провадження №1-кс/279/981/17
Справа № 279/3200/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2017 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Коростенського ВПГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001476 від 18 серпня 2017 року за ознаками злочину передбаченого ст. 185ч.1 КК України про арешт майна ,-

В С Т А Н О В И В:

В клопотанні слідчого вказано, що 17 серпня 2017 року близько 14 години 40 хвилин працівниками ДП «Коростенське ЛМГ» було затримано вантажний автомобіль МАЗ 5551 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який здійснював перевезення заготівлі колотих дров породи дуб близько 11 куб.м. без документів на вантаж.

18 серпня 2017 року СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, відомості про вказане кримінальне правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001476, за ознаками злочину, передбаченого ст.246 КК України.

Слідчий просить накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події майно.

Перевіривши матеріали клопотання, суд приходить до висновку , що воно не підлягає до задоволення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обгрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94,132,173 КПК України повинен врахувати : існування обгрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора або слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб"єкт , який ініціює таке обмеження повинен обгрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч.1ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За правилами ч.2ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до п.7ч.2ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому згідно до п.1ч.3ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Під час розгляду питання про застосування арешту майна сторони повинні надати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються (ч.5ст. 132 КПК України).

Разом з тим, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим або прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співідноситись з обставинами кримінального провадження.

В своєму клопотанні слідчий не навів яким саме чином порубані дрова можуть бути предметом злочину, стосовно яких існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вони є доказом злочину, підлягають спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, відсутнє посилання на те, що дрова були викрадені. Навпаки свідок ОСОБА_5 ствердив, він за певну суму різав та рубав дрова. В даному кримінальному провадженні саме дубові дрова можуть виступати предметом злочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, на які посилається орган досудового розслідування, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, що відповідно до ч.1ст.173 КПК України, розумності та співмірності втручання у права особи , є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Водночас,статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку , передбаченому цим Кодексом.

До матеріалів клопотання слідчим надано витяг з ЄДРДР, де вказано, що відомості про злочин внесено за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.185 КК України.

Разом з тим, в клопотанні слідчий зазначає, що відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРД за ознаками злочину, передбаченого ст. 246 КК України.

За таких обставин суд приходить до переконання, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого про накладення арешту, відповідає критеріям ч.1ст.170 КПК України, оскільки містить на собі відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин , котрі на даний час встановлюються органом досудового розслідування та обґрунтовано визнано речовими доказами, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів у даному кримінальному провадженні.

Суд враховує розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для власника, дані про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні заяви про вчинення крадіжки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170 - 173 Кримінально - процесуального кодексу України ,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити слідчому СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом 5-ти діб .

Слідчий суддя ОСОБА_1