У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/15/17
Провадження №1-кс/348/6/17

10 січня 2017 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі слідчого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

скаржника: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ в Івано-Франківській області ОСОБА_4 ,

Встановив:

06.01.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , яку просить задоволити та визнати дії ОСОБА_4 неправомірними та бездіяльними.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просить її задоволити.

Слідчий СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ ОСОБА_4 в судове засідання не прибула з невідомих суду причин.

Суд, заслухавши думку учасника кримінального провадження, перевіривши матеріали скарги прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.11 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» від 09.11.2012 року обов`язковість участі прокурора та слідчого не означає неможливість для суду розглянути справу без їх участі.

Згідно ст.303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є дії та бездіяльність слідчого.

Частиною 1 ст.304 КПК України встановлено 10-денний строк, упродовж якого особа має право звернутися зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Цей строк обчислюється з моменту прийняття рішення, вчинення відповідної дії. При оскарженні бездіяльності обчислення строку починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК України для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії.

Зазначена норма визначає особливий порядок обчислення строку рішення слідчого чи прокурора, яке оформляється постановою. В такому випадку строк обчислюється з моменту отримання особою копії оскаржуваної постанови.

При проведенні досудового розслідування на думку скаржника ОСОБА_3 , слідчим СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ ОСОБА_4 не в повному обсязі проведено досудове розслідування згідно викладених в його скарзі обставин справи тощо.

Зокрема, слідчим СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ Новошицькою. А.І. при виїзді на місце події 08.07.2016 року не було складено протокол попереднього огляду місця події, не здійснено фіксацію на момент приїзду на місце ДТП працівників поліції, не складено схему ДТП, де насправді знаходилося тіло, не допитано та не встановлено на місці ДТП очевидців і свідків, а також належним чином не забезпечено схоронності речових доказів на місці скоєння ДТП.

Крім того, судом достовірно встановлено, що саме у провадженні СУ ГУ НПУ в Івано-Франківській області знаходиться кримінальне провадження №000132 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого загинув ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син скаржника(правова кваліфікація ст. 286 ч.2 КК України), а не в слідчого СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ ОСОБА_4 , дії якої оскаржуються в суді(ас 31-32).

Даний факт ствердив також скаржник в судовому засіданні.

В зв`язку з цим згідно до ст. 304 ч.2 п.2 КПК України скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді(досудове розслідування проводить СУ ГУ НПУ в Івано-Франківській області, яке знаходиться в м. Івано-Франківську, а не СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ).

Ухвала про повернення скарги може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Судом достовірно встановлено, що жодної постанови слідчим СВ Надвірнянського ВП ГУ НПУ Новошицькою. А.І. при виїзді на місце події 08.07.2016 року з цього приводу не складалося та не виносилося, і про що ствердив скаржник.

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція на встановлення складу злочину в діях будь-яких осіб.

До компетенції цього суду належить вирішення питання чи діяв орган досудового слідства свавільно, не задовольняючи прохання скаржника.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи, як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97).

Таким чином, скаржнику не гарантовано право на порушення кримінального переслідування проти конкретних осіб за визначеним ним обвинуваченням, крім випадків, визначених законом.

За вказаних обставин скарга позбавлена правових підстав, а тому не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 303-306, 369 КПК України, слідчий суддя,-

Ухвалив:

В скарзі ОСОБА_3 -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1