги прокурора відносно того, що суд першої інстанції ухвалив вирок з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, не призначивши обвинуваченому додаткове покарання і не мотивувавши такого рішення у вироку, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими з таких підстав.

Так, санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого. Тобто додаткове покарання є альтернативним і тому його застосування або незастосування потребує обґрунтування в мотивувальній частині вироку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Між тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, не навів конкретних мотивів звільнення його від додаткового покарання в мотивувальній частині та не зазначив про відповідне рішення стосовно додаткового покарання в резолютивній частині вироку.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого додаткового покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Так, призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 розповів за яких обставин вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, визнавши свою вину в повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_9 зобов`язався відшкодувати спричинені потерпілому збитки у найближчий час, з огляду на що в суді першої інстанції потерпілий відмовився від заявленого цивільного позову.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, обвинувачений просив не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки за родом його діяльності йому щодня необхідно користуватися автомобілем, і це є єдиним джерелом його доходу. Крім того, він просив врахувати, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, одна з доньок є інвалідом.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, водійський стаж у нього відраховується з 1994 року, раніше не скоював дорожньо-транспортні пригоди, за порушення Правил дорожнього руху до адміністративної відповідальності не притягувався, налагодив та підтримує добрі стосунки з потерпілим ОСОБА_12 , регулярно відвідує останнього та відшкодовує завдані збитки. Окрім того обвинувачений знаходиться на інформаційному обслуговуванні в диспетчерській службі ТОВ «ІНТОФАКС» (тобто працює в службі таксі) і позбавлення його права керування транспортними засобами, призведе до негативних наслідків, оскільки він єдиний годувальник в сім`ї.

Враховуючи викладені обставини, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що незастосування до обвинуваченого ОСОБА_9 додаткового покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Крім того, судом допущено неправильність застосування ст.75 КК України, оскільки ОСОБА_9 за оскаржуваним вироком звільнений від призначеного покарання, а не від його відбування, як це передбачено вимогами вказаної статті КК України.
Також колегія суддів наголошує і на тому, що суд, покладаючи відповідно до ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки, які він має виконувати під час іспитового строку, неправильно зазначив в резолютивній частині вироку орган, уповноважений здійснювати відповідний контроль за виконанням цих обов`язків, а саме вказав кримінально-виконавчу інспекцію замість уповноваженого органу з питань пробації.
Отже, з викладених підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку, що узгоджується з положеннями п.2 ч.1 ст.420 КПК України, оскільки у даному випадку до обвинуваченого застосовується більш суворе основне покарання.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 6 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5