АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/73/17 Справа № 702/941/16-к Категорія: ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бабин, Гощанського району Рівненської області, українець, громадянин України, непрацює, з професійно-технічною освітою, зареєстрований АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , раніше судимий: 11.11.2002 року вироком колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Рівненської області за ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, п.п.12,13, ч.2 ст.115, ст.13, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, 21.01.2016 року звільнений по відбуттю строку покарання, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу вирішено залишити попередній-тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів з дня проголошення вироку, тобто на строк до 28.11.2016 року.

Вирішено питання щодо речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він повторно, 29 липня 2016 року о 20 год. 00 хв., знаходячись у будинку, що по АДРЕСА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволодів його грошовими коштами в сумі 2 700 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вищевказану суму.

У поданих на вирок апеляціях:

- обвинувачений ОСОБА_8 , просить скасувати вирок суду першої інстанції в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, постановити новий вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання в межах санкції статті, застосувавши норми ч. 5 ст. 72 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Вказав на допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, що вплинуло на вирішення питання про його винуватість. Крім того, ОСОБА_8 вказує що судом в повній мірі так і не з`ясовано коли саме і в якій сумі були вилучені кошти, а потерпілий та деякі свідки допитані з порушенням вимог ч. 2 ст. 352 КПК України, тобто не призводячи їх до присяги, що дало змогу останнім давати завідомо неправдиві показання та перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 вказав на те, що невизнання ним вини обумовлено невірною кваліфікацією кримінального правопорушення органом досудового розслідування та не є підставою для збільшення терміну ув`язнення, як зазначено в апеляції прокурора.

- прокурор, який брав участь у судовому розгляді справи просив про скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання 5 років позбавлення волі.

Зазначив, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зокрема, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якого визначені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. ОСОБА_8 в інкримінованому злочині не розкаявся, жодних висновків для себе не зробив, а тому має нести більш суворе покарання, а прояв гуманності та поблажливості за вказаних обставин є необґрунтованим, безпідставним і не буде сприяти його виправленню.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який просить задовольнити його апеляційні вимоги з доповненням, міркування прокурора, який заперечує доводи апеляційної скарги обвинуваченого і підтримує свою апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненням та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року відповідає вказаним вимогам.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, підтверджується доказами, яким суд у вироку дав правильну оцінку, а саме:

- даними показів потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких вони з обвинуваченим розпивали спиртне, а потім ОСОБА_8 , повалив його на землю, притиснув до підлоги та відібрав у нього кошти в сумі 2700 грн. Обвинувачений його не бив, ножа не використовував. Він злякався, так як обвинувачений значно молодший, сильніший, а він ще й був в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані покази потерпілого щодо того, що обвинувачений повалив його на землю та притиснув до підлоги узгоджуються з даними довідки Монастирищенської ЦРЛ, згідно якої потерпілий був освідуваний на предмет наявності тілесних ушкоджень, яких зовнішньо виявлено не було, та був виявлений забій поперекового відділу хребта.

- даними показів свідка ОСОБА_11 , який показав, що він був понятим при вилученні коштів у обвинуваченого. Обвинувачений видав гроші в сумі біля 2 700 гривень, які були у нього в кишені.

- даними показів свідка ОСОБА_12 , згідно яких він викликав поліцію, після дзвінка ОСОБА_13 , яка повідомила, що в потерпілого обвинувачений забрав гроші. Також він був запрошений в якості понятого, коли в обвинуваченого вилучали грошові кошти в сумі біля 2 700 гривень, які були у нього в кишені;

- даними показів свідка ОСОБА_13 , яка показала, що літом ввечері 2016 року до неї постукав потерпілий та повідомив, що обвинувачений в нього забрав гроші. Вона зателефонувала сільському голові, а той викликав поліцію. Повідомила, що також була присутня як понята;

Покази вказаних свідків узгоджуються між собою, і підтверджують вилучення у обвинуваченого грошових коштів в сумі близько 2700 грн., які знаходились у останнього в кишені.

- даними показів свідка ОСОБА_14 , згідно яких він був присутнім в якості понятого, коли потерпілий по фотографіях впізнав обвинуваченого як людину, яка в нього вимагала гроші;

- даними показів свідка ОСОБА_15 , яка показала, що обвинувачений мешкав в неї як квартирант. Того вечора обвинувачений прийшов та почав вихвалятися, що в нього є велика сума, показав їх пачкою. На її запитання, де він їх взяв, обвинувачений вказав, що це не її справа. Він поклав їй за молоко 40 грн., а потім прийшли працівники поліції та обвинуваченого заарештували;

- даними протоколу огляду місця події з таблицею зображень від 30.07.2016 року, відповідно до якого в обвинуваченого вилучили грошові кошти в сумі 2660 грн. та він при цьому пояснив, що ці кошти заробив у підприємця ОСОБА_16 ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання особи за фотознімками від 30.07.2016 року, згідно яких потерпілий впізнав особу обвинуваченого;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.07.2016 року за участі потерпілого, який при цьому показав як обвинувачений відкрито заволодів його коштами з таблицею зображень;

- даними протоколу огляду грошових коштів від 04.08.2016 року з фототаблицями;

- даними протоколу проведення з обвинуваченим слідчого експерименту від 05.08.2016 року з фототаблицями, згідно якого обвинувачений розповів та показав як таємно викрав гроші в потерпілого;

- речовими доказами грошовими купюрами номіналом по 500 грн. 3 шт., по 50 грн. 5 шт., по 20 грн. - 40 шт., по 10 грн. - 10 шт., по 5 грн. - 2 шт.

Вказані докази узгоджуються між собою та у їх сукупності підтверджують висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, а саме, відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляції обвинуваченого про вчинення ним кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України, як таємного викрадення чужого майна (крадіжки), оскільки вони суперечать доказам у кримінальному провадженні, зокрема, протоколу проведення слідчого експерименту від 30.07.2016 року, показам потерпілого, які були незмінними, як під час досудового слідства, так і в суді, на відміну від показів обвинуваченого, який змінював свої покази, та намагаючись ввести в оману органи досудового розслідування спочатку повідомляв, що вилучені у нього грошові кошти в сумі 2660 грн. він заробив у підприємця ОСОБА_16 .

Згідно роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Таким чином, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно, як грабіж, оскільки умисел обвинуваченого був направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 , злочин вчинено з погрозою застосування фізичної сили до потерпілого, який усвідомлював протиправний характер дій ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта, щодо порушення судом вимог ст. 352 КПК України, оскільки згідно звукозапису судового засідання, як свідки, так і потерпілий були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень, ознайомлені з своїми права та обов`язками та приведені до присяги.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільку кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимого, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за наявності пом`якшуючих покарання обставин відшкодування шкоди та відсутності обтяжуючих покарання обставин обґрунтовано призначив ОСОБА_8 фактично мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки і шість місяців, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора, які фактично зводяться до призначення більш суворого покарання не заслуговують на увагу, оскільки були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції, інших підстав для погіршення становища обвинуваченого під час апеляційного розгляду колегія суддів не вбачає та прокурором не наведено.

Таким чином, діючи в межах апеляційних вимог сторін колегія суддів не вбачає порушень норм кримінального або кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

Згідно Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" №838-VIII та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно таким чином зарахувати в строк покарання його попереднє ув`язнення з 01.08.2016 по 18.01.2017 відповідно до згаданих змін та вимог кримінального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненням та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 до строку покарання його попереднє ув`язнення з 01 серпня 2016 року по 18 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :