Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 лютого 2017 року матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року,
Вироком Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця смт. Черняхів, Черняхівського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого 4 листопада 2009 року вироком Житовирського районного суду Житомирської області за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді обмеження волі з конфіскацією частини майна. На підставі постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2011 року змінено невідбуту частину покарання на 240 годин громадських робіт,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна.

Вирішено питання про задоволення цивільного позову потерпілого.

Цим вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Захисником засудженого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, яка ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2016 року була залишена без руху, а ухвалою цього ж суду від 25 липня 2016 року повернута особі, яка її подала.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_8 ,
У касаційній скарзі захисник посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу про повернення його апеляційної скарги, стверджуючи, що ним було подано до суду апеляційну скаргу з усунутими недоліками, в якій усупереч висновкам апеляційного суду ставилося питання про скасування саме вироку Баришівського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга підлягає до задоволення, пояснення захисника на підтримку поданої касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального кодексу.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи захисника ОСОБА_8 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, яке призвело до необґрунтованого повернення апеляційної скарги є переконливим.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року та п. 122 у справі "Кудла проти Польщі" від 26 жовтня 2000 року однією з гарантій, що містяться в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, є зокрема право на забезпечення ефективного доступу до судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "прав та обов`язків".
Як передбачено частиною 2 статті 24 КПК України, кожній особі гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується її прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Реалізація права на апеляційне й касаційне оскарження є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Із закріпленого у статті 26 КПК України принципу дизспозитивності слідує, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вказаних норм закону при винесенні оскаржуваної ухвали апеляційним судом дотримано не було.

Так, ухвало Апеляційного суду Київської області від 11 липня 2016 року вказану апеляційну скаргу захисника було залишено без руху, з підстав невідповідності прохальної частини вимогам ст. 396 КПК України. При цьому, апеляційний суд зазначив, що вирок щодо ОСОБА_5 було ухвалено 30 травня 2016 року, а захисником ставилось питання про зміну вироку від 3 червня 2015 року. (а.п. 221).
На виконання цієї ухвали апеляційного суду захисник надіслав повторну апеляційну скаргу, в якій, як видно із її змісту, він просив змінити саме вирок Баришівського районного суду Київської області від 30 травня2015 року щодо ОСОБА_5 , яким його було засудженого за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна (а.п. 230-240), проте помилково в прохальній частині захисником було невірно зазначено рік ухваленого вироку.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року скарга захисника була повернута. Мотивуючи своє рішення про повернення апеляційної скарги, апеляційний суд зазначив, що захисник вимог ухвали від 11 липня 2016 року не виконав, вказаних в ній недоліків не виправив, а оскаржуваний захисником в апеляційній скарзі вирок районного суду від 30 травня 2015 року не є предметом розгляду даного провадження.
Однак рішення про повернення такої апеляційної скарги особі, яка її подала, суд прийняв передчасно без урахування всіх положень процесуального закону, ретельно не проаналізувавши наведених доводів у апеляційній скарзі, належним чином не перевіривши зміст скарги на предмет оскарження захисником вироку місцевого саме від 30 травня 2016 року, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість постановленої ухвали.
Таким чином, рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на підставі ч. 3 ст. 399 КПК України є необґрунтованим, крім того, воно обмежує право сторони захисту на оскарження судових рішень, тому ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів
постановила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3