Ухвала іменем україни 14 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

переглянула в судовому засіданні вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 квітня 2016 року та вирок Апеляційного суду Житомирської області від 1 липня 2016 року за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області щодо ОСОБА_6 .

Вироком Коростенського міськрайонногосуду Житомирської області від 5 квітня 2016 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Айзпуте, Ліепайського району (Латвія), громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн.
В задоволенні цивільного позову ПАТ «Укртранснафта» в особі філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» відмовлено.
Речові докази: автомобіль «DAF FX-95», реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп-цистерна реєстраційний номер НОМЕР_2 повернуто власникам.
Гумовий шланг високого тиску з болтовими з`єднаннями, металевим перехідником та вимірювачем тиску (манометром), катушку з полімерного матеріалу та дві пляшки з нафтою знищено.
Нафту об`ємом 3,582 кум.м. повернуто власнику.
Апеляційний суд Житомирської області зазначений вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасував, постановив новий вирок від 1 липня 2016 року, яким засудив останнього за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, 31 серпня 2015 року, в період часу з 21.00 до 23.38 години, перебуваючи на 128 км магістрального нафтопроводу «Дружба» філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта», розташованого поблизу с. Велень Коростенського району, шляхом вільного доступу, використовуючи гумовий шланг високого тиску, металеві перехідники, кульові крани та манометр, скоїв з вказаного нафтопроводу крадіжку нафти сорту «URALS», об`ємом 3,582 куб.м., вагою нетто 3,115 т., середньою вартістю 7726,46 грн., за одну тонну, на загальну суму 24067,92 грн., якою заповнив секцію № 2 напівпричепу-цистерни, реєстраційний номер НОМЕР_2 і за допомогою вантажного автомобіля «DAF FX-95», реєстраційний номер НОМЕР_1 намагався транспортувати.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку міського суду та вироку апеляційного суду у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого та про направлення справи на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд в порушення вимог ст. 98, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК невірно вирішив питання щодо долі речових доказів. Вважає, що автомобіль і причіп-цистерна підлягають конфіскації в дохід держави. Стверджує, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не повною мірою відповідає особі засудженого та тяжкості злочину.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, та правильність кваліфікації його дій прокурором у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону при розв`язанні питання щодо речових доказів не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки, зазначені у вироку автомобіль і напівпричеп цистерна, засудженому на праві власності не належали, то у відповідності до положень ч.9 ст.100 КПК, суд правильно повернув їх власнику, тобто законному володільцю. Підстав для конфіскації зазначених речових доказів у суду не було і з таким рішенням фактично погодився й прокурор, який в апеляційному порядку його не оспорював.
Враховуючи, що рішення суду у цій частині постановлено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а у касаційній скарзі не наведено належних доводів на спростування цих висновків суду, з якими погоджується і суд касаційної інстанції, то підстав для скасування судових рішень з цього приводу немає.
Що стосується доводів прокурора щодо невідповідності призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості злочину і даним про його особу внаслідок м`якості через безпідставне застосування ст. 75 КК України, то вони також є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого та дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції тяжкості кримінального правопорушення та є несправедливим внаслідок м`якості.
Обґрунтовуючи рішення щодо виду і міри покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд, дотримуючись положень статей 50, 65 КК, правильно врахував ступінь тяжкості злочину та конкретні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, розмір шкоди спричиненої підприємству та обставини, які пом`якшують покарання. Зважив суд і на думку прокурора, який наполягав на призначенні ОСОБА_6 саме такого виду покарання.

Висновки суду апеляційної інстанцій про застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України відповідають вимогам закону і є вмотивовані. Звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та перебування його під контролем уповноваженого органу на протязі значного часу унеможливлять вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд при розгляді поданих прокурором та представником потерпілого апеляційних скарг дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК. Постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
Отже, підстав до скасування судових рішень з мотивів, викладених у касаційній скарзі, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до ст. 438 КПК були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 квітня 2016 року та вирок Апеляційного суду Житомирської області від 01 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3