Номер провадження: 11-кп/785/394/17
Номер справи місцевого суду: 511/2725/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої внесено клопотання про застосування заходів виховного характеру - ОСОБА_7 , та його законного представника - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

потерпілого: ОСОБА_10 та його законного представника - ОСОБА_11 ,

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.01.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батька,-

встановив
До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_7 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батька ОСОБА_8 .

З вказаного клопотання вбачається, що 11.10.2016 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_7 прийшов на стадіон, який розташований за адресою: провулок Спортивний в м. Роздільна Одеської області, де побачив ОСОБА_10 та після цього, з метою поспілкуватись підізвав його до себе. Після того, як ОСОБА_10 підійшов до нього, між ними виникла словесна сварка в ході якої ОСОБА_7 завдав кулаком правої руки один удар ОСОБА_10 в область лівого ока, внаслідок чого відповідно до висновку судово-медичного експерта №194 від 13.10.2016 завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді синця у ділянці лівої очної ямки та черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.01.2017 року було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батька як заявленого передчасно.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд послався на те, що досудове слідство проведено поверхнево, до кримінальної відповідальності не притягнуто ще одну особу - ОСОБА_14 , як співучасника особи, який одночасно наносив тілесні ушкодження. При цьому районний суд послався на вчинення неповнолітнім ОСОБА_7 дій, які свідчать також про наявність складу правопорушення, передбаченого ст.296 КК України.

Крім того, на думку суду першої інстанції, слідчим фактична оцінка доказам по кримінальному провадженню надана односторонньо, а тому суд не в змозі задовольнити клопотання та ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки у даному випадку будуть порушені права потерпілого та його законного представника.

На вказану ухвалу суду прокурором ОСОБА_13 подана апеляційна скарга, яка до початку апеляційного розгляду була уточнена цим прокурором, в якій він послався на її незаконність та необгрунтованість ухвали, невідповідність висновків суду фактичним обставинам скоєного.

Свої доводи прокурор мотивував тим, що судом в оскаржуваному рішенні не наведено достатніх мотивів та підстав прийняття зазначеного рішення, в тому числі з посиланням на відповідні докази. Крім того послався на наявність в ухвалі істотних протиріч.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд клопотання прокурора у суді першої інстанції.

Доповнивши в судовому засідання апеляційного суду свої вимоги, прокурор також послалася на допущення, під час розгляду клопотання районним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та прийняття рішення, яке не передбачено вимогами ст. 501 КПК України.

Законний представник неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність ухвали, постановлення її з неповнотою судового розгляду, вважає її такою, яка підлягає скасуванню.

В обгрунтування своїх доводів послалася на невірне зазначення в ухвалі строку на її апеляційне оскарження, який становить не сім, а тридцять днів з моменту постановлення ухвали та під час проведення підготовчого судового засідання не було розглянуто її клопотання про повернення клопотання слідчого прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам кримінального процесуального закону.

При цьому законний представник також вказала, що не згодна із кваліфікацією інкримінуємого неповнолітньому ОСОБА_7 правопорушення, вважає досудове розслідування таким, яке проведено не повно та поверхнево, в тому числі послалася на не роз`яснення їй слідчим права на подання цивільного позову.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати, а клопотання прокурора повернути для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та частково апеляційну скаргу законного представника потерпілого; думку потерпілого, його законного представника та представника, які підтримали апеляційну скаргу законного представника та частково апеляційну скаргу прокурора; особи, відносно якої розглядалося клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, його законного представника та захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційної скарги законного представника потерпілого; вивчивши та перевіривши матеріли судового провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі, а апеляційна скарга законного представника потерпілого частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Порядок застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності визначений § 2 Глави 38 КПК України, а ст.500 Кримінального процесуального Кодексу України передбачений порядок судового розгляду клопотання слідчого про застосування таких заходів, яким визначено, що судовий розгляд здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Згідно до ч.2 ст.501 КПК України, якщо під час судового розгляду не буде доведені обставини, визначені в частині першій та другій зазначеної статті, а саме факт наявності суспільно небезпечного діяння та в чинення його неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Розділом IV чинного Кримінального Процесуального кодексу України, передбачено, що підготовче судове засідання є відповідною стадією судового провадження.

Положення ч. 1 ст. 314 КПК України передбачають, що після отримання судом, в тому числі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд не пізніше 5 днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Положеннями ч.2 ст.314 КПК України визначені судові рішення, які можливо прийняти за результатами проведення підготовчого судового засідання. При цьому п.3 та 5 ч.2 ст.314 КПК України передбачена можливість повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру або призначення судового розгляду на підставі такого клопотання.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання в судовому провадженні у суді першої інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Положення ч. 2 ст. 314 КПК України регламентують, що саме в підготовчому судовому засіданні, після виконання вимог ст.ст. 342-345 КПК України, судом з`ясовується думка учасників судового провадження щодо наявності чи відсутності перешкод для призначення судового розгляду, а за результатами обговорення цього питання суд приймає одне з передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України рішень.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, отримавши клопотання слідчого, районний суд 05.12.2016 року призначив підготовче судове засідання (а.с.12)

В подальшому районним судом було проведено ряд судових засідань, а саме: 14.12.2016 року, 16.12.2016 року, 20.12.2016 року, 26.12.2016 року, 05.01.2017 року та 16.01.2017 року, за результатами проведення яких було розглянуто клопотання слідчого по суті та прийняте оскаржуване рішення.

Разом з тим, матеріали провадження не містять ухвали районного суду, постановленої за результатами проведення підготовчого судового засідання, як те передбачено вимогами ч.2 ст.314 КПК України та свідчать про те, що судовий розгляд розпочатий не був, а оскаржуване рішення було прийнято судом в підготовчому судовому засіданні, що суперечить наведеним вище вимогам закону. Також районний суд, прийшовши до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого, не вирішив питання щодо закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, як це визначено положеннями ст.50 КПК України.

Крім того, районний суд, в оскаржувані ухвалі припустився протиріч, стверджуючи спочатку про хибність кваліфікації дій неповнолітнього ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України, при цьому зазначивши наявність в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК України та не розглянув по суті скаргу законного представника потерпілого на бездіяльність слідчого та прокурора і повернення клопотання прокурору, яке можливо було прийняти саме за результатами підготовчого судового засідання, як то передбачено п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку, що районний суд не виконав вимоги положень Глави 27 та 28 Розділу IV та Глави 38 Розділу VІ КПК України, порушив процедуру судового розгляду, за результатами якого прийняв рішення, яке не передбачено вимогами кримінального процессуального закону, що свідчить про невиконання судом положень кримінально-процесуального законодавства України, які регламентують загальні засади кримінального провадження.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

З огляду на положення ст.ст. 7, 9 КПК України, з урахуванням порушення районним судом порядку проведення судового розгляду та прийняття за його результатами рішення, яке не передбачено положеннями Кримінального процесуального Кодексу України, колегія суддів вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання процедури судочинства, взагалі перешкоджали розгляду клопотання слідчого по суті та унеможливлювали ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, та у відповідності до положень ч. 1 ст. 412 КПК України визнаються апеляційним судом істотними.

З огляду на допущені вище порушення, вимоги апеляційної скарги законного представника потерпілого щодо направлення матеріалів провадження прокурору для продовження розслідування у загальному порядку не можуть бути розглянуті, оскільки з урахуванням забезпечення права сторін на апеляційне оскарження, апеляційний суд позбавлений можливості прийняття такого рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції є істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Враховуючи, що при розгляді даного клопотання в суді першої інстанції була відсутня одна із стадій кримінального процесу, вказане порушення з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, визнається апеляційним судом суттєвим, та тягне за собою скасування ухвали та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження, у відповідності до вимог положень ст. 416 КПК України.

Інші доводи апеляційних скарг прокурора та законного представника потерпілого, з урахуванням положень ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не обговорює, але ж вони підлягають обов`язковій ретельній перевірці при новому судовому розгляді.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно неухильно дотримуючись вимог ст. 314 КПК України, звернути увагу на встановлені при апеляційному розгляді та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог КПК України, провести судовий розгляд у відповідності до вимог Глави 27 та 28 Розділу IV КПК України, в тому числі з урахуванням вимог Глави 38 Розділу VІ КПК України, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та часткового задоволення апеляційної скарги законного представника потерпілого, скасування ухвали районного суду з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив
Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_15 - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 січня 2017 року, відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батька - скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання в тому ж суді, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 . ОСОБА_16 .