Справа №463/35/17
Провадження №1-кп/463/188/17
В И Р О К
іменем України
13 січня 2017 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002353 від 17 липня 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бірофельда Хабаровського краю Російської Федерації, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, згідно ст..89 КК України раніше не судимого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України, -
встановив:
На початку травня 2014 року ОСОБА_5 у точно невстановлений досудовим розслідуванням час для вирішення своїх фінансових проблем позичив у ОСОБА_7 гроші в сумі 200 гривень, які зобов`язувався повернути у визначений ними термін у найближчий понеділок. Так як ОСОБА_5 у день повернення боргу перебував за межами міста Львова, то не встиг вчасно повернути ОСОБА_7 позичені кошти.

У ОСОБА_4 , який достовірно знав те, що потерпілий ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_7 гроші та у визначений термін їх не повернув, виник прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом вимагання таких у потерпілого. З метою реалізації свого умислу під вигаданим приводом прострочення виплати боргу та сплати нарахованих відсотків за кожен прострочений день повернення коштів ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, маючи на меті незаконно одержати чуже майно шляхом вимагання, погрожуючи фізичною розправою, спричиненням тілесних ушкоджень та знищенням майна потерпілому ОСОБА_5 та його близьким родичами, вимагав у ОСОБА_5 повернути борг на загальну суму 12100 гривень (8000 гривень ОСОБА_7 та 4100 гривень - ОСОБА_8 , які не були обізнані в злочинному задумі ОСОБА_4 ) та написати боргові розписки на ім`я ОСОБА_8 , що ОСОБА_5 і зробив, реально сприймаючи погрози ОСОБА_4 .

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 заляканий та готовий сплачувати «заборговані» ним кошти, проте таких немає, ОСОБА_4 з погрозою насильства над потерпілим змусив потерпілого ОСОБА_5 оформити на своє ім`я кредитну банківську картку. Так, 11.07.2014 в першій половині дня, ОСОБА_5 , перебуваючи у відділенні «Приватбанку» на вул. Шота Руставелі у м. Львові, отримав кредитну банківську картку № НОМЕР_1 , на рахунку якої були грошові кошти в сумі 500 гривень. Обвинувачений ОСОБА_4 відібрав у потерпілого вищевказану картку та цього ж дня о 18год. 57 хв. зняв із неї в банкоматі «Ощадбанку» BRANCH0013-0295-6111 LVIV №1306111 на проспекті Шевченка 36 у м. Львові гроші в сумі 500 гривень, які собі привласнив.

Продовжуючи свій злочинний умисел, 14.07.2014 приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на вул.Грушевського, 8 у м.Винники, з погрозою застосування фізичного насильства до потерпілого та його близьких родичів продовжував вимагати гроші у ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_4 наніс ОСОБА_5 декілька ударів в різні частини тіла, спричинивши фізичний біль. Останній, злякавшись реалізації погроз зі сторони обвинуваченого, які сприйняв як реальні, побоюючись за своє життя та безпеку своїх близьких, передав в якості сплати неіснуючих боргових зобов`язань належне йому майно, а саме: мобільний телефон марки «НТС» чорного кольору моделі «Wildfire S А510е», ІМЕІ: НОМЕР_2 без Сім-картки вартістю 900 гривень.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1400 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчиненив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.189 КК України, тобто вимагання передачі чужого майна та вчиненні дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами.

Крім цього, до обвинувального акту долучено угоду про примирення між сторонами кримінального провадження від 26.12.2016р.

Відповідно до умов угоди про примирення ОСОБА_4 добровільно відшкодував потерпілій стороні шкоду в сумі 900 грн. шляхом повернення мобільного телефону марки «НТС» чорного кольору моделі «Wildfire S А510е», ІМЕІ: НОМЕР_2 , а шкоду в сумі 500 грн. заподіяну кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.189 КК України зобов`язався відшкодувати до 25.03.2017р. Сторони узгодили покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.189 у виді 1 року позбавлення волі із звільненням його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з призначенням іспитового строку терміном 1 рік.

Заслухавши прокурора та представника потерпілого, які вважають, що відсутні підстави для відмови у затвердженні вищевказаної угоди, сторін цієї угоди, які просять затвердити укладену ними угоду, перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України та КК України, судом встановлено наступне.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, дані про невідповідність угоди інтересам суспільства, порушення прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, відсутні. ОСОБА_4 визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Сторони угоди примирилися. Немає підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним. На час судового провадження ОСОБА_4 частково виконав своє зобов`язання перед потерпілим щодо відшкодування завданої йому шкоди.

Судом враховано й те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 належить до злочинів середньої тяжкості, підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності, передбачених розділом ІХ КК України, немає.

Вирішуючи питання про відповідність узгодженої сторонами міри покарання обвинуваченому, судом враховано: особу винного, який на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, щире каяття та часткове відшкодування завданих збитків як обставини, які пом`якшують покарання.
Таким чином, враховуючи відсутність встановлених у ч.7 ст.474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, відповідність останньої іншим вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про затвердження, укладеної сторонами угоди про примирення.

Керуючись ст.ст.370, 374, 468, 475 КПК України, суд,
засудив:
затвердити угоду про примирення від 26 грудня 2016 року укладену між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.189 КК України і призначити йому покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення від 26 грудня 2016 року, у виді 1(одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілому.

Суддя ОСОБА_1