11-сс/775/204/2017(м)
263/7368/17

Єдиний унікальний номер 263/7368/17 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/775/204/2017(м) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріал досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000211, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, -

в с т а н о в и л а:

в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000211 від 16 червня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07 квітня 2014 року в м. Донецьку Донецької області під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади РФ та ЗС РФ створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»). Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими на цей час представниками влади та ЗС РФ, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльно налаштованими до ідей та діяльності «ДНР».

Указана терористична організація має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

07 квітня 2014 року за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.

13 квітня 2014 року через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14 квітня 2014 за № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну антитерористичну операцію (далі АТО) із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

З квітня 2014 року по теперішній час учасниками терористичної організацій «ДНР», реалізуючи злочинний умисел представників влади РФ ЗС РФ щодо досягнення зазначених завдань, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Донецької області, акти застосування збройної сили проти держави України, чиниться збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.

Факт створення «ДНР» за підтримки та під контролем Російської Федерації визнано Резолюцією ПАРЕ від 12 жовтня 2016 року. При цьому в Резолюції зазначено, що «ДНР» та всі її «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідності з українським або міжнародним правом.

З початку квітня 2014 року на виконання завдань силового блоку терористичної організації «ДНР» на частині території Донецької області з метою сприяння насильницькій зміні меж території України утворено ряд не передбачених законом збройних формувань, що увійшли до складу силового блоку терористичної організації «ДНР».

Зокрема, весною 2014 року (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено) на території м. Донецьк, з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України було створено не передбачені законом збройні формування: «5-та окрема мотострілкова бригада «Оплот» (в/ч НОМЕР_1 ) та «окремий комендантський полк ІНФОРМАЦІЯ_2 » (в/ч НОМЕР_2 ).

Так, з 12 листопада 2014 року по 01 травня 2015 року, підозрюваний ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою участі в терористичній організації, з корисливих мотивів, за власною ініціативою, приймав участь в складі незаконного збройного формування ««5-та окрема мотострілкова бригада «Оплот» (в/ч НОМЕР_1 )».

Так саме, з 08 червня 2015 року по 24 серпня 2016 року, підозрюваний ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою участі в терористичній організації, з корисливих мотивів, за власною ініціативою, приймав участь в складі незаконного збройного формування «окремий комендантський полк 1 армійського корпусу народної міліції ДНР» (в/ч НОМЕР_2 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, 12 листопада 2014 року, підозрюваний ОСОБА_8 , знаходячись в м. Донецьк Донецької області, маючи позивний «Погон», усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з метою участі в терористичній організації, з корисливих мотивів добровільно вступив до складу терористичної організації «ДНР», а саме до одного з її незаконних збройних формувань «5-та окрема мотострілкова бригада «Оплот» (в/ч НОМЕР_1 ), де маючи посаду стрільця зенітника, був забезпечений камуфльованою формою одягу, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї, та зобов`язався дотримуватися правил поведінки, встановлених у вказаному незаконному збройному формуванні, і виконувати визначені йому функції, а саме: спостереження за безпілотними літальними апаратами (кількість, напрямок польоту) та подальшого докладу отриманої інформації керівникам вказаного НЗФ, з метою недопущення виконування підрозділами ЗС України спеціальних організаційно-правових заходів, направлених на протидію незаконній діяльності терористичної організації «ДНР».

В ході участі в складі НЗФ «5-та окрема мотострілкова бригада «Оплот» (в/ч НОМЕР_1 ) терористичної організації «ДНР», підозрюваний ОСОБА_8 , з метою виконання завдань, покладених на нього представниками вказаного НЗФ та виконуючи покладені на нього функції, у вказаний період часу, виїжджав до населених пунктів Донецької області: м. Оленівка, м. Докучаєвськ, м. Шахтарськ, м. Іловайськ, м. Єнакієве.

В подальшому, 08 червня 2015 року, підозрюваний ОСОБА_8 , знаходячись в м. Донецьк Донецької області, маючи позивний «Погон», усвідомлюючи, що діяльність терористичної організації «ДНР» та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з метою участі в терористичній організації, з корисливих мотивів добровільно вступив до складу терористичної організації «ДНР», а саме до одного з її незаконних збройних формувань «окремий комендантський полк 1 армійського корпусу народної міліції ДНР» (в/ч НОМЕР_2 ), де маючи посаду номер розрахунку був забезпечений камуфльованою формою одягу, вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї, та зобов`язався дотримуватися правил поведінки, встановлених у вказаному незаконному збройному формуванні, і виконувати визначені йому функції, а саме: охорона українських полонених (працівників станції технічного обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в м. Донецьк).

Так, 22 березня 2016 року у військовому комісаріаті терористичної організації «ДНР» по Київському, Ворошиловському та Калінінському районі м. Донецьк підозрюваний ОСОБА_8 отримав військовий квіток серії НОМЕР_3 (дублікат), згідно якого 12 листопада 2014 року останній поступив на військову службу за контрактом до військової частини № НОМЕР_1 «Донецької народної республіки» на посаду стрільця зенітника та 01 травня 2015 року звільнений з військової служби, після чого 08 червня 2015 року поступив на військову службу за контрактом до військової частини № НОМЕР_2 «Донецької народної республіки» на посаду номер розрахунку, 09 червня 2015 року отримав вогнепальну зброю: РКК-74 № НОМЕР_4 , та 24 серпня 2016 року звільнений з військової служби.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється в участі в терористичній організації, тобто злочині, передбаченому ч.1 ст. 258-3 КК України.

16 червня 2017 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

17 червня 2017 року підозрюваному ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

17 червня 2017 року до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся слідчий СВ УСБ України в Донецькій області ОСОБА_9 із клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , про застосування про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2017 року вказане вище клопотання слідчого задоволено, щодо ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 серпня 2017 року включно.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати й відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не співрозмірне з ризиками, визначеними ст.177 КПК України. Крім того, вважає, що прокурором не надані достатні докази обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, в тому числі: протокол затримання підозрюваного ОСОБА_8 від 16 червня 2017 року; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 17 червня 2017 року; протокол огляду від 17 червня 2017 року; матеріали, зібрані оперативними підрозділами, що є у відповідності до ч. 2 ст. 99 КПК України доказом, а саме рапорт і повідомлення оперативних співробітників МОРВ ОРУ Східного регіонального управління ДПС України, а також воєнний квиток серії НОМЕР_3 .

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів. Доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність належних та допустимих доказів вчинення злочину ОСОБА_8 з огляду на зазначене не є слушними, оскільки сам процес доказування та поглиблений аналіз таких доказів відбуватимуться вже на інших стадіях кримінального провадження, в тому числі й шляхом призначення відповідних судових експертиз.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на територію, яка тимчасово не підконтрольна владі України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та самою підозрою, а також приховувати докази та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, слідчим суддею також обґрунтовано взято до уваги ті обставини, що оскільки, на даний час органом досудового розслідування не встановлені всі особи з числа учасників терористичної організації «ДНР», які брали участь у вчиненні злочинної діяльності, що не виключає факту знаходження її частини на свободі, що у випадку незастосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу, створить передумови для продовження спілкування останнім з вказаними особами та впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, а також створить передумови для продовження ОСОБА_10 вчинення вищезазначеного злочину, у якому він підозрюється.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження; перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню або ж вчинення іншого кримінального правопорушення чи його продовження.

Колегія суддів також звертає увагу, що слідчий суддя в повному обсязі дотримався практики Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість та специфіку самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справах Летельє проти Франції, W проти Швейцарії).

Крім того, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, правильно врахував вимоги ч.5 ст.176 КПК України, відповідно до яких інші види запобіжного заходу з врахуванням підозри ОСОБА_10 не можуть бути застосовані.

Тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2017 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3