АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/790/22/17 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
Прокурора - ОСОБА_6 ,
Власника майна - ОСОБА_7 ,
Представника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2016 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2016 року було задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000116 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири, розпоряджатися та користуватися нею (а.с.24)
Приймаючи таке рішення слідчий суддя вважав, що прокурором доведені правові підстави для арешту майна, передбачені КПК України, а саме, що вказана квартира є доказом злочину та набута злочинним шляхом.
З таким рішенням слідчого судді не погодився власник квартири ОСОБА_7 та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Московського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2016 року про арешт майна скасувати.
Апелянт зазначає, що 17 листопада 2016 року ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності. Вказує, слідчим суддею не обґрунтовано, що незастосування арешту квартири перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні, а саме, що воно може бути відчужене. Крім того, апелянт зазначає, що він є добросовісним набувачем вказаної квартири , не має жодного відношення до вчиненого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, не заявлено цивільний позов.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який наполягав на обґрунтованості накладення арешту на майно, дослідивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 307 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається із матеріалів провадження, клопотання прокурора про арешт майна, з яким він звернувся до слідчого судді, обґрунтовано наявністю відомостей, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Так, 16.11.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 було внесено відомості про те, що невстановлені особи шляхом надання недостовірних документів до державної нотаріальної контори шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_9 (а.с.4)
Положенням ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
За змістом ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п.2 ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно, або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 962 КК України.
У судовому засіданні прокурор не довів наявність обставин для застосування арешту майна. Окрім того, не були надані докази, які б підтверджували незаконність перебування даного об`єкту нерухомості у приватній власності третьої особи.
Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16), якій на підставі свідоцтва про право власності р.№ НОМЕР_1 від 05.01.1999 року належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).
11.10.2016 року (до закінчення встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини спадкоємцями) Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою на вказану квартиру було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії 1-469 на ім`я ОСОБА_10 .(а.с.19).
Внаслідок цього на підставі пред`явлених невстановленими особами від імені ОСОБА_10 документів було здійснено видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а також реєстрацію права власності на ім`я останнього.
15.11.2016 року ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1 , про що було укладено договір купівлі продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №3852, та в цей же день право власності було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, ОСОБА_7 на законних підставах набув права власності на вказану квартиру.
Згідно ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Отже, ОСОБА_7 у розумінні цієї статті, є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 .
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя на вказані обставини уваги не звернув та послався на доведеність прокурором ризику відчуження мана та можливості використання його як доказу у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч.12 ст. 170 КПК України, заборона користування житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається
У відповідності до положень ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Слідчий суддя в порушення вимог ст. 173 КПК України наклав арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , який не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000116 від 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, без доведення необхідності у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яке насамперед порушує права власника майна третьої особи ОСОБА_7 , який не є безпосередньо ні підозрюваним, ні обвинуваченим, нерухоме майно, на яке слідчий суддя наклав арешт, є його приватною власністю, не підпадає під визначення майна, зазначеного у ст.170 КПК України.
Оскільки слідчий суддя під час розгляду справи не дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що призвело до неповноти судового розгляду, а також істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 392, 404. п. 2 ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2016 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №000016 від 16.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді