01.03.2017
Справа № 494/171/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2017 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 000663 щодо обвинувачення:
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Шутове Березівського р-ну Одеської області з середньою освітою, не одружений, на утриманні нікого не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимість: 10.10.1996 року Березівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.101 КК України засуджений на 5 років позбавлення волі, звільнений - 24.07.2002 року; 31.01.2017 р. Березівський районний суд Одеської області за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 310, ч.1 ст. 70 КК України засуджений до 4 років 6 місяців позбавлення волі, ст.75 КК України з випробувальним строком на 2 роки (вирок від 31.01.2017 року законної сили не набрав).
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);
ВСТАНОВИВ:
02.12.2016 року приблизно о 14:00 год. перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла сварка, у ході якої, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 діючи умисно кулаком правої руки наніс удар ОСОБА_4 в область голови зліва. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_5 умисно, по черзі, кулаками обох рук наніс потерпілій приблизно 4-6 ударів в область голови та тулубу. Продовжуючи свій злочинний намір, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_4 на ліжко, взяв дерев`яну палицю та наніс декілька ударів палицею по тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, в результаті чого ОСОБА_4 умисно спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, тулубу, лівої верхньої та лівої нижньої кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_5 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_5 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 125 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 125 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити йому найменш суворе покарання.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, характеризується за місцем мешкання посередньо.
Згідно зі статтею12 КК України вчинений обвинуваченим злочини за частиною першою статті 125 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України не встановлено.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною першою статті 125 КК України у виді громадських робіт на строк у 100 годин. ОСОБА_5 просив застосувати мінімальне покарання. Потерпіла у судовому засідання просила найсуворіше покарати ОСОБА_5 .
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність. Більш того, під час судового засідання обвинувачений та потерпіла пояснили, що після скоєного злочину ОСОБА_5 вибачився перед нею.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я потерпілої особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілої, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_4 , яка просить покарати обвинуваченого відповідно до закону, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції цієї статті, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов - не заявлений.
Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 125 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України та призначити покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
. Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не застосовувалися.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1