Справа № № 585/1380/17
Номер провадження 1-кс/585/281/17
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
19 квітня 2017 року м.Ромни

Слідчий суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю адвоката - ОСОБА_3 , потерпілого - ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження ,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 квітня 2017 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0001866 від 30.09.2015 р. та направити матеріали Роменського міжрайонному прокурору для відновлення досудового розслідування.

Свою скаргу мотивує тим, що 30 червня 2013 року Роменським МВ УМВС України в Сумській області було внесено до ЄРДР два кримінальні провадження: № 0001866 за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (в подальшому перекваліфіковано на ч. 1 ст. 122 КК України); та № 0001867 за ч. 4 ст. 296 КК України за фактом вчинення ОСОБА_4 хуліганських дій. Вказані кримінальні провадження є наслідком однієї події, але чомусь в першому провадженні ОСОБА_4 має процесуальний статус потерпілого, а вже в іншому - обвинувачується в скоєнні хуліганства. В дійсності, 30 червня 2013 року ОСОБА_4 перебував вдома на подвір`ї власного господарства, до нього приїхали двоє незнайомі йому молоді хлопці, як пізніше виявилося, - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , і почали в грубій формі висловлювати претензії ОСОБА_4 з приводу його відносин з ОСОБА_8 і її бабою Шарай. Хлопці не були задоволені відповіддю ОСОБА_4 і почали наносити йому удари по тулубу, і він вимушений був захищатися з використанням металевого лома, так як сили були нерівними. Спроби ОСОБА_4 захиститися не були ефективними, так як був в меншості і останньому було спричинено тілесні ушкодження, з якими його було госпіталізовано. Незважаючи на безспірні факти скоєння відносно ОСОБА_4 злочину, 05.04.2017 року старший слідчий Роменського ВП ГУНП ОСОБА_9 виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Так, постанова про закриття кримінального провадження є незаконною та підлягає скасуванню. Перевірка обставин, які мають значення для кримінального провадження, була проведена поверхнево, формально, не мала на меті зібрати достатні докази вини осіб, на яких вказував потерпілий, а саме: вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , а скоріше навпаки спростувати їх причетність.

Жодних доказів, які б спростовували факт скоєння злочину, про який повідомляв ОСОБА_4 чи відсутності у діях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 або ж ст..ст. 125, 126, 128 КК України слідчий не навів. Постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, оскільки ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах, в ході досудового слідства не усунуто суперечності, і тому у даному кримінальному провадженні слід провести ряд слідчих дій, так як завершення розслідування можливе за умови вичерпання усіх засобів для здобуття доказів та перевірки версій обох стороні і виключно у випадку, коли наявні беззаперечні дані щодо відсутності складу злочину в діях певної особи. Обґрунтовуючи прийняте рішення, доводи слідчого про відсутність у діянні складу кримінального правопорушення, фактично зводяться лише до припущення того, що ОСОБА_4 міг отримати тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту. Так, незважаючи на значну кількість судово медичних експертиз, до даного часу, достеменно так і не встановлено, які ж саме тілесні ушкодження були отримані ОСОБА_4 . Згідно висновку судово медичної експертизи № 25 від 05.02.2014 року, крім непроникаючого поранення і перелому ребра у ОСОБА_4 наявні тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, лівої верхньої кінцівки, лівого колінного суглобу. Вже відповідно до висновків судово медичних експертиз від 22.09.2015 року у потерпілого виявлені тілесні ушкодження: садна в проекції лівого ліктьового суглобу та поперекової області зліва, перелом 10 ого ребра. Надалі у висновку судово медичної експертизи № 277 від 24.06.2015 року той же судовий експерт, на підставі тієї ж медичної документації веде мову про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді саден в області обличчя та в проекції колінного суглобу, про які в попередніх висновках мова не йшла. Крім того, у висновку судово медичної експертизи № 6 від 11.01.2016 року визначено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися не менше ніж від п`яти ударів (які виявлені як на обличчі та спереду тіла, так і на спині). Вказане безумовно суперечить версії слідчого щодо отримання таких ушкоджень внаслідок падіння на шматок бетону та металеву арматуру. У висновку судово медичної експертизи № 16 від 14.01.2016 року вказано, що тілесні ушкодження у ОСОБА_11 у вигляді саден в проекції лівого ліктьового суглобу, правої орбіти і спинки носу не виключають можливості утворення їх за обставин як було продемонстровано ОСОБА_4 під час слідчого експерименту, тобто внаслідок побиття ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , що в черговий раз доводить протиправність рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Абсурдним видається та обставина, що при перевірці заяви ОСОБА_12 про умисне спричинення йому тілесних ушкоджень, та прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, слідчим до уваги беруться фактично лише покази осіб, що спричинили тілесні ушкодження. Хоча слідчий експеримент за участю ОСОБА_12 в сукупності з висновком експерта щодо механізму отримання тілесних ушкоджень свідчать про правдивість показів потерпілого. В постанові про закриття кримінального провадження обґрунтування слідчого зводиться до можливості перелому ребра та утворення непроникаючого поранення при падінні з висоти власного зросту. Одночасно поза увагою слідчого залишаються численні тілесні ушкодження у вигляді саден, про які у висновку судово медичної експертизи № 112 від 04.04.2017 року мова не йде взагалі. За таких умов, недотримання вимог закону при приведенні експертиз і підготовці висновків, наявність численних протиріч у висновках судово медичних експертиз, свідчать про очевидну необхідність призначення комісійної судово медичної експертизи, чого слідчим зроблено не було. Така необхідність також обумовлена показами свідка ОСОБА_13 . Остання першою оглядала ОСОБА_4 і виявила тілесні ушкодження, зокрема, саме різану рану. При винесенні оскаржуваної постанови слідчим безпідставно не враховано покази свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які повністю підтвердили версію потерпілого щодо спричинення тілесних ушкоджень та осіб які наносили удари. Прокурором з 30.06.2013 року неодноразово надавалися письмові вказівки слідчому, які ним не були виконані. Крім того, слідчим не було з`ясовано , від чиїх саме дій ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 відбулося падіння потерпілого, з яким умислом діяла особа, вчиняючи дії, що призвели до падіння; чи мала вона на меті таким шляхом спричинити тілесні ушкодження; чи усвідомлювала така особа можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень від її дій.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задовольнити, пославшись на обставини, викладені в ній. Потерпілий ОСОБА_4 скаргу адвоката підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_5 в судовому засіданні проти скарги заперечував, пояснивши, що постанова про закриття кримінального провадження відповідає вимогам КПК України, підстав для її скасування немає, а скарга представника потерпілого-адвоката ОСОБА_3 є необґрунтованою та направленою виключно на затягування розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 .

Вивчивши скаргу, вислухавши скаржника, потерпілого, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що 05 квітня 2017 року старшим слідчим Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 було винесено постанову, якою кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0001866 від 30.09.2015 р., закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.

Згідно ч.3 ст.306 цього ж Кодексу, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Згідно ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При перевірці заяви про вчинення злочину, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобовязані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 284 ч. 4 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування , після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Враховуючи викладене вважаю, що в даному випадку слідчий, як особа, що винесла постанову про закриття кримінального провадження дотримав вимог ст.ст. 91-94 КПК України стосовно обовязку доказування певних обставин, збирання доказів та їх оцінки, а також відповідність оскаржуваної постанови органу досудового слідства вимогам ст. 110 КПК України щодо змісту процесуального рішення та ст.284 КПК України, а саме: постанова про закриття кримінального провадження містить відомості про дату і місце її винесення, посаду, прізвище, ініціали особи, що її винесла, назву і номер кримінального провадження; результат проведеного досудового розслідування з вказівкою даних про осіб, стосовно яких здійснювалося кримінальне переслідування; мотиви закриття кримінального провадження з посиланням на отримані під час розслідування докази. Вважаю, що усі підстави на які посилається скаржник впродовж розслідування були перевірені належним чином зібраними доказами, на підставі яких слідчим прийнято постанову про закриття кримінального провадження. Тому висновок про встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, зроблений слідчим на підставі належної перевірки та встановлення всіх обставин справи.

В даному випадку слідчим прийнято рішення, яке відповідає зазначеним вимогам, належно оцінено показання свідків, досліджено документи, які слідчий та прокурор витребував відповідно до вимог ч.2 ст. 93 КПК України - сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя не погоджується з скаржником, що зі сторони слідчого не було призначено додаткову комісійну судово-медичну експертизу, яка на його думку має бути призначена в даному випадку, оскільки відповідно до ч.4,5ст.40 слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі та здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а відповідних доручень прокурора з даного питання в матеріалах кримінального провадження не виявлено та адвокатом відповідне клопотання не заявлялось. В обґрунтування доцільності призначення такої експертизи адвокат зазначає суперечності у висновках судово-медичних експертиз, але в чому саме ці суперечності, і які питання необхідно було слідчому поставити на вирішення експертам для усунення даних протиріч, адвокат не наводить, а обмежується лише зазначенням про необхідність проведення такої експертизи.

Відносно посилання скаржника про поверхневе, формальне проведення досудового слідства, не спрямоване на збирання доказів вини осіб, на яких вказував потерпілий, а саме: вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 .. Вказане посилання не відповідає матеріалам, зібраним в ході досудового слідства, які були оголошені під час розгляду скарги, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні протоколи допиту потерпілого, свідків, проведено слідчий експеримент за участю ряду свідків та потерпілого, отримано висновки експертиз.

Відносно посилання скаржника про відсутність у матеріалах кримінального провадження протоколу огляду місця події, то необхідно зазначити наступне. Слідчим закрито кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не здобуто доказів наявності умислу у діях осіб, на яких вказував потерпілий в ході досудового слідства. Скаржник, зазначаючи про необхідність проведення зазначеної слідчої дії не обґрунтовує, як в ході даної слідчої дії можна здобути докази на доведення умислу відповідних осіб. Теж саме стосується і посилання скаржника на не проведення слідчого експерименту із особами, на яких вказував потерпілий і які були допитані в ході досудового слідства. А всі сумніви, відповідно до практики Європейського суду, повинні тлумачитися на користь обвинуваченої особи.

Стосовно посилання скаржника на відсутність в матеріалах кримінального провадження постанови про визнання ОСОБА_4 потерпілим, за результатом розгляду його заяви, не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний ряд процесуальних документів, в яких ОСОБА_4 зазначений як потерпілий і сам факт порушення кримінального провадження за ч.1ст.122 КК України свідчить про те, що він є потерпілим в даному кримінальному провадженні, оскільки таке кримінальне провадження відноситься до приватного обвинувачення.

Слідчим суддею береться до уваги той факт, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які клопотання з боку потерпілого про проведення слідчих дій, а єдине клопотання адвоката частково залишене без задоволення (про одночасних допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 та інших), і адвокатом не осаджувалось. Інших клопотань адвокат не подавав.

Тому, враховуючи, що вимоги КПК України слідчим при винесені оскаржуваної постанови порушені не були, прийняте ним рішення обґрунтовано належним чином, винесено за результатами здійснення досудового розслідування, в ході якого було проведено повну та всебічну перевірку фактів вказаних заявником, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню.

Згідно вимоги п.4 ч.2 ст.307 КПК України - ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги. Частина 3 ст.307 КПК України - ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 36, 37, п. 1 та п. 3 ч.1 ст. 303, ст.ст. 306, 307, 310, 395 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: підпис…
Копія вірна:

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1