У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/193/17
Провадження №1-м/348/1/17

13 лютого 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України,
В С Т А Н О В И В:
28.12.2016 року наказом № 3903/5 Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком суду Російськоої Федерації громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 26.01.2017 року до суду подано клопотання про приведення цього вироку у відповідність із законодавством України, а також про вирішення питання щодо виконання вироку в частині цивільного позову.
Вироком Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року громадянина України ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.30, ч.1 ст.228 КК Російської Федерації і призначено покарання у виді позбавлення волі строком один рік два місяці. На підставі ст.70 КК Російської Федерації до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 рокуі за сукупністю вироків визначено засудженому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком сім років два місяці з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою. Постановлено рахувати строк відбування покарання у виді позбавлення волі з 21.07.2016 року.
ОСОБА_4 відбуває покарання в Федеральній казенній установі СІЗО-1 УФСВП Росії по Республіці Марій Ел. Кінець строку відбування покарання 20.09.2023 року.
Згідно вироку Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. «б,в» ч.4 ст.162; п.п. «а,в,г» ч.2 ст.161 КК Російської Федерації і призначено покарання у виді позбавлення волі строком дев*ять років.
Цивільний позов задоволено. Стягнено з засудженого ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди,завданої злочином в користь КБ «Ріал-Кредит» ТОВ 105185,92 рублів.
Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ СІЗО-1 УФСВП Росії по Республіці Марій ЕЛ, в особовій справі засудженого ОСОБА_4 знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього вказаних коштів,за яким проводилися часткові стягнення.
Засуджений ОСОБА_4 надав гарантії сплати боргу за вироком російського суду.
На підставі викладеного, заявник просить суд визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним та визначити строк покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року з врахуванням покарання призначеного вироком Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року і вирішити питання про виконання вироку Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
В судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.
Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні зазначено про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.
Вивчивши матеріали клопотання з додатками, вислухавши пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Ч. 1 ст. 602 КПК України передбачено ,що вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 року та 26.09.2002 року відповідно.
Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:
a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Згідно з ч.3,4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Судом встановлено, що вироком Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року ОСОБА_4 було засуджено за п.п. «а,в,г» ч.2 ст.161 КК Російської Федерації( відкрите викрадення чужого майна / грабіж/,скоєний за попередньою змовою групою осіб , з незаконним проникненням у приміщення із застосуванням насильства ,яке не є небезпечним для життя чи здоров*я) п.п. «б,в» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації (напад ,вчинений з метою викрадення чужого майна / розбій/ із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров*я, за попередньо змовою групою осіб , в особливо великому розмірі , із заподіянням тяжкої шкоди здоров*ю потерпілого ). Цивільний позов задоволено . Стягнено із засудженого ОСОБА_4 в користь КБ «Ріал-Кредит» ТОВ 105185,92 рублів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Згідно з вироком Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.30, ч.1 ст.228 КК Російської Федерації ( замах на незаконне придбання без мети збуту наркотичного засобу у значному розмірі).
На підставі ст.70 КК Російської Федерації до покарання, призначеного даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 рокуі за сукупністю вироків визначено за судженому ОСОБА_4 остаточне покарання .
Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, є кримінальним правопорушенням згідно із законодавством України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.610 КПК України засудженому ОСОБА_4 слід визначити статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку Російської Федерації.
Також, відповідно до вимог ч.6 ст.610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову у разі наявності відповідного клопотання.
Визначити, що ч.3 ст.30, ч.1 ст.228 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджено вироком Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року, відповідає ч.1 ст.15, ч.1 ст.309 КК України (замах на незаконне придбання без мети збуту наркотичного засобу).
Визначити ,що п.п. «а,в,г» ч.2 ст.161; п.п. «б,в» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджено вироком Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року відповідають ч.3 ст.186; ч.4 ст.187 КК України ( відкрите викрадення чужого майна /грабіж/ , поєднане з насильством,яке не є небезпечним для життя чи здоров*я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб , поєднане з проникненням в приміщення; напад з метою заволодіння чужим майном /розбій/ , поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров*я особи, за попередньою змовою групою осіб , у великих розмірах,поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ).
Засудженому ОСОБА_4 за ч.1 ст.15, ч.1 ст.309 КК України слід визначити покарання з врахуванням положень ч.3 ст. 68 КК України, згідно з якими за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини статті Особливої частини цього Кодексу.
Враховуючи, що санкція ч.1 ст.309 КК України передбачає найбільш суворий строк основного покарання у вигляді позбавлення волі до 3 років, ОСОБА_4 за ч.1 ст. 15, ч.1 ст.309 КК України не може бути визначено основне покарання більше 2 років позбавлення волі.
Крім того, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, положення якої відповідають ст.. 70 КК Російської Федерації , до призначеного вироком Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року покарання слід частково приєднати невідбуте ОСОБА_4 покарання згідно вироку Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року і остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком сім років два місяці , що призначено вироком іноземної держави, та відповідає вимогам до визначення строку покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченим ч.4 ст.610 КПК України.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обчислювати з 21.07.2016 р. - відповідно до дати, яка встановлена вироком Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року.
Також, відповідно до положень п. с ч.1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року суд не визначає виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України, не передбачено визначення судом виду такої установи.
Крім того, суд відповідно до вимог ч.6 ст.610 КПК України, вважає можливим одночасно вирішити питання про виконання вироку Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року в частині цивільного позову , оскільки рішення про стягнення з засудженого в користь КБ «Ріал-Кредит» ТОВ 105185,92 рублів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином було прийнято судом і наявне відповідне клопотання про вирішення цього питання, в зв`язку вирок підлягає виконанню в цій частині.
Керуючись ст.610 КПК України, ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Вирок Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року відносно ОСОБА_4 привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що ч.3 ст.30, ч.1 ст.228 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджено вироком Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року відповідає ч.1 ст.15, ч.1 ст.309 КК України.
Визначити , що п.п. «а,в,г» ч.2 ст.161 ; п.п. «б,в» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 , засуджено вироком Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року, відповідають ч.3 ст.186; ч.4 ст.187 КК України.
Засудженому ОСОБА_4 на підставі вироку Медведєвського районного суду Республіки Марій Ел Російської Федерації від 21.07.2016 року визначити покарання за ч.1 ст.15, ч.1 ст. 309 КК України один рік два місяці позбавлення волі . На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 рокуі за сукупністю вироків визначити за судженому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком сім років два місяці .
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі рахувати з 21.07.2016 року.
Вважати вирок Сімоновського районного суду м. Москви від 18.12.2014 року таким, що підлягає виконанню суду в частині стягнення з засудженого ОСОБА_4 на користь КБ «Ріал-Кредит» ТОВ 105185,92 рублів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1