АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/199/17 Справа № 712/3757/16-к Категорія: ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хижня, Жашківського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 України,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 , в період часу з 15.01.2011 по 26.09.2011 року, перебуваючи на посаді голови правління авто гаражного кооперативу «Лада» розташованого за адресою м. Черкаси вул. М.Батицького, 7, призначеного на посаду на підставі протоколу проведення загальних зборів уповноважених осіб автокооперативу і згідно Статуту наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарчими функціями, тобто являючись службовою особою, умисно, шляхом зловживання службовим становищем привласнив грошові кошти автогаражного кооперативу «Лада» в сумі 38 807 грн. 96 коп. та використав їх на власний розсуд, чим спричинив збитки автогаражному кооперативу «Лада» на вказану суму.

У ході подальшого досудового розслідування було встановлено, що він 04.02.2011 року в денний час перебуваючи на посаді директора авто гаражного кооперативу «Лада», являючись посадовою особою, в невстановленому в ході досудового слідства приміщенні, вчинив службове підроблення документа, а саме: незаконно затвердив своїм підписом та відтиском печатки вказаного кооперативу офіційний документ договір позики від 04.02.2011 року в якому зазначено, що автогаражний кооператив «Лада» в особі ОСОБА_8 позичив грошові кошти в розмірі 60 000 грн. у ОСОБА_11 , яка даний договір не підписувала, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №1/802 від 30.08.2013 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом і лікування в примусовому порядку.

Витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування в розмірі 1101,24 грн. віднести за рахунок держави.

Цивільний позов автогаражного кооперативу «Лада» залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2016 року прокурор звернувся з апеляційною скаргою в якій просить змінити вказану ухвалу в частині призначення примусового заходу медичного характеру, змінивши примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом та надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, в решті залишити без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2016 року захисник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить змінити вказану ухвалу, а саме пом`якшити вид примусового заходу медичного характеру на застосування до ОСОБА_8 заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційних скарг, представника ОСОБА_8 ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 про задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, застосовуючи до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом і лікуванням в примусовому порядку, місцевий суд виходив з того, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 82 від 24 лютого 2016, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_8 дій та на теперішній час ОСОБА_8 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдальної з епізодичним типом перебігу, перенесеними в минулому затяжними депресивно-параноїдним та поточним маніякально-параноїдним психотичним епізодом, яка ускладнена проявами органічного ураження головного мозку (діабетична, гіпертонічна, посттравматична, енцефалопатія), що позбавило на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати власні дії та керувати ними, унеможливлює його подальшу участь у слідчих діях та судовому засіданні.

Ст. 94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Характер психічного захворювання, його форма, глибина, стійкість, особливості психічного стану і поведінки в період вчинення суспільне небезпечного діяння є провідною ознакою, яка визначає суспільну небезпеку психічно хворого. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст.12 КК України про класифікацію злочинів. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку: а) суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; б) психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих.

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_8 клінічних ознак пасивного типу суспільної небезпеки, відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду.

Проте, з таким висновком місцевого суду неможливо погодитись виходячи з наступного.

Згідно зі п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 „Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння корисливої спрямованості, які не мають насильницького характеру, та не пов`язані з посяганням на життя та здоров я громадян.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи у ОСОБА_8 наявні клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки.

Постановляючи свою ухвалу, місцевий суд не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_8 має пасивний тип суспільної небезпечності, його характеристику, а також тяжкість його численних хронічних хвороб, а саме, цукровий діабет І типу, інсулінозалежний, ішемічна хвороба серця, гіпертонія з кризовим перебігом, гіпертонічна, діабетична, посттравматична енцефалопатія, діабетична полінейропатія, нефропатія, ретинопатія сітківки і, як наслідок, необхідність підтримувати постійну дієту.

Під час апеляційного перегляду, у судовому засіданні лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_12 зазначила, що ОСОБА_8 постійно приходить до неї на прийом, приймає ліки, його психічний стан не погіршується але за наявності поміщення його до психіатричної лікарні, наявність наведених вище супутніх хвороб не призведуть до нормального відновлювального процесу лікування психіатричного захворювання ОСОБА_8 .

В свою чергу, у суді апеляційної інстанції, експерт ОСОБА_13 повідомив про те, що на момент проведення психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_8 , комісія експертів приходила до висновку про можливість застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом, оскільки на той момент хворобливий стан хворого ускладнювався приєднанням важкої депресивної симптоматики. Дане ускладнення було пов`язане із прийняттям участі ОСОБА_8 у проведенні анти- терористичної операції. Проте, комісії експертів не було відомо, що останній має супутні хвороби у вигляді цукрового діабету І типу, він є інсулінозалежний, має ішемічну хвороба серця, гіпертонію з кризовим перебігом, гіпертонічну, діабетичну, посттравматичну енцефалопатію, діабетичну полінейропатію, нефропатію, ретинопатію сітківки, що ускладнить його лікування в умовах стаціонару, а тому й не виключає його амбулаторне лікування.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 03 червня 2005 №7, до неосудних (не здатних усвідомлювати свої дії або керувати ними) та обмежено осудних (не здатних повною мірою усвідомлювати свої дії або керувати ними) осіб за медичними критеріями не можуть застосовуватись однакові примусові заходи медичного характеру з числа передбачених частинами 3-5 ст. 94 КК України. З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру.

Пунктом 8 вищезазначеної постанови зазначено, що з огляду на вимоги статей 19, 94 КК України, до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до невідповідного застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом та вважає, що до останнього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Крім того, у вступній частині ухвали суду зазначено, що судом розглянуто кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, незважаючи на те, що ОСОБА_8 , вчинив суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, і у відповідності до положень глави 39 КПК України є особою, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.

В ухвалі йдеться про підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень дослідженими в судовому засіданні доказами, що не узгоджується з вимогами ст. 513 КПК України, відповідно до якої встановлюється не вина особи, а факт вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, кримінального правопорушення.

Водночас у резолютивній частині ухвали суд не вказав у зв`язку з вчиненням яких діянь, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру.

Таким чином, ухвала підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону, а подані апеляційні скарги підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. ст. 407, 404, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду Черкаської м. Черкаси від 14 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

У зв`язку із вчиненням суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Змінити формулювання в ухвалі, а саме; у вступній її частині слова «за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України» на слова «у зв`язку із вчиненням діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України» та у мотивувальній частині слова - «вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України» на слова - «при встановленні судом фактичних обставин події доведена причетність ОСОБА_8 до вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України».

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :