Дата документу Справа № 310/8016/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/8016/16-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/778/731/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
22 грудня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження № 0004172 відомості про яке внесені до ЄРДР 06 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлограді, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

За матеріалами кримінального провадження встановлено наступне: до апеляційного суду звернулася захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого і до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк тримання під вартою ухвалено обчислювати з моменту його затримання - 21 листопада 2016 року з 02 год. 20 хв. Зазначено, що ухвала слідчого судді діє до 19 січня 2017 року 02 год. 20 хв.

Процесуальне рішення слідчий суддя мотивувала тим, що надані матеріали кримінального провадження доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, надані докази дають підстави вважати, що існує тільки один ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цьому ризику.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді щодо ОСОБА_6 скасувати, та постановити нову, якою обрати її підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1-3 ч.5 ст.194 КПК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що слідчий суддя при ухваленні вказаного рішення в достатній мірі не врахував обставини, які характеризують особу підозрюваного. Окрім цього звертає увагу на процесуальні порушення, допущені слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. У порушення вимог ч.3 ст.184 КПК України, в клопотанні слідчого не було зазначено, які документи до нього долучалися, в якій кількості, відсутній підпис підозрюваного про отримання клопотання. Стороні захисту клопотання не вручалося. До того ж апелянт зазначила, що слідчий суддя в ухвалі послалася лише на один ризик, при тому, що відповідно п.5 ч.1 ст.184 КПК України, мав бути виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного чи кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Однак посилання на матеріали в ухвалі не зазначені. Захисник вважає, що фактично ОСОБА_6 будо не обрано запобіжний захід, а продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а відтак стороною обвинувачення не були дотриманні вимоги ст.199 КПК України.
За ухвалою слідчого судді, слідчий СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізької області звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Бердянської місцевої прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0005347 від 20.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.

У кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Органами досудового розслідування встановлено, що 20 листопада 2016 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходячись біля продовольчого магазину розташованого по вулиці Центральній (Леніна) села Азовське Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 діючи умисно, за попередньою змовою між собою та з невстановленою в ході слідства групою осіб, будучи одягненими в камуфляжну форму з балаклавами на обличчях, застосували фізичну силу до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 супроводжуючи свої дії демонстрацією вогнепальної зброї з погрозою її застосування, яку потерпілі сприйняли як реальну загрозу для свого життя та здоров`я. Усупереч волі потерпілих посадили їх до мікроавтобусу, тим самим викрали їх та незаконно позбавили волі, після чого, обмежуючи свободу переміщення потерпілих, які не смали змоги вільно залишити мікроавтобус, перевезли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в район с. Юр`євка Приморського району Запорізької області, де в цей же день приблизно о 13 годині 20 хвилин звільнили їх.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.146 КК України, а саме незаконне позбавлення волі та викрадення двох осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї.

20 листопада 2016 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходячись біля продовольчого магазину розташованого по вулиці Центральній (Леніна) села Азовське Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою між собою та з невстановленою в ході слідства групою осіб, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем «Volkswagen Touareg» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 , який за довіреністю перебував у володінні ОСОБА_11 , будучи одягненими в камуфляжну форму з балаклавами на обличчях, застосовуючи фізичний вплив та погрожуючи ОСОБА_11 заздалегідь приготовленою вогнепальною зброєю, яку він сприйняв як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, насильно посадили ОСОБА_11 до мікроавтобусу, після чого всі троє сіли до його автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відразу після чого, маючи змогу використати автомобіль для своїх власних потреб та розпорядитися ним, змінили на автомобілі реєстраційний номер НОМЕР_1 на номер НОМЕР_2 , та під керуванням вказаним автомобілем ОСОБА_9 поїхали в напрямку м. Василівка Запорізької області, тим самим незаконно заволоділи транспортним засобом.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, задовольнила його та обрала запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 , підтримавши свою апеляційну скаргу, доповнила її, привівши доводи щодо порушення слідчим суддею норм КПК, яка не звернула увагу на ту обставину, що фактично ОСОБА_6 було затримано 20.11.2016, протокол про затримання було складено наступного дня.

Заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання. У відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, заявлений у клопотанні ризики передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України на даний час існує. З наданих суду матеріалів кримінального провадження випливає, що злочини, які інкримінуються в тому числі ОСОБА_6 , були вчиненні за попередньою змовою групою осіб загально небезпечним способом.

На даний час органами досудового розслідування встановлені та затримані лише підозрювані ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , інші особи, які вчиняли злочинні дії, та віддали наказ на вчинення протиправних дій, не встановлені.

Як стверджував підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні, саме ці особи є керівниками ГО «ВПО «Хорт», членом якої є ОСОБА_6 .

Ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом попередження зазначених осіб про хід досудового розслідування, або узгоджувати спільну позицію у даному кримінальному провадженні, існує.

Дії, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 , є особливо зухвалими і викликають високий суспільний резонанс у суспільстві.

Колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта про те, що слідчий суддя при винесенні рішення не взяла до уваги дані, які характеризують підозрюваного. Обставини на які посилається захисник в апеляційній скарзі, враховані, інші ж не взяті до уваги, однак слідчим суддею наведено мотиви з яких ці дані не взяті до уваги.

Ухвалене слідчими суддею рішення ґрунтувалося саме на сукупності обставини, які мають значення для вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу і відповідає вимогам закону.

Із доводами захисника щодо того, що підозрюваному ОСОБА_6 не обирався а продовжувався запобіжний захід, колегія суддів погоджується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.11.2016 року слідчим суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області частково задоволено клопотання слідчого, до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 10 днів; строк тримання під вартою ухвалено обчислювати з моменту затримання підозрюваного - 21 листопада 2016 року з 02 год. 20 хв.; строк дії вказаної ухвали було встановлено до 02 год. 20 хв. 1 грудня 2016 року.

У подальшому, 30.11.2016 року слідчий повторно звернувся до слідчого судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу, а не з клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до ч.1, 2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів; строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Враховуючи той факт, що строк тримання під вартою при повторному обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу не перевищив меж встановлених ч.1 ст.197 КПК України (60 днів з моменту затримання і до моменту закінчення визначеного в ухвалі), колегія суддів не вважає, що процесуальна дія у вигляді повторного обрання запобіжного заходу (а не продовження строку дії попереднього) - є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування прийнятого слідчим суддею рішення. Відповідно, при повторному обранні запобіжного заходу не було допущено порушень щодо вручення підозрюваному копії клопотання про застосування запобіжного заходу, оскільки в матеріалах провадження наявна відповідна розписка підозрюваного про отримання ним копії клопотання про обрання запобіжного заходу (а.п.30).

Доводи захисника щодо порушення слідчим суддею вимог ч.3 ст.184 КПК України, є безпідставними, оскільки вказані вимоги стосуються клопотання слідчого, а не ухвали слідчого судді.

Безпідставними також є й посилання захисника на невідповідність клопотання слідчого зазначеній процесуальній нормі, оскільки, як зазначалося вище, в матеріалах провадження міститься розписка підозрюваного про вручення йому відповідного клопотання з додатками, із зазначенням часу 08-50 год. і дати 29.11.2016.

Щодо доводів захисника про уточнення часу фактичного затримання ОСОБА_6 , слід зазначити, що вказане питання не було предметом дослідження ні підчас розгляду першого ні повторного клопотання про обрання запобіжного заходу. На підтвердження цих доводів стороною захисту не надано переконливих доказів. Твердження підозрюваного ОСОБА_6 про те, що він фактично був позбавлений можливості вільно пересуватися і в повній мірі реалізовувати свої права з моменту коли з`явилися працівники правоохоронних органів підлягають перевірці.

Колегія суддів вважає, що сторона захисту не позбавлена можливості звернутися із відповідним клопотанням як до органу досудового розслідування, так і до слідчого судді для вирішення зазначеного питання з наданням відповідних доказів.

У разі встановлення факту, що ОСОБА_6 був фактично був затриманий 20.11.2016, стороні обвинувачення доречно звернутися із відповідним клопотанням в порядку ст.200 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти заявленому ризику. підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як про це просила захисник, колегія суддів не встановила.

Фактично ні захисником, ні підозрюваним на стадії апеляційного перегляду ухвали слідчого судді не ставилося під сумнів обґрунтованість підозри висунутої ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого суді є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого і до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4