Категорія:ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Рудня, Рожищенського району Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимий, зокрема: 19.06.2012р. Демидівським районним судом Рівненської області за ст.ст. 128 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 11.05.2012р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.263 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 05.02.2013р. Рожищенським районним судом Волинської області за ст.ст. 309 ч.1, 70 ч.4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 10.06.2014р. по відбуттю покарання

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.310 КК України у виді 3 років позбавлення волі
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття 3 роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, повторно, в червні 2016 року, на смітнику навпроти території свого домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , незаконно придбав головки рослини маку, які переніс в будинок за місцем проживання, частину з яких подрібнив, висушив та екстрагував, чим незаконно виготовив концентрат з макової соломи, та які постійно незаконно зберігав за місцем свого проживання для власних потреб, без мети збуту. 11 серпня 2016 року, за місцем проживання в АДРЕСА_1 в ході проведення санкціонованого Луцьким міськрайонним судом Волинської області обшуку було виявлено та вилучено подрібнені та цілі головки маку, які згідно висновку експерта №418/418 від 25.08.2016р. являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - макову солому, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 481,89г. та рідини коричневого та світло-коричневого кольору у пляшці з полімерного матеріалу, що згідно висновку експерта №419/419 від 31.08.2016р. являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб - концентрат з макової соломи, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 14,683 г.

Він же, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.309 КК України, на початку квітня 2016 року за місцем проживання в АДРЕСА_1 , на території домогосподарства, переслідуючи мету незаконного вирощування конопель, умисно, незаконно вирощував, без мети збуту, 26 кущів рослини коноплі, які 11.08.2016р. були виявлені працівниками поліції та згідно висновку експерта 420/420 від 25.08.2016р. являють собою рослини роду конопель, які згідно Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000р. «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиця 1, Список №3, відносяться до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення мінімального покарання за статтями, за якими обвинувачений визнаний винним. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Окрім того, вказує на те, що суд вийшов за межі обвинувачення, оскільки в фабулі встановленого обвинувачення за ч.2 ст.309 КК України відсутня кваліфікуюча ознака повторність, а за ч.2 ст.310 КК України вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст..309 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки за ч.2 ст.309 КК України та у виді позбавлення волі на строк 4 роки за ч.2 ст.310 КК України. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, оскільки фактично на його утриманні двоє малолітніх дітей, один з них навіть не його рідний, однак йому необхідно матеріально та морально підтримувати як дітей, так і дружину. Просить вирок суду першої інстанції, як можна зрозуміти зі змісту скарги, в частині призначеного покарання змінити, на підставі ст.75 КК України встановити іспитовий строк.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора з викладених у ній підстав, а скаргу обвинуваченого заперечив, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили задовольнити скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України є правильною і також не оскаржується.

Визнаючи винним ОСОБА_8 за ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України та викладаючи юридично формулу кваліфікації діянь, суд першої інстанції вірно вказав кваліфікуючі ознаки, тому доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність постановлення нового вироку в цій частині не заслуговують на увагу.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 раніше неодноразового судимий, знову вчинив аналогічні злочини, негативно характеризується за місцем свого проживання. Враховано судом і те, що обвинувачений виховує двох малолітніх дітей.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, і це не оспорюється в апеляційних скаргах.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах як прокурор, так і обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.2 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України в мінімальних розмірах, а остаточне шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке необхідно відбувати реально, оскільки відсутні підстави для можливості звільнення останнього від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді