Справа № 636/3019/16-к
№ 1-кп/636/391/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Лейтенант ОСОБА_4 під час проходження військової служби за контрактом в особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира взводу батальйону охорони вказаної військової частини, 31 травня 2016 року біля 7 години 30 хвилин, знаходячись поблизу будівлі магазину «Городок», розташованого в місті Чугуєві мікрорайон «Авіатор»,138А, побачивши сидячого на задньому сидінні автомобіля «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_5 , будучи військовою службовою особою, в порушення вимог ст.28 Конституції України, ст.4, п.1 ч.1 ст.11, ст.ст.21, 22, 28-31, ч.1 ст.49, п.п.7, 10 ст.59, ст.ст.119,120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи умисно, тобто передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, виражаючи явну зневагу до військового колективу, прагнучи продемонструвати солдату ОСОБА_5 свою уявну перевагу над ним та фізичну силу, підкорити ОСОБА_5 своїй волі, підняти свій авторитет у військовому колективі, перевищив власні службові повноваження, тобто вчинив дії, які явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень в умовах особливого періоду, достовірно знаючи, що солдат ОСОБА_5 являється підлеглим по відношенню до нього, чим перевищив службові повноваження, використовуючи як привід запізнення солдата ОСОБА_5 на військову службу, яке виразилося у застосуванні насильства щодо підлеглого, а саме нанесенні не більше 5 ударів долонею правої руки по тулубу, заподіявши останньому фізичну біль.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині при вищевикладених обставинах визнав повністю, виказав щире каяття у вчиненому і пояснив, що дійсно 31 травня 2016 року завдав біля п`яти ударів долонею по тулубу солдату ОСОБА_5 у зв`язку з самовільним залишенням останнім військової частини і не бажанням повідомити причини цього вчинку. Так, солдат ОСОБА_5 , будучи обізнаним про обов`язок заступити в добовий наряд, в п`ятницю 27 травня 2016 року самовільно покинув військову частину, про що в неділю 29 травня 2016 року був повідомлений командир батальйону та командування військової частини. В понеділок 30 травня, отримавши наказ від командира батальйону щодо розшуку солдата ОСОБА_7 , він протягом дня намагався зателефонувати, щоб довідатись про місце його перебування, але останній на телефонні дзвінки не відповідав. 31 травня 2016 року перед ранковим шикуванням приблизно о 7 годині 30 хвилин він побачив ОСОБА_7 в автомобілі біля магазину «Городок» , із-за хвилювання по розшуку солдата на протязі двох діб, не стримавшись завдав ОСОБА_5 біля п`яти ударів долонею по тулубу, в чому щиросердно розкаюється, пояснюючи власну нестриманість неналежною поведінкою солдата ОСОБА_5 .. Після цього ОСОБА_5 пішов в розташування роти, не виказавши будь-яких скарг на відчування болю або скарг на здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив про те, що з доказами, зібраними на підтвердження його вини він згоден, їх не оспорює, і просив суд в судовому засіданні їх не досліджувати.
Крім повного визнання своєї вини, вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доказана та підтверджується зібраними по справі доказами, дослідження яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, судом визнано недоцільним відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом прийнято до уваги, що обвинувачений та учасники судового провадження вірно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів в добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Досліджені в порядку ч.3 статті 349 КПК України та оцінені в їх сукупності докази дають суду підстави для визнання доведеною вини ОСОБА_4 у перевищенні військовою службовою особою службових повноважень із застосуванням насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.426-1 КК України.
Судом вивчено дані, що характеризують обвинуваченого і встановлено, що він раніш не судимий, має постійне місце проживання, за місцем служби характеризується тільки добре.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно до статті 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд вважає за необхідне прийняти до уваги, що під час досудового слідства, а також розгляду справи в суді ОСОБА_4 активно сприяв встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні, не переховуючись від органів досудового слідства і суду, не відмовляючись від давання показань, а також участі в слідчих діях, а, навпаки, давав ґрунтовні пояснення про обставини вчиненого ним злочину. Суд зважає на ставлення обвинуваченого до скоєного, вбачає, що він щиро усвідомлює всю тяжкість кримінального правопорушення та його наслідки і розкаюється у вчиненому, бере до уваги те, що обвинувачений діяв з хибно уявних інтересів служби з метою дотримання військової дисципліни в військового підрозділі, має добрий досвід служби і бажання її продовжувати.
При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що, відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніш до кримінальної відповідальності не притягувався, його молодий вік, схвальну характеристику з місця служби, де обвинувачений має заохочення у виді подяки і не має стягнень, його відношення до скоєного злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Суд вважає, що вищевикладені обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дають підстави для застосування статті 69 КК України. На думку суду, виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо у разі застосування покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.426-1 КК України у виді 2-х років позбавлення волі. Та враховуючи вищевикладені обставини справи і особу засудженого ОСОБА_4 , суд вважає за можливе замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки призначити службове обмеження на той самий строк з відрахуванням 15% із суми грошового забезпечення засудженого в дохід держави.
Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди: « обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіянні позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».
Так, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів або документів щодо наявності тілесних ушкоджень потерпілого або взагалі документів медичного обстеження чи огляду саме за обставинами дій обвинуваченого ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 .. Оскільки потерпілим заявлена значна грошова сума щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач повинен надати розрахунки та певне обґрунтування такої суми, але не у позовній заяві, не у судовому засіданні такого обґрунтування потерпілий та його представник не надали. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами цивільного судочинства. За правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд в даному випадку залишає цивільний позов без розгляду, що не перешкоджає потерпілому подати такий позов в порядку цивільного судочинства з наданням відповідних доказів та обґрунтуванням наведеного розміру спричиненої моральної шкоди.
Речові докази, процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст.368,370,373,374,376 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України і призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України, нижче від найнижчої межі визначеної санкцією статті, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.58 КК України замінити ОСОБА_4 призначене покарання за вчинене кримінальне правопорушення передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із щомісячним відрахуванням 15% із суми грошового забезпечення останнього в дохід держави.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених ст.ст.394,395 КПК України до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: підпис.
Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.
Суддя: