Справа№646/3093/17
Провадження №1-кп/646/434/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.17 року м. Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000592 від 23.03.2017 року , за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04.04.2017 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч.4 ст. 407 КПК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком на 1 рік, у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 16 березня 2017 року близько 11-30, знаходячись біля центрального входу супермаркету "Клас", розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна 178, шляхом зловживання довірою вирішив заволодіти мобільним телефоном раніше малознайомого ОСОБА_4 , якого він зустрів біля зазначеного супермаркету.

Так, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного самостійного збагачення, з корисливих мотивів, розробив злочинний план, реалізуючи який, під приводом здійснення телефонного, шляхом зловживання довірою, попросив ОСОБА_4 передати йому в тимчасове користування його мобільний телефон ТМ «Nокіа С5-03», в корпусі чорного кольору. Введений в оману потерпілий нічого не підозрюючи про злочинні наміри малознайомого ОСОБА_5 виходячи з помилкової впевненості в добросовісності дій останнього, погодився на його прохання і добровільно передав ОСОБА_5 свій вищезазначений мобільний телефон ТМ «Nокіа С5-03», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1541 від 30.03.2017 року 220,00 гривень.

Після чого ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_4 вищевказане майно, продовжуючи реалізацію заздалегідь задуманого, чітко спланованого злочинного плану, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи намірів повертати взятий ним мобільний телефон, здобутий шляхом зловживання довірою, а також скориставшись неуважністю потерпілого повідомив йому завідомо неправдиву інформацію про те, що йому необхідно здійснити телефонний дзвінок своєму знайомому і під зазначеним приводом відійшов від ОСОБА_4 , в сторону. Після чого, ОСОБА_5 з викраденим мобільним телефоном, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_4 матеріальний збиток на зазначену суму.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 , визнав свою вину у вчиненні злочинів в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованих йому діянь та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він 16 березня 2017 року знаходячись біля супермаркету «Клас» зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_4 та попросив останнього передати йому телефон, оскільки йому потрібно зателефонувати, після отримання телефону він відійшов від ОСОБА_4 в сторону та забравши телефон пішов з ним на ринок дворами, по дорозі йому двічі телефонував ОСОБА_4 та він йому говорив, що зараз повернеться, однак повертатися не збирався, після чого він продав вказаний телефон сусіду за 85 гривень.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , допустимим доказом у справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 190 КК України

Згідно класифікації, передбаченій ст.12 КК України ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , вчинив злочин передбачений ч.1 ст. 190 КК України 16.03.2017 року, тобто до постановлення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2017 року, яким було визнано його винним у скоєнні злочину передбачений ч.4 ст. 407 КПК України та призначено покарання до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком на 1 рік, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, має вищу освіту, молодий вік.

Обставиною, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає її щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання відсутні.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Проаналізувавши зазначені обставини, з урахуванням ступеня тяжкості скоєних злочинів, наведених вище даних про особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення висловлену під час судових дебатів, яка просила призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з метою досягнення цілей покарання, визначених ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті закону, що передбачає відповідальність за скоєним ним злочин у виді штрафу.

Згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочину, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання за сукупністю злочинів відповідно до правил ч 1-3 ст. 70 КК України.
Частиною 3 ст. 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складання з іншими видами покарання не підлягають і виконуються самостійно.
Кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 190 КК України ОСОБА_5 скоїв 16.03.2017 року, тобто до постановлення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2017 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 407 КПК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком на 1 рік, а тому враховуючи вимоги ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно, суд вважає за необхідне даний вирок виконувати самостійно.
Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з засудженого.

Керуючись, ст..72 КК України, ст.ст.100, 349, 369, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850, 00 гривень (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Даний вирок виконувати самостійно і окремо від вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2017 року, згідно якого ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком на 1 рік.
Речові докази:

мобільний телефон «Nокіа С5-03», чорного кольору, імей НОМЕР_1 , який передано до камери схову Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили повернути його законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення експертизи №1541 від 30.03.2017 року у розмірі 175, 92 гривень.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 діб після проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1