Справа № 308/2465/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_4 , погоджене начальником відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про про арешт тимчасово вилученого майна,
В С Т А Н О В И В :
До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання, згідно з яким ініційовано питання щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно 11.03.2017 року під час затримання ОСОБА_5 , а саме: мобільного телефону Нокія із сім картками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

З внесеного клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що згідно з даними витягу з кримінального провадження з кримінального провадження №0000002 від 04.01.2017, сформованим станом на 13.03.2017, органом досудового розслідування прокуратурою Закарпатської області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 04.01.2017 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, особа, яку повідомлено про підозру : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , працюючи на посаді начальника полігону військової частини ПП НОМЕР_3 вчинив умисний, корупційний злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин.
Так, начальник полігону військової частини ПП НОМЕР_3 ОСОБА_5 , до якого на початку грудня 2016 року звернувся ОСОБА_7 , з тим щоб отримати дозвіл на заготівлю деревини на території полігону військової частини НОМЕР_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив використати дану ситуацію у власних корисливих інтересах, з метою особистого протиправного збагачення.
При цьому, в ході вказаної зустрічі із ОСОБА_7 , яка відбувалася на території полігону військової частини НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 висунув ОСОБА_7 вимогу, що за неправомірну вигоди в розмірі 3000 грн. із розрахунку за чотири м.куб. заготовлених дров, він з використанням свого службового становища, як начальник полігону надасть йому дозвіл на заготівлю деревини вказаному на полігоні, на що ОСОБА_7 вимушений був погодитись.
Після цього ОСОБА_7 , в період із кінця лютого 2017 року по 10 березня 2017 року тричі приїздив на вищевказаний полігон, де із дозволу ОСОБА_5 провів заготівлю дров`яної деревини в кількості приблизно 7 м.куб., яку за допомогою транспортних засобів у три етапи вивіз із території військового полігону.
У подальшому, зранку 11.03.2017 ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого, протиправного збагачення, в ході телефонної розмови зобов`язав ОСОБА_7 передати йому обумовлену суму неправомірної вигоди в розмірі 7000 грн. через свого підлеглого начальника військового стрільбища полігону ППВ4673 ОСОБА_8 .
В цей же день, о 08.37 год. ОСОБА_8 , знаходячись на території полігону військової частини ПП НОМЕР_3 , в АДРЕСА_1 , не будучи обізнаним із протиправними намірами ОСОБА_5 , за вказівкою останнього зустрівся із ОСОБА_7 та одержав від нього 7000,00 грн., які за вказівкою ОСОБА_5 сховав під монітором для комп`ютера у його службовому кабінеті №1, який розташований за вказаною адресою у приміщенні казарми.
Таким чином, начальник полігону військової частини ПП НОМЕР_3 ОСОБА_5 , 11.03.2017 року одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 7000 грн., за надання йому дозволу на заготівлю на території полігону військової частини ПП НОМЕР_3 дров в кількості 7 м.куб.
11.03.2017 об 11.30 год. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Також 11 березня 2017 року під час затримання ОСОБА_5 вилучено мобільний телефон Нокія із сім картками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Слідчий зазначає, що за допомогою вказаного мобільного телефону ОСОБА_5 спілкувався із ОСОБА_8 і давав йому вказівки щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_7 , а відтак вказаний телефон відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України був використаний як засіб вчинення кримінального правопорушення.

11.03.2017 о 15.08 год. ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України.

За твердженням слідчого у клопотанні, на даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучена річ є доказом у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Слідчий та прокурор у ході судового розгляду заявлене клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Підозрюваний та захисник не заперечили проти задоволення клопотання.
Дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Одним із процесуальних джерел доказів є речові докази, за ч. 2 ст. 84 КПК України, якими відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За ч. 7 ст. 237 КПК України, при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, є існування сукупності розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Метою накладення арешту згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 11 березня 2017 року підозрюваним ОСОБА_5 добровільно видано мобільний телефон марки Нокія із сім картками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , про що у вказаному протоколі наявний власноручний підпис останнього.

Оцінивши вищенаведене, враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні тимчасово вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні, беручи до уваги те, що слідчим у судовому засіданні доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на таке, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість внесеного клопотання.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 237, 309, 394, 395 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 11.03.2017 року під час затримання ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , мобільний телефон Нокія із сім картками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1