Дата документу 21.07.2017 Справа № 554/5651/17
Провадження № 1-кс/554/4957/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2017 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 будучи депутатом Великобагачанської районної ради сьомого скликання вчинив вказаний злочин за наступних обставин:
05 липня 2017 року співробітниками Великобагачанського відділу поліції Миргородського ВП ГУ НП в Полтавській області у с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області зупинено вантажний автомобіль марки «КамАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 із причепом д.н.з. НОМЕР_2 , які були завантажені дерев`яними колодами об`ємом 22,44 куб. метрів.
Цього ж дня, на мобільний телефон № НОМЕР_3 тимчасово виконувача обов`язків начальника Великобагачанського відділу поліції Миргородського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 зателефонував лісничий Великобагачанського лісництва ДП «Миргородське лісове господарство» ОСОБА_4 та попросив зустрітися із ОСОБА_5 .
Під час зустрічі, 05.07.2017, близько 17 год. ОСОБА_4 знаходячись у службовому кабінеті ОСОБА_5 , який знаходиться в адміністративній будівлі Великобагачанського ВП Миргородського ВП ГУ НП в Полтавській області за адресою: Полтавська область сел. Велика Багачка, вул. Шевченка, 103, запропонував ОСОБА_5 , який відповідно до своїх службових обов`язків був службовою особою та відповідно до посади займав відповідальне становище, неправомірну вигоду за повернення вищевказаного транспортного засобу та деревини.
07 липня 2017 року до ОСОБА_5 , який знаходився у своєму службовому кабінеті за вищевказаною адресою, близько 11 години знову завітав ОСОБА_4 та знову став пропонувати ОСОБА_5 неправомірну вигоду у сумі від 3 до 5 тисяч доларів США, на вибір останнього, за повернення вказаного автомобіля із причепом та деревини після чого залишив кабінет.
13 липня 2017 року ОСОБА_4 у телефонному режимі назначив зустріч із ОСОБА_5 біля санаторію «Псьол» близько 18 години. Під час зустрічі ОСОБА_4 знову став пропонувати ОСОБА_5 неправомірну вигоду у сумі 3 тисячі доларів США за повернення зазначеного автомобіля з причепом та деревини та знову назначив час зустрічі на 14.07.2017 близько 20-21 години.
Під час зустрічі, 14.07.2017 близько 20-21 години на автозаправці «Marshall» у с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_4 знову запропонував ОСОБА_5 неправомірну вигоду за повернення вказаного автомобіля з причепом та деревиною, але вже у сумі 2 000 доларів США та при цьому сказав, що більшої суми він не в змозі надати та домовився про зустріч на 18.07.2017 для передачі грошових коштів.
Цього ж дня, о 16 год. 45 хв. після надання неправомірної вигоди злочинну діяльність ОСОБА_4 припинено.
Вина підозрюваного ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у провадженні доказами, а саме:
-протоколами допитів ОСОБА_5 ;
-протоколом огляду службового кабінету, у ході якого ОСОБА_5 видано грошові кошти в сумі 52 тис. грн.
-протоколом обшуку кабінету ОСОБА_4 та додатками до нього;
-протоколом обшуку службового автомобіля ОСОБА_4 ;
-іншими матеріалами в їх сукупності.
19.07.2017 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Окрім того, санкція ч. 3 ст. 369 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 передбачає конфіскацію майна.
Так, досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 92455802 та № 92457278, ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина будинку, з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний №77552427); також ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина нежитлової будівлі, кафе, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний №18561373); окрім того, ОСОБА_4 належить на праві власності квартира розташована за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 22794683).
Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.
В судове засідання володілець майна та його представник не з"явився по невідомим суду причинам, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
Клопотання заступника начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Полтавської області радника юстиції ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Ромодан, Миргородського району, Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
1)на 1/3 частину будинку, з господарськими будівлями, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний №77552427);
2)на 1/3 частину нежитлової будівлі, кафе, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний №18561373);
3)на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер 22794683).
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1