Дата документу Справа № 317/3622/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/931/17
Єдиний унікальний № 317/3622/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції,матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001192, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-11.03.2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.2, 304 ч.1, 357 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2016 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з моменту затримання - з 23.06.2016 року.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з дня його фактичного затримання з 23.06.2016 року і до дня винесення вироку, тобто до 13.03.2017 р., за правилами ч. 5 ст.72 КК України.

Згідно зі змістом оскаржуваного вироку, 22 червня 2016 року, близько 10 години ранку, ОСОБА_8 , перебуваючи на території домоволодіння в АДРЕСА_2 , де він проживав разом з матір`ю та вітчимом, під час сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до неї, маючи умисел на позбавлення її життя, знаходячись у приміщенні кухні, взяв зі столу ніж, яким наніс удар в спину ОСОБА_10 , та коли остання повернулась до нього передом, продовжив наносити удари ножем у тулуб та інші частини тіла, при цьому наніс ОСОБА_10 не менше 12 ударів, тим самим завдав множинні колото-різані проникаючі сліпі поранення тулуба, з пошкодженням серця, діафрагми, нижньої долі правої легені, нижньої долі лівої легені, правої нирки, різані поранення правого та лівого передпліч з пошкодженням підшкірних вен, множинні колото-різані непроникаючі сліпі поранення тулуба, які призвели до ускладнень.

Причиною смерті ОСОБА_10 є множинні колото-різані проникаючі сліпі поранення тулуба, з пошкодженням серця, діафрагми, обох легень, і правої нирки, різані поранення правого і лівого передпліч з пошкодженням підшкірних вен, що ускладнилися розвитком гострої крововтрати.

Колото-різані і різані поранення у ОСОБА_10 перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, від яких настала смерть потерпілої на місці вчинення кримінального правопорушення. Таким чином ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим через те, що вина його не доведена. На переконання апелянта, його дії кваліфіковані невірно, вважає, що вони повинні бути кваліфіковані за ст.116 КК України. Крім того обвинувачений вказує, що під час досудового розслідування до нього застосовувалось фізичне та моральне насильство, декілька слідчих дій проведені були без участі його адвоката. Також обвинувачений вважає, що покарання, яке визначене судом першої інстанції, є занадто суворим, оскільки суд не врахував його вік, він сприяв розкриттю злочину, а також наявність у нього працевлаштування. У зв`язку з вищевикладеним апелянт просить суд перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який вважав, що вирок є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає; думку потерпілої, яка не заперечувала проти апеляційної скарги; захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу;перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Як свідчать відомості з журналів судових засідань та зміст судового рішення, суд при розгляді провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у провадженні, повно й всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази і дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Фактичні обставини провадження, тобто нанесення ОСОБА_8 потерпілій колото-різаних і різаних поранень від яких настала смерть останньої, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягають.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні підчас досудового розслідування, а також судового розгляду в суді першої інстанції, визнавав повністю. Згідно його показів, останній рік він проживав з матір`ю та вітчимом за адресою: АДРЕСА_2 . Останній час в родині склались напружені відносини, часті сварки, особливо з вітчимом, який налаштовував мати проти нього. Напередодні події вони також посварились з вітчимом, який 22.06.2016 р. вранці пішов на роботу, а конфлікт продовжився вже з матір`ю. Вона його ображала, казала що він такий нікому не потрібний, і взагалі висловлювала невдоволення його народженням. В процесі конфлікту він схопив зі столу кухонний ніж та спонтанно почав наносити удари ОСОБА_10 ножем в різні частини тіла, коли мати знаходилась ще в будинку. Після нанесення ударів мати вибігла з будинку та повернула за кут, після чого він її вже не бачив. З пояснень ОСОБА_11 після нанесення ударів він забрав свій паспорт та трохи грошей з сумки матері, яку вона кинула в приміщенні будинку, зібрав свої речі, через задню хвіртку покинув домоволодіння та на маршрутному таксі поїхав до м. Запоріжжя. Пояснив, що усвідомлював що накоїв, дуже злякався, тому і втік з дому. Зазначив, що вчинив цей злочин під впливом тяжких сімейних обставин. В скоєному щиро розкаявся.
На теперішній стадії процесу обвинувачений змінив версію подій і зазначив що тілесні ушкодження потерпілій він завдав в стані сильного душевного хвилювання.
Колегія суддів вважає ці доводи обвинуваченого необґрунтованими, виходячи при цьому з об`єктивно встановлених обставин події та роз`яснень, які містяться у п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи».
Згідно з п.22 постанови, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК),суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до п.23 постанови, суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачена ст.ст. 116, 123 КК, характеризується не лише умислом, а і таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого.
В період досудового і судового слідства встановлено, що за останній рік в родині обвинуваченого і потерпілої виникли напружені відносини. 22.06.2016 між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 виникла сварка, наслідком якої стали особисті неприязні почуття ОСОБА_11 до матері з приводу того, що на його думку остання образливо до нього висловлювалася. Колегія суддів вважає, що у діях обвинуваченого відсутні ознаки сильного душевного хвилювання виходячи із обстановки, яка передувала вбивству. Цей висновок колегії підтверджується також висновком експертів, які проводили судову психолого-психіатричну експертизу обвинуваченого, з якого випливає, що ОСОБА_11 у ситуації, що склалася, у стані вираженої емоційної збудженості або емоційної напруженості, які можуть розглядатися як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання, не перебував, а перебував у стані звичайної емоційної збудженості, що типово для його особистості. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_8 знайшли просте відображення в його поведінці в момент скоєння кримінального правопорушення. Дії ОСОБА_8 не були викликані станом сильного душевного хвилювання фізіологічним афектом чи іншим емоційним станом: стресом, фрустрацією, образою, гнівом, ревнощами тощо, який виник в результаті, зі слів ОСОБА_8 , провокування конфлікту з боку ОСОБА_10 шляхом вираження нецензурних слів в його бік підвищеною інтонацією.

ОСОБА_8 міг у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в ситуації що склалася.

Таким чином, колегія суддів вважає, що діючи на ґрунті раптово виниклих особливих неприязних відносин та наносячи множинні удари ножем потерпілій, ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на вбивство і не перебував в стані сильного душевного хвилювання.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Доводи апелянта про порушення його права на захист, а також про тиск підчас проведення досудового розслідування, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Будь-яких доказів, які б свідчили на користь цих доводів підчас апеляційного розгляду провадження сторона захисту не надала. На стадії досудового розслідування і судового розгляду провадження, скарги чи заяви з приводу будь-яких порушення прав обвинуваченого, ані від ОСОБА_8 ані від його захисника не надходили. Відтак колегія суддів розцінює ці доводи обвинуваченого обраним ним способом захисту з метою пом`якшення відповідальності за скоєне і вважає їх необґрунтованими.
З урахуванням викладеного, та фактичних обставин кримінального провадження, приймаючи до уваги положення ст.ст.65-67 КК України колегія суддів погоджується з розміром покарання призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 . Покарання призначено в межах передбачених санкцією ч.1 ст.115 КК України, наближених до мінімальних.
Покарання за сукупністю вироків також призначено правильно.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що застосовуючи положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015) при зарахуванні ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, суд допустився помилки, зазначивши, що строк попереднього ув`язнення обраховується з 23.06.2016 і до дня винесення вироку тобто до 17.03.2017.

Відповідно до ст.1 Закону України про «Попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Оскільки вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, вказівка суду на кінцеву дату строку попереднього ув`язнення - 17.03.2017, була неправильною, тому в цій частині вирок підлягає уточненню.

З огляду на вищевказане, приймаючи до уваги, що Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності 21.06.2017, була змінена редакція ч.5 ст.72 КК України,обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання має бути зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 23 червня 2016 року по 20 червня 2017 року, а з 21 червня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 23 червня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 10 липня 2017 року рахувати день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4