АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1167/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 191 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 00113379 від 30 серпня 2014 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавір, Краснодарського краю Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_1

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011379 від 30 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України та додані до нього документи повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення не містить визначення місця вчинення особою дій, які утворюють склад закінченого злочину за ознаками ч.2 та ч.3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України в кожному випадку окремо.

Також не вказаний час вчинення обвинуваченим конкретних дій, які утворюють склад вказаних злочинів, які інкримінуються ОСОБА_1 , не зазначено про неможливість встановлення місця та часу вчинення таких дій.

При цьому зазначення в обвинувальному акті у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення даних про місце розташування об`єктів виконання будівельних робіт приміщень для розміщення амбулаторії лікарів сімейної медицини по вул. Алма-Атинська, 2 у Дніпровському районі, не можна ототожнювати із зазначенням місця вчинення кримінального правопорушення, посилання на яке у формулюванні обвинувачення взагалі відсутнє.

На думку суду, такі суттєві недоліки обвинувального акту та його невідповідність ст. 291 КПК України перешкоджають об`єктивному розгляду справи та вирішенню питань підготовчого судового засідання, визначених ч.3 ст. 214 КПК України, в тому числі щодо вирішення питання про підсудність справи Дніпровському районному суду м. Києва.

Крім того суд вказує, що гроші за актом № 3 приймання виконаних робіт від 21.12.2011 та за актом № 2 від 22.12.2011 були перераховані в один день 26.12.2011, а отже відсутність в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення часу вчинення злочину (часу заволодіння грошовими коштами) впливає на правову кваліфікацію, у тому числі й за ознакою повторності.

Також з тексту обвинувального акту вбачається, що «вибірковим контрольним обміром встановлено, що будівельні роботи, зазначені в акті № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 22.12.2013, у той час як вже в наступному абзаці дата приймання виконаних будівельних робіт за актом № 2 вказана 22.12.2011, що також не може вважатись належним та чітким обвинуваченням та після призначення обвинувального акту до судового розгляду, вказані описки не можуть бути усунуті.

Крім того суд вказує, що в юридичному формулюванні за ч.1 ст. 366 КК України не зазначено про внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей саме службовою особою, а тому вважає, що зазначений недолік щодо неповноти та невідповідності диспозиції ст. 366 України, за якою висунуте ОСОБА_1 обвинувачення фактично прирівнюється до його відсутності, оскільки не відповідає Закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_1 , який проти неї заперечив, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ч.3 ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору зі стадії підготовчого судового засідання у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно вимог ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Пунктом 13 ч.1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт окрім іншого має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, системний аналіз вказаних положень КПК України вказує на те, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.

Ці вимоги Закону органом досудового розслідування належним чином не дотримані.

Висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення не містить визначення місця вчинення особою дій, які утворюють склад закінченого злочину за ознаками ч.2 та ч.3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України в кожному випадку окремо, колегія суддів вважає обґрунтованим, як і те, що не вказано час вчинення обвинуваченим конкретних дій, які утворюють склад вказаних злочинів, які інкримінуються ОСОБА_1 , не зазначено про неможливість встановлення місця та часу вчинення таких дій.

Також є слушними посилання суду на те, що в юридичному формулюванні за ч.1 ст. 366 КК України не зазначено про внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей саме службовою особою, а тому вважає, що зазначений недолік щодо неповноти та невідповідності диспозиції ст. 366 України, за якою висунуте ОСОБА_1 обвинувачення фактично прирівнюється до його відсутності, оскільки не відповідає Закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність та необґрунтованість ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними, оскільки не підтверджені належним чином та взагалі нічим не мотивовані.

За таких обставин, колегія суду вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_1 прокурору через його невідповідність вимогам закону, яке має бути залишено без змін, а відтак апеляційна скарга прокурора щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011379 від 30 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України та додані до нього документи повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 для виконання вимог зазначених в мотивувальній частині ухвали, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4