Єдиний унікальний номер 227/3383/16-к
Номер провадження 11-кп/775/592/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Донецької області у м. Бахмуті

по кримінальному провадженню, внесеному у ЄДРДР за №0000683

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7

на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.04.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Октябрського Первомайського району АР Крим, громадянина України, не одруженого, не працюючого, що проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:

29.01.2004 року вироком Первомайського районного суду АР Крим за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, 70, 75 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки;

19.05.2005 року вироком Первомайського районного суду АР Крим за ст.297, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 03.07.2008 року на підставі постанови Краснолуцького міського суду Луганської області від 25.06.2008 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 3 місяці 26 днів позбавлення волі;

31.08.2009 року вироком Первомайського районного суду АР Крим за ч.2 ст.297, ч.2 ст.121, 70, 71 КК України до 8 років 4 місяців позбавлення волі; 29.12.2015 року ухвалою Вольнянського райсуду Запорізької області від 21.12.2015 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 9 місяці 15 днів позбавлення волі,

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.71 КК України до покарання за данним вироком частково приєднано 1 рік позбавлення волі невідбутої частини покарання за вироком Первомайського районного суду АР Крим від 31.08.2009 року та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання в вигляді 9 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання засудженому зараховано строк його попереднього ув`язнення з 15 червня 2016 року по 10 квітня 2017 року включно, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ВСТАНОВИВ:

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин за таких обставин.

ОСОБА_7 будучи особою, яка має не зняту та не погашену судимість, в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, за раніше вчинений ним злочин проти життя та здоров`я особи, вчинив замах на умисне вбивство особи за таких обставин.

22 квітня 2016 року о 20.00 годині, ОСОБА_7 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , де у кухонній кімнаті вказаної квартири, разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вживав спиртні напої. У вказаній квартирі також знаходився ОСОБА_10 , який з ОСОБА_8 , перебуваючи у кухонній кімнаті, розпивали спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, відбувся словесний конфлікт, в ході якого в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .. Для реалізації свого умислу, ОСОБА_7 в цей же день, близько о 23.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою вбивства, взявши ніж, підійшов до сидячого на стільці за кухонним столом ОСОБА_10 та завдав ним останньому один удар у життєво-важливу частину тіла ОСОБА_10 , а саме в область передньої поверхні шиї. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани передньої поверхні шиї вище яремної вирізки з пошкодженням передньої стінки трахеї між 3-м та 4-м на півкільцями, яка проникає в її просвіт, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя. Проте смерть ОСОБА_10 не настала з причин, що не залежали від волі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Виконавши всі дії, які ОСОБА_7 вважав за необхідними для доведення злочину(вбивства) до кінця, даний злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що господар квартири ОСОБА_8 побачивши, що ОСОБА_7 наніс удар ножем ОСОБА_10 став кричати та виганяти ОСОБА_11 з квартири, а потерпілий в цей час покинув квартиру.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з вироком суду та вказав, що суд дав неправильно оцінку фактичним обставинам і доказам та безпідставно визнав, що він мав умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_10 . Не заперечує факт нанесення потерпілому удару ножем і заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Посилається на показання свідків та потерпілого, з яких вбачається, що останній сам без перешкод покинув місце події. Просить вирок змінити, за змістом апеляційної скарги перекваліфікувати його дії і визнати, що він заподіяв тяжкі тілесні ушкодження.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 подану нею апеляційну скаргу відкликала.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого. прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог статті 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно обвинувального акту (т.1 а.с. 1-2) та зміненого прокурором обвинувального акту ( т.1 а.с. 110-112) Уваров вчинив незакінчений замах на умисне протиправне спричинення смерті іншій людині. У обвинуваченні прокурор зазначив, що Уваров свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що потерпілий вибіг з квартири. Прокурор у обвинувальному акті кваліфікував дії Уварова за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що Уваров вчинив закінчений замах на вбивство, оскільки виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, у зв.язку з тив, що господар квартири ОСОБА_8 , побачивши, що ОСОБА_7 наніс удар ножем ОСОБА_10 , став кричати та виганяти ОСОБА_7 з квартири, а потерпілий в цей час покинув квартиру. Дій Уварова суд першої інстанції кваліфікував за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про зміну фактичних обставин вчинення злочину та зміну кваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 на ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК не відповідає вимогам статті 337 КПК, оскільки зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення у даному випадку не покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Проте, вказане порушення кримінального процесуального закону судом першої інстанції не тягне скасування вироку, оскільки колегія суддів приходитиь до висновку, що взагалі правова оцінка дій обвинуваченого, як замаху на вбивство, є помилковою, а тому не вбачає підстав для перекваліфікації дій Уварова на ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Суд першої інстанції, встановивши на підставі досліджених під час судового розгляду доказів фактичні обставини, за яких Уваров заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, прийшов до помилкового висновку, що обвинувачений діяв з прямим умислом умислом на позбавлення життя ОСОБА_13 .

Так, обвинувачений ОСОБА_14 не заперечував факту нанесення удару ножем і дав пояснення що це сталося, коли він зайшов до кухні і попросив ОСОБА_15 піти з квартири. Між ними з цього приводу зав`язалася сварка, в ході якої ОСОБА_15 його словесно ображав. Йому це не сподобалось і він вирішив його налякати, взявши зі столу ніж, яким наніс один удар ОСОБА_15 в область грудей. Після нанесення удару він бачив поранення на тілі потерпілого. Останній не втрачав свідомості, не падав. Він сказав ОСОБА_13 , щоб той уходив. ОСОБА_15 піднявся, пішов в коридор, взувся і вийшов з квартири.

З показань потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що він не пам`ятає, щоб між ним і обвинуваченим під час перебування в квартирі ОСОБА_16 , відбувалась сварка,бо був сильно п`яний. Пам`ятає, як ОСОБА_17 несподівано зайшов на кухню з ножем і вдарив його. Після цього він одразу ж пішов з квартири ОСОБА_16 додому, бо злякався дій ОСОБА_18 .. Додому він прийшов о 23.00 годині і ліг спати. Роздягаючись бачив на одязі кров. Наступного ранку він став відчувати біль в горлі і йому було важко ковтати і тоді він побачив рану на шиї, у зв`язку з чим він звернувся до лікарні.

З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що в його квартирі компанія знайомих, серед яких були ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , ввечері 22 квітня 2016 року розпивали спиртні напої. Між Уваровим і ОСОБА_13 сталася словесна непалка. Те, як ОСОБА_14 наніс удар ножем ОСОБА_13 , він не бачив, оскільки стояв спиною до них. Проте після цього зразу побачив кров в області грудної клітини потерпілого, а в руках обвинуваченого ніж. З метою зупинити конфлікт він відвів ОСОБА_14 в іншу кімнату. ОСОБА_13 самостійно пішов з квартири.

Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_20 в ході вживання спиртних напоїв сильно сп`янів, внаслідок чого став вести себе агресивно, виражався на його адресу нецензурно, грубіянив йому. Останньому ОСОБА_17 запропонував піти, але останній не відреагував на це і пішов на кухню, де продовжив вживати спиртні напої. Він пішов за ним. Зайшовши до кухні ОСОБА_17 взяв зі столу кухонний ніж і один раз вдарив ОСОБА_15 цим ножем в область шиї та грудей спереду. При цьому ОСОБА_17 показав слідчому, що ОСОБА_15 під час нанесення удару сидів на стільці, а він стояв перед ним. Також під час слідчого експерименту показав як саме і куди він наніс удар ножем ОСОБА_15 , а саме один удар в область шиї та груди спереду.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи при зверненні до лікувального закладу у ОСОБА_10 були виявлені такі тілесні ушкодження: колото-різана рана передньої поверхні шиї вище яремної вирізки з пошкодженням передньої стінки трахеї між 3-м та 4-м на півкільцями, яка проникає в її просвіт, що могла утворитись у вказаний в постанові час внаслідок одного травматичного впливу плоского предмету, який мав вістря та ріжучий край (краї), ширину на глибині занурення 1,2 см (найбільш ймовірно ножа). Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг розташовуватися в будь-якому положенні, при цьому був звернений передньою поверхнею тулуба та обличчям до нападника або близькому до цього положенні.

Суд першої інстанції, даючи оцінку діям ОСОБА_14 , як замах на вбивство, зазначив у вироку, що нанесення удару у життєво важливий орган шию лезом ножа свідчить про бажання досягти одного злочинного результату смерті ОСОБА_13 , тобто про прямий умисел обвинуваченого саме на позбавлення життя потерпілого.

Проте, викладені вище докази вказують на те, що Уваров, заподіявши один удар і поранивши ОСОБА_13 , бачив, що останній не втратив свідомість, продовжував діяти обдумано, послідовно, поранення не призвело потерпілого до стану, яке б давало обвинуваченому підстави вважати, що він досяг злочинної мети, заподіявши таке поранення, яке має привести до смерті. Навпаки, як вбачається не тільки з показань Уварова, а і з показань потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_19 , обвинувачений після нанесення одного удару самостійно припинив насильницькі дії. Ні потерпілий, ні інші особи, що знаходились на місці події в квартирі у той час, не вчиняли дій, які б можна було розцінити, як активну протидію злочинним діям, що завадили Уварову довести свій умисел на вбивство до кінця.

Викладені обставини свідчать про те, що Уваров при нанесенні потерпілому удару ножем діяв з непрямим невизначеним умислом. Відповідно до ч.3 статті 24 КК непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільне небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Невизначений умисел означає, що у винного немає чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків злочину, він передбачає можливість настання наслідків лише у загальних рисах. Для даного кримінального провадження це означає, що Уваров передбачав як заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень будь якої тяжкості, так і смерті. У випадках вчинення злочину з невизначеним умислом відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків, оскільки винний передбачав настання будь-якого із цих наслідків і свідомо припускав їх настання.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог ст. 408, 413 КПК є підставою для зміни вироку.

Відповідно до правової позиції, що міститься у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 квітня 2017 року № 5-465кс, наявність підстав для зміни вироку апеляційним судом не породжує для цього суду обов`язку досліджувати всю сукупність доказів з дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, оцінені в суді першої інстанції. У частині 2 статті 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Колегія суддів не бачить підстав докази, досліджені судом першої інстанції, тлумачити по новому (інакше), ніж вони були оцінені в суді першої інстанції з точки зору їх сутнісних ознак достовірності, належності, допустимості.

Оскільки у результаті навмисних злочинних дій Уварова потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого необхідно змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК на ч.1 ст.121 КК.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, що скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.Колегія суддів враховує тяжкость вчиненого злочину, особу винного, обставини скоєння злочину та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Уваров стійких соціальних зв`язків не має, є особою, що має не зняту та не погашену судимість, в тому числі і за злочин проти здоров`я та життя людини. На момент вчинення злочину обвинувачений повністю не відбув покарання за попереднім вироком і вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. За місцем проживання він характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатрів та нарколога не перебуває.

Згідно висновку комісійної судової психіатричної експертизи № 698 від 29..06.2016 року ОСОБА_7 виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості на тлі неврозу нав`язливих станів, ускладнений психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю з шкідливими наслідками (психопатія збудливого кола. у стані нестійкої компенсації, невроз нав`язливих станів, побутове пияцтво). У період здійснення інкримінованого діяння перебував у стані простого алкогольного сп`яніння. У відношенні до інкримінованого діяння ОСОБА_7 є осудним і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обтяжуючою покарання обставиною є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння та рецидив злочину.

Тому Уварову має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.121 КК.

При призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 колегія суддів керується вимогами ст.71,72 , ч.4 ст.81 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення за вироком Первомайського районного суду АР Крим від 31.08.2009 року (звільнився з місць позбавлення волі 29.12.2015 року, невідбутий термін покарання - 1 рік 9 місяці 15 днів позбавлення волі).

Тому остаточне покарання обвинуваченому має бути призначене за сукупністю вироків шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Первомайського районного суду АР Крим від 31.08.2009 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 413, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити. Перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у вигляді 7 ( семи) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати частину невідбутого покарання за вироком Первомайського районного суду АР Крим від 31.08.2009 року у вигляді 1 року позбавлення та за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання засудженому зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 15 червня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: