Справа № 570/4337/13-к
номер провадження 1-кп/570/13/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Рівне
05 травня 2017 року
Рівненський районний суд Рівненської області в складі колегії суддів -
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Рівне кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль, Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
в с т а н о в и в:
25 травня 2013 року в період часу з 2 год. 40 хв. до 3 год. 10 хв. на території КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 2 «Мрія» Костопільської міської ради Рівненської області, що знаходиться за адресою: вул. Коперніка, 43 в м. Костопіль Рівненської області, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які обоє перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_8 ззаду каменем в голову, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді рани правої тім`яної ділянки голови, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я. У відповідь на це ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_8 ножем в область правої половини спини, чим завдав останньому проникаюче поранення в правий заочеревний простір з проникаючим ушкодженням судин правої нирки, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння.
Вневдовзі після цього, коли ОСОБА_9 присів на землю, обпершись спиною об стіну приміщення, ОСОБА_8 , взявши із землі камінь (фрагмент облицювального каменю) став наносити ОСОБА_9 багаточисельні (не менше семи) удари в голову та обличчя, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з чисельними ранами, саднами волосяної частини голови та обличчя, крововиливами під м`яку мозкову оболонку головного мозку, що у своїй сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події. Смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку головного мозку, що в клінічному перебігу призвело до набряку набубнявіння головного мозку і, як результат, стисненню стовбурових клітин головного мозку. Між спричиненням травми голови ОСОБА_9 та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 свою вину у вчиненні зазначеного злочину визнав частково. Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, вважає, що перебував в стані необхідної оборони і що умислу на вбивство ОСОБА_9 у нього не було.
Пояснив, що з ОСОБА_9 він був знайомий приблизно з 2009 року, вони підтримували дружні відносини. Починаючи з 2013 року відносини між ними погіршились, почали виникати конфлікти через дівчину ОСОБА_10 . Зазначив, що ОСОБА_9 всіляко принижував його перед ОСОБА_10 , чіплявся та намагався їх посварити. Коли ОСОБА_10 повідомила про намір припинити з ним відносини через таку поведінку ОСОБА_9 , здійснив невдалу спробу суїциду. Дії ОСОБА_9 непокоїли та дратували його. Неприязні відносини тривали між ними близько 6 місяців.
Напередодні події, 24 травня 2013 року ввечері разом з ОСОБА_9 , а також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в будинку за місцем проживання останнього в м. Костопіль Рівненської області спільно вживали спиртні напої. Він ( ОСОБА_8 ) прийшов у вказаний будинок на пропозицію ОСОБА_9 . Між ними ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) виникав словесний конфлікт, вони виходили із будинку та сперечалися на вулиці. Пізніше ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишилися в будинку, а він пішов додому. Разом із ним пішов ОСОБА_9 . По дорозі додому зайшли на територію дитячого садочка, де між ними відбулася суперечка та сутичка. Коли він стояв спиною до ОСОБА_9 , той вдарив його ззаду каменем в голову. Сприйнявши такі дії ОСОБА_9 як загрозу, ОСОБА_8 вихопив ніж, який мав при собі, та вдарив ним ОСОБА_9 в тулуб. Від удару лезо ножа зламалося та залишилося в тілі ОСОБА_9 , руків`я ножа в нього ( ОСОБА_8 ) в руці. Після удару ножем ОСОБА_9 продовжував погрожувати та ображати ОСОБА_8 . Через деякий час вони обоє заспокоїлись, сиділи на землі біля приміщення, розмовляли. ОСОБА_9 дістав з тіла лезо ножа та розрізав ним собі руку в ділянці зап`ястя. Пізніше ОСОБА_9 знову став погрожувати, нападати та ображати ОСОБА_8 . Вказав, що обставин нанесення ОСОБА_9 ударів каменем в голову він не пам`ятає. Залишив місце події вже після того, як ОСОБА_9 перестав рухатись, при цьому забрав із собою лезо ножа, та пізніше викинув його по дорозі. Прийшовши додому ліг спати. Наступного дня зранку прийшли працівники міліції та повідомили про вбивство ОСОБА_9 , провели огляд та вилучили його одяг та взуття.
Вказав, що був ображений та злий на ОСОБА_9 , але не хотів його вбивати. Висловив жалкування про скоєне, просив вибачення у потерпілої ОСОБА_6 бабусі загиблого ОСОБА_9 .
Незважаючи на часткове визнання підсудним ОСОБА_8 вини у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, його винуватість у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 повністю доводиться дослідженими у судовому розгляді доказами.
Із показань потерпілої ОСОБА_6 - баби загиблого ОСОБА_9 , в судовому засіданні вбачається, що очевидцем події вона не була. Напередодні ввечері 24.05.2013 року її внук ОСОБА_9 пішов з дому, сказавши, що йде до друзів. Вночі, близько 02:00 год. ОСОБА_9 приходив додому, подзвонив по телефону та знову пішов. Наступного дня 25.05.2013 року зранку їй повідомили, що ОСОБА_8 вбив її внука. Пояснила також, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 товаришували, але останніх 3-4 місяці посварились через дівчину. Від позову відмовилась, вказавши, що шкоду їй відшкодовано.
З показань свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_9 постійно проживав з бабусею ОСОБА_6 . Із ОСОБА_8 ОСОБА_9 товаришував. За деякий час до події вони конфліктували через дівчину ОСОБА_10 , яка зустрічалася з ОСОБА_8 , але зідзвонювалась та бачилася з ОСОБА_9 . Очевидцем події вона не була. Пізніше їй стало відомо про вбивство ОСОБА_9 .
Свідкок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала пояснення аналогічні, що й свідок ОСОБА_13 щодо відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та їх спілкування за деякий час до події. 25.05.2013 року вночі, близько 02:00 год. ОСОБА_9 приходив додому, дзвонив з її телефону. Очевидцем події вона не була.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона підтримувала відносини (зустрічалася) із ОСОБА_9 . Також пояснила, що за деякий час до події між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникали конфлікт через дівчину ОСОБА_10 , яка зустрічалася із ОСОБА_8 , але зідзвонювалась та бачилась із ОСОБА_9 . Вважає, що ОСОБА_8 ревнував ОСОБА_10 до ОСОБА_9 небезпідставно. Очевидцем події вона не була.
Свідкок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 певний час товаришували, також дав характеристику ОСОБА_8 , як викладач коледжу, де останній навчався.
Свідкок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що вважав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 товаришами, хоча за деякий час до події вони перестали між собою спілкуватися. ОСОБА_10 спілкувалася з ними обома. Напередодні події, 24 травня 2013 року ввечері він разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 в будинку за місцем проживання останнього в м. Костопіль Рівненської області спільно вживали спиртні напої. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виходили на вулицю де сперечалися між собою. Пізніше вони обоє ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) пішли із вказаного будинку. Очевидцем події він не був.
Свідкок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав пояснення аналогічні, що й свідок ОСОБА_11 щодо відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також і про обставини непередодні події - ввечері 24 травня 2013 року.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що із ОСОБА_9 вона познайомилась приблизно за три роки до події та підтримувала з ним дружні відносини. Пізніше, приблизно за рік до події познайомилася із ОСОБА_8 та почала з ним дружити та в подальшому підтримувати відносини (зустрічатися). Після знайомства із ОСОБА_8 у неї з ОСОБА_9 були лише дружні відносини, близькі стосунки з ним заперечила. Зазначила також, що за деякий час до події між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через неї виникали конфлікти. Пояснила, що ОСОБА_9 приставав до неї, ображав, про що вона розповідала ОСОБА_8 . Очевидцем події вона не була.
З показань свідка ОСОБА_17 (матері підсудного) в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_8 постійно проживав з нею. ОСОБА_8 товаришував із ОСОБА_9 , спілкувався та підтримував відносини з ОСОБА_10 . За деякий час до події (приблизно за 6 місяців) ОСОБА_8 казав їй, що ОСОБА_9 хоче посварити його з дівчиною. Вказала, що їй відомо про стан здоров`я, схильність до самоушкодження та невдалі спроби суїциду ОСОБА_18 . Напередодні події ОСОБА_8 ночував до батька - ОСОБА_18 , який проживає окремо. Очевидцем події вона не була.
З показань свідка ОСОБА_18 (батька підсудного) в судовому засіданні вбачається, що незадовго до події ОСОБА_8 частіше залишався ночувати в нього чим у матері - ОСОБА_18 . Вказав про товариські відносини ОСОБА_8 із ОСОБА_9 . Підтвердив користування ОСОБА_8 ножем. Напередодні події він поїхав, ОСОБА_8 мав ночувати в його квартирі сам. Наступного дня зранку йому стало відомо про подію.
Із протоколу огляду місця події від 25 травня 2013 року з ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 15-32) та з протоколу додаткового огляду місця події від 25 травня 2013 року із ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 37-41) вбачається, що в ході проведення вказаних слідчих дій на території дитячого садочка по АДРЕСА_2 був виявлений та оглянутий труп ОСОБА_9 , із множинними тілесними ушкодженнями. Голова та частина тіла трупа сперті на стіну будівлі. На трупі, під ним та навколо нього, також на стіні виявлено велику кількість плям та потоків речовини темно-бурого кольору, зовні схожі на кров.
Суд не погоджується із доводами захисника про недопустимість, як доказу, вказаного протоколу з підстав його невідповідності ст.ст. 103-104 КПК України, у зв`язку із відсутностю у ньому підпису одного із учасників заступника начальника СУ УМВСУ в Рівненській області ОСОБА_19 . Допитаний в судовому засіданні свідок слідчий ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_19 був у складі групи слідчих по вказаному кримінальному провадженні, брав участь у вказаній слідчій дії та в подальшому поставив підпис в протоколі. Створення групи слідчих підтверджується з відповідної постанови від 25.05.2013 року (т. 1 а.с. 11-12). Вказана захисником обставина не спростовує дійсності обставин події, встановлених при огляді місця події та не вказує на те, що такий доказ отримано незаконним шляхом.
Із висновку судової імунологічної експертизи від 27 червня 2013 року № 154 (т. 2 а.с. 81-84) вбачається, що на фрагментах каміння, вилучених під час огляду місця 25 травня 2013 року, виявлено кров, походження якої від ОСОБА_9 не виключається, від ОСОБА_8 - виключається.
Із висновку судової експертизи волосся від 29 червня 2013 року № 158 (т. 2 а.с. 101-106) вбачається, що волосся людини, вилученого під час огляду місця 25 травня 2013 року може походити від ОСОБА_9 .
Із висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 30 липня 2013 року № 110/252 (т. 2 а.с. 117-123) вбачається, що на руків`ї ножа, вилученого під час огляду місця події 25 травня 2013 року, виявлено кров, генетичні ознаки якої збігаються зі зразками крові ОСОБА_9 , та не збігаються зі зразками крові ОСОБА_8 .
Із протоколу проведення слідчого експерименту із участю обвинуваченого від 25 травня 2013 року із ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 214-231) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії, ОСОБА_8 на місці події показував та пояснював щодо обставин вбивства ОСОБА_9 . Зазначив, що 25 травня 2013 року на території дитячого садочка між ними відбулася суперечка та сутичка. Коли він стояв спиною до ОСОБА_9 той вдарив його ззаду каменем в голову, почали штовхатись між собою. ОСОБА_8 дістав ніж, який мав при собі за поясом штанів, та вдарив ним ОСОБА_9 ззаду в спину. Коли наносив удар ножем ОСОБА_9 , в руках останнього каменя вже не було випустив з рук. Від удару лезо ножа зламалося та залишилося в тілі ОСОБА_9 , руків`я ножа в нього ( ОСОБА_8 ) в руці. Після цього продовжили бійку та протистояння. Через деякий час вони обоє заспокоїлись, сиділи на землі біля приміщення, розмовляли. ОСОБА_9 дістав з тіла лезо ножа та розрізав ним собі руку в ділянці зап`ястя. Пізніше ОСОБА_9 знову став ображати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Саме тоді ОСОБА_8 взяв із землі камінь та наніс ним ОСОБА_9 декілька ударів в голову (нанесення ударів каменем ОСОБА_8 показував та пояснював). Після цього, злякавшись скоєного, викинув камінь та залишив місце події вже після того, як ОСОБА_9 перестав рухатись. При цьому забрав із собою лезо ножа та пізніше викинув його по дорозі з моста в річку.
З протоколу огляду трупа ОСОБА_9 25 травня 2013 року із ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 58-63) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії, вбачається, що на тілі ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: садна та рани на тілі, рана на правій руці в ділянці зап`ястя, чисельні забійні рани голови.
З висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 від 25 травня 2013 року р. № 115 (т. 2 а.с. 3-16), яка не суперечить та доповнює вказаний огляд трупа, вбачається, що на тілі потерпілого виявлено травматичні зміни:
- закрита черепно-мозкова травма з чисельними ранами, саднами волосяної частини голови та обличчя і крововиливами під м`яку мозкову оболонку головного мозку;
- рана лівої бокової поверхні шиї;
- поранення правої половини спини з ушкодженням судин та сечоводу в ділянці воріт правої нирки;
- синець правої половини спини;
- поранення м`яких тканин правого передпліччя з ушкодження крупних судин, м`язів та сухожилків;
- рана правого передпліччя у верхній третині.
Ушкодження голови (рани, садна) утворилися в результаті дії тупого (тупих) предметів, що підтверджено видом ушкоджень, властивостями кінців, країв ран;
рани шиї, верхньої частини правого передпліччя та нижньої частини правого передпліччя, зважаючи на їх морфологічні властивості, утворилася в результаті дії колюче-ріжучого предмета;
поранення спини утворилися в результаті ріжучої дії гострого предмета, що підтверджено як станом кінців країв ран, наявністю раневого канала (в ділянці рани спини) так і результатом медико-криміналістичного дослідження рани спини;
синець правої половини спини в результаті тупого предмета.
Зважаючи на морфологічні властивості ушкоджень останні утворилися незадовго до настання смерті ОСОБА_21 .
Травма голови у ОСОБА_22 (рани, садна, крововиливи під м`які мозкові оболонки) оцінюються в сукупності та за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належить до тяжких тілесних ушкоджень.
Поранення шиї та правого передпліччя кожне, зокрема, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Рана правої половини спини, що проникає в правий заочеревенний простір з ушкодженням судин правої нирки за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належить до тяжких тілесних ушкоджень.
Синець правої половини спини належить до легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_22 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку головного мозку, що в клінічному перебізі призвело до набряку набубнявіння головного мозку і як результат стисненню стовбурових структур останнього. Тобто між спричиненням ОСОБА_23 травми голови та настанням його смерті існує прямий, причинно-наслідковий зв`язок.
Всі зазначені ушкодження, без врахування індивідуальної реактивності організму, утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_22 , на що вказує: забарвлення синців (багряно-синюшне), стан поверхонь саден (запалі рожево-коричневі), відсутність ознак загоєння ран, забарвлення крововиливів у м`які тканини в ділянках ушкоджень (темно-червоні з драглистим набряком), стан субарахноїдальної гематоми та результати мікроскопічного дослідження.
Враховуючи властивості рани спини (довжина 1,1 см), наявність раневого каналу (глибина 8,5 см), а також дані медико-криміналістичного дослідження шматочка шкіри з зазначеною раною, остання утворилася в результаті однієї травматичної дії плоским, колюче-ріжучим, травмуючим знаряддям. Ширина травмуючого знаряддя не є більшим ніж 1,1 см (на рівні глибини занурення його), довжина не менше 8,5 см.
Ушкодження на тілі ОСОБА_22 утворилися в результаті щонайменше вісімнадцятиразової дії тупих та гострих предметів, з силою достатньою для утворення таких. Травма голови в результаті щонайменше семиразової дії тупим предметом.
Зважаючи на характер травми голови між спричиненням останньої та настанням смерті ОСОБА_23 пройшов короткий проміжок часу котрий може вимірюватися хвилинами.
При спричиненні такої черепно-мозкової травми (просторі крововиливи під оболонки головного мозку та у його речовину), зазвичай настає втрата свідомості, що виключає можливість здійснення потерпілим цілеспрямованих активних дій, самостійно рухатись, чинити опір, говорити.
Тілесних ушкоджень, які були б характерні для боротьби, бійки чи самооборони при експертизі трупа ОСОБА_22 не виявлено.
При судово-токсикологічному дослідженні крові від останнього знайдений етиловий спирт в концентрації - 2,43 ‰. Зазначене свідчить, що незадовго до настання смерті останній вживав алкогольні напої. Така концентрація етилового алкоголю зазвичай у живих осіб відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
Напрям раневого каналу поранення правої половини спини є ззаду до переду та ледь справа наліво. Рана на передньо-внутрішній поверхні середньої третини правого передпліччя продовжується раневим каналом котрий має напрям згори донизу, зліва направо та ледь спереду дозаду.
Властивості рани та надрізів шкіри на правому передпліччі, їх розташування зазвичай свідчать про утворення при нанесенні ударів (або ріжучі дії) гострим предметом власноруч. Таке ушкодження на тілі ОСОБА_22 в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходиться.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 висновки вказаної судово-медичної експертизи підтримав та пояснив, крім іншого, що поранення спини з проникненням в кровоносні судини викликає больовий шок. Причина смерті ОСОБА_9 черепно-мозкова травма.
З висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_8 від 25 травня 2013 року № 170 (т. 2 а.с. 29-30) вбачається, що в ОСОБА_8 виявлена рана правої тім`яної ділянки голови, яка зважаючи на її вид та морфологічні властивості (стан країв) утворилася від дії тупого предмета, на протязі доби до моменту огляду. Утворення описаної рани від дії "каменя" не виключається. Зазначена рана за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Згідно висновків акту судової психолого-психіатричної експертизи № 207/13 від 13 червня 2013 року (т. 2 а.с. 230-234), ОСОБА_8 на момент інкримінованого йому діяння психічним захворюванням, яке позбавляло би його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, не страждав, у тимчасово хворобливому стані (патологічне сп`яніння, патологічний афект, смерекові розлади свідомості та ін.), а також в стані фізіологічного афекту під час скоєння інкримінованого злочину він не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Виявляє характерологічні реакції по емоційно нестійкому типу, що не є власне психічним захворюванням, а є особливістю характеру, не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує.
Із висновку акту судової психолого-психіатричної експертизи № 70 від 21.05.2014 року (т. 3 а.с. 203-209) встановлено наступне. Під час клінічної бесіди ОСОБА_8 повідомив, що після того, як ОСОБА_23 вдарив його каменем в голову, а він його ножем, вони деякий час сиділи та розмовляли. А тільки після того, як ОСОБА_23 почав ображати його, його матір та його дівчину нецензурними словами, він розлютився, а далі нічого не пам`ятає, тобто не пам`ятає яким чином наносив удари потерпілому.
Діагностовано у ОСОБА_8 виражену акцентуацію характеру по шизоїдному типу з ознаками, які вказують на ймовірність формування психопатії. Для шизоїдного типу притаманні наступні риси характеру: замкнутість, відгородженість, нестача інтуїції та співчуття, емоційна холодність. Поведінка їх непередбачувана. Відрізняються неконформністю, схильністю до імпульсивних дій. У навчанні та праці їх показники низькі, пристосування носить нестійкий характер. Шизоїдні особистості схильні до бродяжництва та спілкуваня з асоціальними елементами. Злочини, які здійснюють такі особи, відрізняються жорстокістю та носять не спланований характер.
Експерти вказують, що досліджувана ситуація не відповідає клінічній картині перебігу стану фізіологічного афекту, чи іншого емоційного стану, який суттєво впливає на свідомість та діяльність людини. Під час перебігу таких станів відбувається короткочасне звуження свідомості на об`єкті агресії, що унеможливлює припинення агресивних дій, а потім їх поновлення, як відбувалось в досліджуваній ситуації: після нанесення ОСОБА_25 удару ножем, ОСОБА_8 та ОСОБА_23 деякий час сиділи та розмовляли, а потім у відповідь на образи потерпілого ОСОБА_8 почав наносити йому удари камінням. Про відсутність короткотривалого звуження свідомості на об`єкті агресії свідчить ще те, що змінювався спосіб нанесення ударів, спочатку ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_22 ножем, а потім бив камінням. ОСОБА_8 наносив ушкодження потерпілому в кілька підходів та різним способом, при цьому не зважаючи на будь-які імовірні наслідки.
При проведенні дослідження встановлено також, що ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає, виявляє ознаки імпульсивного типу емоційно-нестійкого розладу особистості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_8 психічним захворюванням чи недоумством не страждав, але виявляв ознаки стану часткової декомпенсації імпульсивного типу емоційно-нестійкого розладу особистості. Наявні у нього в період інкримінованих йому дій значне порушення контролю над імпульсивністю, масивні суб`єктивно значимі емоційні переживання, мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку у досліджуваній ситуації. Тому, в період інкримінованих йому дій, ОСОБА_8 не повною мірою був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_26 , а саме, виражена акцентуація характеру по шизоїдному типу, а також формальність критики, послаблений самоконтроль, схильність до імпульсивних дій значно вплинули на його поведінку, на момент інкримінованих йому дій.
ОСОБА_8 на момент інкримінованих йому дій, у стані фізіологічного афекту не перебував.
Оцінюючи подані сторонами кримінального провадження та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині повністю доведена. Дії підсудного ОСОБА_8 підпадають під ознаки злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Показання ОСОБА_8 , а так само доводи захисника про відсутність у підсудного умислу на позбавлення ОСОБА_9 життя та заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, у стані необхідної оборони, а також і попередні доводи про вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання - суд вважає реалізацією обвинуваченим права давати свої показання з огляду на обрану ним правову позицію захисту.
Не погоджується колегія суддів і з доводами захисника про те, що не встановлено мотив злочину, оскільки як із показань обвинуваченого так і пояснень свідків встановлено, що злочин вчинено на ґрунті особистих неприязних відносин, особистої образи, що розвинулися внаслідок взаємних претензій між ОСОБА_8 та ОСОБА_27 щодо відносин із дівчиною, та некоректного (образливого) ставлення останнього до підсудного. Визначальним у поведінці ОСОБА_8 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися). Такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру.
Колегія суддів вважає доведеним, що з боку потерпілого не було дій, які б свідчили про наявність дійсного, реального і об`єктивного суспільно небезпечного посягання, яке б за своїм характером і ступенем суспільної небезпечності могло реально заподіювати чи створювати реальну загрозу заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_8 , що охороняються законом, зокрема, його життю чи здоров`ю, а відвернення чи припинення його вимагає заподіяння шкоди тому, ким вчинюється посягання.
Після завдання удару ножем та спричинення потерпілому різаної рани, яка є тяжким тілесним ушкодженням, ОСОБА_8 мав можливість припинити конфлікт, натомість через нетривалу перерву знову наніс йому чисельні удари каменем в голову, які виявилися смертельними.
Водночас, про намір і прямий умисел ОСОБА_8 на позбавлення ОСОБА_9 життя свідчать спрямованість дій винного і характер заподіяних потерпілому ушкоджень, застосування ножа та каменя, як знаряддя вчинення злочину, кількість та локалізація поранень, обставини їх спричинення, а саме, завдання удару ножем у спину, з достатньою силою з огляду на довжину ранового каналу 8,5 см, а також проміжок часу, який пройшов між спричиненням потерпілому тяжкого тілесного ушкодження внаслідок удару ножем та нанесенням не менше семи зі значною силою ударів каменем в голову ОСОБА_9 , від яких настала його смерть, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину підібрав та викинув зламане лезо ножа та втік з місця вчинення злочину.
Із урахуванням встановлених обставин та наведених доводів, відсутні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 118 КК України.
Судово-психіатрична експертиза № 70 від 21.05.2014 року не суперечить вказаній попередній судово-психіатричній експертизі № 207/13 від 13 червня 2013 року щодо відсутності у ОСОБА_8 в період інкримінованих йому дій та на час проведення експертиз - психічних захворювань, чи недоумства; того, що він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В стані фізіологічного афекту під час скоєння інкримінованого злочину він не перебував. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Таким чином, матеріали кримінального провадження, із урахуванням висновків вказаних судово-психіатричних експертиз, не містять даних про те, що на момент вчинення злочину ОСОБА_8 перебував в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту).
Із урахуванням встановлених обставин та наведених доводів, відсутні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 116 КК України.
Також, експертиза № 70 від 21.05.2014 року доповнює експертизу № 207/13 від 13 червня 2013 року щодо ознак критеріїв обмеженої осудності у ОСОБА_8 , оскільки вказується те, що ОСОБА_8 в період інкримінованих йому дій не повною мірою був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через розлад особистості.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За місцем проживання дільничим інспектором міліції та із попереднього місця навчання Костопільського будівельно-технологічного технікуму НУВГП підсудний ОСОБА_8 характеризуються негативно. За місцем проживання сусідами та із попереднього місця роботи підсудний ОСОБА_8 характеризуються позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає компенсацію винним матеріальної та моральної шкоди потерпілій, а також й те, що підсудний не повною мірою був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через розлад особистості.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_8 тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому пов`язаний з такою ізоляцією вид покарання за вчинений ним злочин в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яке за розміром наближене до мінімального покарання, передбаченого законом, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 12 березня 2015 року задоволено касаційну скаргу прокурора та скасовано ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2014 року. Суд касаційної інстанції встановив незаконність перекваліфікації судом апеляційної інстанції дій ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на менш тяжкий злочин - передбачений ст. 116 КК України.
За вказаних обставин, оскільки скасування зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції від 09.10.2014 року про перекваліфікацію дій підсудного зумовлено необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин, при новому розгляді дії підсудного кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, суд вважає помилковими доводи захисника про недопустимість при новому розгляді справи судом першої інстанції посилення покарання призначеного згідно ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2014 року ОСОБА_8 за ст. 116 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Із матеріалів справи (т. 1 а.с. 196-197) вбачається, що 25 травня 2013 року ОСОБА_8 затримано та в подальшому застосовано щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою (т. 1 а.с. 248). 09 жовтня 2014року (т. 3 а.с. 224) набрали законної сили вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 04.11.2013 року та ухвала Апеляційного суду Рівненської області від 09.10.2014 року згідно яких ОСОБА_8 відбував покарання у виді позбавлення волі в Піщанській ВК № 59 (т. 4 а.с. 150). Для участі в розгляді справи в ВССУ ОСОБА_8 з виправної колонії не етапувався. 18.03.2015 року на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 10.03.2015 року ОСОБА_8 умовно-достроково звільнений від відбування покарання.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи наведене, та відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання засудженого слід зарахувати строк попереднього ув`язнення із 25 травня 2013 року по 09 жовтня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також зараховується у строк покарання засудженого відбування ним покарання у виді позбавлення волі із 10 жовтня 2014 року по 18 березня 2015 року.
Потерпілою ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до підсудного ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 тис. грн., витрат на надання юридичної допомоги у розмірі 500 грн (т. 3 а.с. 10). В судовому засіданні потерпіла відмовилась від позову про що подала письмову заяву (т. 4 а.с. 50, 60). Наслідки відмови від позову їй роз`яснено. Згідно положень ст. 128 КПК України, п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Із урахуванням наведеного, відмова позивача від позову приймається судом, провадження за вказаним цивільним позовом у кримінальному провадженні слід закрити, згідно п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.
Згідно положень ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання речових доказів вирішено вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 04.11.2013 року, який виконано в цій частині (т. 4 а.с. 132-141).
Враховуючи те, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий насильницький злочин, обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_8 зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважаючи вказаний запобіжний захід необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку. Визначити строк дії запобіжного заходу шістдесят днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-370, 373-376 КПК України, суд, -
з а с у д и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу обрати у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 09 год. 00 хв. 04 липня 2017 року.
Строк відбування покарання обчислюється з моменту взяття під варту 05 травня 2017 року. Зарахувати у строк відбування покарання засудженого ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення із 25 травня 2013 року по 09 жовтня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також строк відбування засудженим ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із 10 жовтня 2014 року по 18 березня 2015 року.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, витрат на правову допомогу - закрити згідно п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз:
489 грн. за проведення судової-дактилоскопічної експертизи № 3-70 від 05.06.2013 р.,
376.08 грн. за проведення судової імунологічної експертизи № 149 від 29.05.2013 р.,
376.08 грн. за проведення судової імунологічної експертизи № 148 від 29.05.2013 р.,
611.80 грн. за проведення судової імунологічної експертизи № 150 від 30.05.2013 р.,
611.80 грн. за проведення судової імунологічної експертизи № 153 від 27.06.2013 р.,
489.44 грн. за проведення судової імунологічної експертизи № 154 від 27.06.2013 р.,
489.44 грн. за проведення судової імунологічної експертизи № 155 від 29.06.2013 р.,
613 грн. за проведення судової експертизи волосся № 158 від 03.07.2013 р.,
391.20 грн. за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 4/467 від 01.08.2013 р.,
1 765.20 грн. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/252 від 30.07.2013 р.,
1 765.20 грн. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/250 від 01.08.2013 р.,
1 103.25 грн. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № 10/251 від 02.08.2013 р.,
391.20 грн. за проведення судової трасологічної експертизи № 2-186 від 26.08.2013 р.,
489 грн. за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 3-121 від 02.09.2013 р.,
489.44 грн. за проведення судової імунологічної експертизи № 231 від 26.08.2013 р.
Питання речових доказів вирішено вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 04.11.2013 року, який виконано в цій частині.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_1 Кр ОСОБА_28 ОСОБА_29