У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2017 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,
В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 скаргу підтримали та просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.
Слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, завчасно, причина неявки суду не відома.
Слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд скарги у відсутність слідчого.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0006812 від 16 травня 2017 року.
В межах проведення досудового розслідування даного кримінального провадження 16 травня 2017 оку близько 17 год. працівниками поліції було затримано ОСОБА_3 . В подальшому, згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу у ОСОБА_3 працівниками поліції було вилучено автомобіль AUDI A6 AVANT VIN НОМЕР_1 1999-03-29, сріблястого кольору і направлено на спеціальний майданчик. Також у ОСОБА_3 було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Audi A6 AVANT VIN НОМЕР_1 1999-03-29 і ключі від даного автомобіля.
В подальшому, 24 травня 2017 року ОСОБА_3 звертався до слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 із заявою про повернення його автомобіля A6 AVANT VIN НОМЕР_1 1999-03-29, сріблястого кольору, але до цього часу автомобіль не повернутий.
Крім того, слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 з клопотанням про накладення арешту до слідчого не звертався.
У кримінальному провадження №0006812, в рамках якого вилучено вищевказаний автомобіль, ОСОБА_3 є свідком, даний автомобіль не визнано речовим доказом.
Втім, на час подання скарги, вилучене майно не було повернуто заявнику.
Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Крім того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час обшуку 16.05.2017 року майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Дніпровського СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.
Зобов`язати слідчого та/або прокурора у кримінальному провадженні №0006812 від 16 травня 2017 повернути ОСОБА_3 автомобіль AUDI A6 AVANT VIN НОМЕР_1 1999-03-29, сріблястого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Audi A6 AVANT VIN НОМЕР_1 1999-03-29 і ключі від даного автомобіля.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 09 червня 2017 року о 14 год. 00 хв.
Слідчий суддя ОСОБА_1