Роздільнянський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________
Справа № 511/577/17
Номер провадження: 1-кп/511/105/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2017м.Роздільна

Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2
за участю:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна кримінальне провадження №0001589 внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 29.12.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка, Роздільнянського району, Одеської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, який є пенсіонером, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 , 28.12.2016 біля 12:30 год., прийшов до бару «Луч», розташованого в смт. Лиманське, Військове містечко Роздільнянського р-ну, Одеської області, директором якого є ОСОБА_8 , з метою з`ясування питань відносно спожитку останньою електроенергії, де між ними виникла сварка. В ході сварки, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , вийшли з приміщення бару на вулицю, де біля 12:45 годин, на ґрунті різко виниклих неприязнених стосунків, ОСОБА_6 з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , завдав останній один удар кулаком правої руки в область грудної клітини з лівої сторони.

Згідно висновку судово-медичного експерта №234 від 29.12.2016 ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця у ділянці зовнішньої половини лівої молочної залози, які відповідно критерію «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В ході судового провадження, потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1045 грн. 04 коп. та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення у сумі 15 000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені злочину не визнав, зазначивши, що він ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не наносив і вона його оговорює. Про події які відбувалися 28 грудня 2016 року зазначив наступне. До 28.12.2016 року між ним та ОСОБА_8 були нормальні стосунки, оскільки працювали по сусідству, тобто бар «Луч», яким володіє ОСОБА_8 і приміщення, яке він орендує межують між собою і знаходяться за однаковою адресою. Однак електролічильник є тільки в його приміщенні. Між ними була усна домовленість, що користуються вони одним лічильником, але кожний платить за свою спожиту електроенергію. Він свою трудову діяльність припинив і електроенергію не споживав, однак лічильник, який знаходиться в його приміщенні, згорів внаслідок того що ОСОБА_8 в приміщенні бару (яке їй не належить) постійно вмикала електронагрівальні пристрої. Йому це не сподобалось і він 28.12.2016 року приблизно о 12:00 годинні вимкнув рубильник. Через декілька хвилин до його приміщення зайшла ОСОБА_8 , яка намагалася самостійно включити рубильник, він їй не дозволив це зробити і вона пішла геть з його приміщення. При цьому він її не чипав і ніяких тілесних ушкоджень не наносив. Вважає, що потерпіла все вигадала та прийшла до суду, щоб його оговорити, оскільки вона бажає зайняти та заволодіти його приміщенням. Цивільний позов не визнає, оскільки він ніякого кримінального правопорушення не вчиняв.

Таким чином, в своїх показах обвинувачений ОСОБА_6 повністю заперечував свою причетність до даного злочину.

Суд вважає, що обвинувачений заперечує свою вину з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, покази надає неправдиві, викладає їх так як вигідно йому, постійно плутається і змінює їх зміст, посилаючись на те, що він є людиною похилого віку і не може всього пам`ятати. Крім того, його ствердження нібито потерпіла звернулася до поліції і прийшла до суду, щоб його оговорити, оскільки бажає заволодіти його приміщенням - виглядять абсурдними і судом до уваги не приймаються. Отже, суд вважає, що всі свідчення, що надав обвинувачений стосовно подій, які відбувалися між ним та потерпілою ОСОБА_8 28.12.2016 року є неправдивими та надуманими, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона знає ОСОБА_6 давно, між ними були добрі стосунки, оскільки вони орендують сусідні приміщення, розташовані в одному будинку в смт. Лиманське, Роздільнянського р-ну, Одеської області, Але, після того як вона за власні кошти замінила згорілий лічильник на новий, при цьому це вона зробила з дозволу ОСОБА_6 , стосунки між ними погіршилися. Так, 28 грудня 2016 року біля 12:00 години, коли вона знаходилася у приміщені свого бару, раптом погасло світло. Вона схвилювалася, оскільки без світла бар не може нормально функціонувати, а в барі знаходилися люди і працювали холодильники. Вона здогадалася, що це ОСОБА_6 вимкнув рубильник. Вона одразу пішла до його магазину з метою запитати що трапилось?, але ОСОБА_6 її адже на поріг не впустив, вони почали сперечатися, після чого він її відштовхнув, від чого вона подалася назад і потім він її вдарив своїм кулаком в ліву частину грудей. Вона одразу почула дуже сильний біль, оскільки з 2005 року перебуває на обліку у лікаря - момолога. Такі дії обвинуваченого їй не сподобалися і вона одразу викликала поліцію. Вже пізніше, внаслідок того, що відчувала сильний біль у грудах, вона вирішила звернутися до лікарні і зафіксувати нанесені побої. Також повідомила, що є астматиком і від пережитого стресу в неї стався приступ астми.

Такі покази потерпіла ОСОБА_8 надавала і слідчому при проведенні слідчого експерименту, що повністю підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицями, який проводився за її участю 07.01.2017 року (а.к.п.119-133).

Допитаний по справі свідок ОСОБА_10 , яка на час розглядаємих подій, працювала барменом в барі, суду показала, що 28 грудня 2016 року біля 12:00 години до бару зайшов ОСОБА_6 , покликав ОСОБА_11 , остання вийшла на вулицю, вони спілкувалися між собою хвилин 15, після чого ОСОБА_12 повернулася до бару і через декілька хвилин в барі погасло світло. ОСОБА_13 вийшла з бару, щоб в сусідньому приміщені у ОСОБА_14 з`ясувати чого не має світла. Вслід за нею вийшла і вона, а також присутня на той момент в барі, мати ОСОБА_12 ОСОБА_15 . Вона бачила, як ОСОБА_12 намагалася зайти до приміщення ОСОБА_14 , однак той її не впускав, висловлювався нецензурною бранню та відштовхнув ОСОБА_12 , яка від цього піддалася назад, а також вона бачила, що ОСОБА_14 своєю правою рукою один раз вдарив ОСОБА_12 в ліву частину грудей. Ій дуже добре це було видно, оскільки знаходилася вона неподалік від місця події і по відношенню до неї, ОСОБА_12 стояла спиною на півповороті. Після того, ОСОБА_14 закрив на ключ своє приміщення і пішов геть, а вони всі повернулися до бару. Хвилин п`ятнадцять потому приїхала поліція і стала відбирати у всіх присутніх пояснення. Також вона бачила, що працівники поліції допитують ОСОБА_6 ..

Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_16 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_8 , яка суду надала ідентичні покази свідка ОСОБА_10 в частині послідовності подій, які відбувалися 28 грудня 2016 року біля приміщення бару. Однак при цьому зазначила, що коли ОСОБА_6 наносив удар ОСОБА_12 , вона не бачила в яку саме частину тіла він завдав їй удар, оскільки ОСОБА_12 стояла спиною до неї, але коли вони повернулися до бару, донька трималася за груди і їй було дуже болячі.

Посилання обвинуваченого та захисту на те, що суд повинен критично поставитись до показань свідка ОСОБА_16 , оскільки вона є матір`ю потерпілої, а тому має зацікавленість у наданні неправдивих свідчень, суд вважає неспроможними, оскільки свідок будучі попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та за відмову від дачі показів, не відмовилася свідчити суду, і надала суду чіткі та послідовні покази, які повністю збігалися з показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_10 , та з них не вбачалося якої-небудь зацікавленості з боку родинних відносин.

Крім того, покази потерпілої та свідків в частині того, що ОСОБА_14 завдав ОСОБА_13 один удар в область грудей, повністю підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №234 від 29.12.2016, згідно якої у ОСОБА_8 були виявлені наступні ушкодження у вигляді синця у ділянці зовнішньої половини лівої молочної залози. Виявлені у ОСОБА_8 пошкодження, відповідно критерію «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень, тягнуть скороминучі наслідки тривалістю не більш 6 днів. (а.к.п.113-114.)

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними досудовим слідством та дослідженими в судовому засіданні і іншими письмовими доказами.

Так, з витягу з кримінального провадження №0001589 вбачається, що в ЄРДР 29.12.2016 року за заявою ОСОБА_8 були внесені дані про те, що 28.12.2016 року в денний час на території ринку в смт. Лиманському, чоловік на ім`я ОСОБА_17 завдав їй тілесних ушкоджень (а.к.п.112).

Зазначені відомості були внесені в ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_8 від 28.12.2016 року (а.к.п.110)

Також ці події зафіксовані у картці первинного обліку інформації, яка зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень Роздільнянського ВП за №7211 28.12.2016р. (а.к.п.111)

З висновку експерта №234 від 29.12.2016 року вбачається, що у ОСОБА_8 , 1971 р.н. /45 років/ були виявлені наступні ушкодження: синець у ділянці зовнішньої половини лівої молочної залози. Дане ушкодження заподіяне, можливо у зазначений вище термін 28 грудня 2016 року, внаслідок дії тупого предмета, характерні особливості якого в отриманні травмі не відобразилися. Не виключається що в якості такого предмета могла бути рука (кулак). Наявне у ОСОБА_8 ушкодження не є небезпечними для життя, має скороминущі наслідки тривалістю 6 днів і за вказаним критерієм кваліфікується як легке тілесне ушкодження (а.к.п.113-114)

В ході дослідження письмових доказів, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник неодноразово наполягали на тому, що висновок експерта №234 від 29.12.2016 року не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки:

1)У разі призначення експертизи в період досудового розслідування слідчий, прокурор, суд мають не тільки роз`яснити, але й забезпечити право підозрюваного, обвинуваченого на захист. Одним з таких гарантованих прав підозрюваного, обвинуваченого є право на відвід в тому числі експерту (експертній установі). Однак слідчий при призначені експертизи, ОСОБА_6 , як підозрюваного по даній справі про свої наміри не повідомив, чим порушила його право на захист та можливість заявити відвід експерту ОСОБА_18 .

2)експерт Роздільнянського відділення ООБСМУ ОСОБА_18 не мав права проводити судмедекспертизу, так як його ніхто не призначав для її проведення; про кримінальну відповідальність особисто його ніхто не попереджав; син потерпілої ОСОБА_19 є начальником СВ Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області, він та судовий експерт знаходяться у давніх добрих стосунках, а тому вони вбачають упередженість експерта при складанні цього висновку.

3)Постанову про призначення експертизи відносно потерпілої ОСОБА_8 29.12.2016 року винесла слідча ОСОБА_20 , яка направила її до Роздільнянського відділення ООБСМЕ для виконання, однак при проведені експертизи, експерт ОСОБА_18 виконував постанову слідчої ОСОБА_21 про що наголошено у титульному листі висновку.

4)У п.4.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ МОЗ №6 від 17.01.95р.) зазначено, що судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює. Однак висновок експерта №234 не містить даних про те що експерт якимось чином та за якими документами встановлював особу, яка з`явилася для проходження експертизи. З огляду на цю обставину, вважає, що до експерта прийшла не потерпіла ОСОБА_8 , а якась інша особа жіночої статті.

5)У своєму висновку експерт ОСОБА_18 вказав: «У ділянці зовнішньої половини лівої молочної залози відмічається невизначеної форми розпливчастий блідо-фіолетовий синець розмірами 3х4,5 см». У той же час, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні наголосила про те, що вона страждає захворюванням молочних залоз і періодично відвідує лікаря-мамолога. Отже, «блідо-фіолетовий синець» міг бути наслідком цього захворювання.

Підсумовуючи вищевикладене, обвинувачений та його захисник, стверджували, що Висновок експерта №234 від 29.12.2016 року не має відношення до справи ОСОБА_6 , є необґрунтованим, не узгоджений з іншими матеріалами справи, експертиза проведена з грубими порушеннями процесуального законодавства та з порушенням прав підозрюваного/обвинуваченого на захист, а тому має бути визнаний недопустимим доказом.

Суд вважає, що вищезазначені доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , є неспроможними, надуманими та такими що не ґрунтуються на законі, до уваги їх не сприймає за наступних підстав.

Стаття 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Зазначена стаття містить перелік істотних порушень людини і основоположних свобод, які в даному кримінальному провадженні судом не встановлені.

Частина 1, пункт 1 ч. 2 ст. 242 КПК України встановлюють, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо: встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Частина 1 ст.243 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого.

Частини 1, 2, 3 ст. 101 КПК України визначають, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Аналізуючи зазначені норми закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що судово-медична експертиза у даному кримінальному провадженні була проведена з дотриманням порядку, визначеного ст. ст. 242, 243 КПК України. Висновок експерта відповідає вимогам ст. 101 КПК України.

Висновок №234 від 29.12.2016 року ґрунтується на відомостях, які експерт ОСОБА_18 сприймав безпосередньо, вони йому стали відомі зі слів підекспертної ОСОБА_8 .. Суд вважає безпідставними посилання обвинуваченого на те, що експерту належало допитати і його як підозрюваного та надати можливість поставити на вирішення експерта свої запитання та висловлювати зауваження, заявляти відводи тощо.

Крім того, на спростування всіх доводів обвинуваченого та його захисника, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_18 , якій зазначив, що має стаж роботи за фахом «судово-медична експертиза» більш ніж п`ятнадцять років, він є єдиним експертом в Роздільнянському РВ ОБСМЕ, а тому його ніхто не призначає, виконувати постанови слідчих це його прямий обов`язок. Зі своїми правами і обов`язками, він як експерт ознайомлений, і про це він зобов`язаний вказувати у висновку. Особу ОСОБА_8 він встановив за паспортом, данні якого вносяться в комп`ютер, а також він їх відображає на постанові слідчого з якою приходить підекспертна особа. Постанову про призначення експертизи відносно потерпілої ОСОБА_8 29.12.2016 року винесла слідча ОСОБА_21 , про що він і зазначив у висновку.

На підтвердження своїх показів даних в судовому засіданні, експерт представив суду для огляду оригінал висновку №234 від 29.12.2016 року та постанову слідчого Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, лейтенанта поліції ОСОБА_21 , відповідно до яких на зворотному аркуші є відмітка щодо встановлення особи, а саме дані паспорта громадянці ОСОБА_8 (а.к.п.188-190).

Після встановлення таких фактів, судом було досліджено такий процесуальний документ, як Постанова від 29.12.2016р. про створення групи слідчих по кримінальному провадженню №0001589, згідно якої було створено групу слідчих у складі: слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 та слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_21 (а.к.п.117) Крім того це підтверджується і витягом з кримінального провадження (а.к.п.112)

Відтак, судом з`ясовано, що обидва слідчих мали право на винесення постанови про призначення судово-медичної експертизи.

Із встановленого в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_8 отримала на руки постанову слідчого ОСОБА_21 , з якої і прибула до експертної установи, відповідно експерт ОСОБА_18 проводив експертне дослідження за постановою слідчого ОСОБА_21 .

За таких підстав, суд вважає, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання недопустимим доказом висновку експерта, оскільки в ньому невірно зазначено прізвище слідчого «Крецька», в той час як в дійсності експертизу призначав слідчий «Ольваніка», суд відкидає і не знаходить підстав для визнання його таким. При цьому суд виходить з того, що прокурором при оголошенні письмових доказів, була допущена помилка щодо оголошення ні той постанови за якою проводилася експертиза. Суд вважає що така помилка не є суттєвою.

З огляду на те, що досліджений судом висновок експерта був отриманий в порядку, встановленому КПК України, суд вважає безпідставними та відкидає ствердження сторони захисту про недопустимість зазначеного доказу.

Крім того, обвинуваченим та його захисником, в ході судового слідства, неодноразово зазначалось, що в.о. начальника СВ Роздільнянського ВП ГУНП ОСОБА_19 та потерпіла по справі ОСОБА_8 є родичами, а тому вони вбачають зацікавленість у проведені досудового слідства з боку слідчих, які є підлеглими свого начальника.

Однак, суд не приймає до уваги такі припущення, вважає їх надуманими, оскільки таке повністю спростовується дослідженими в судовому засіданні процесуальними документами, а саме:

- листом в.о. начальника СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_19 від 29.12.2016 року, з якого вбачається, що по вказаним матеріалам присутній конфлікт інтересів між ним та потерпілою ОСОБА_8 , так як вона є його матір`ю, в зв`язку з чим він просив т.в.о. Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_22 , доручити проведення досудового розслідування по вказаним матеріалам кримінального провадження старшому слідчому СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_23 (а.к.п.118);

- постановою про створення групи слідчих від 29.12.2016 року, яку склав т.в.о. начальника СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_23 (а.к.п.117);

- протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 17.03.2017 року, з якого вбачається, що з матеріалами кримінального провадження як підозрюваний ОСОБА_6 , так і його захисник адвокат ОСОБА_24 , ознайомлені в повному обсязі, скарг, заяв та клопотань не мають (а.к.п.116)

В ході судового провадження, судом, задля всебічного, повного та неупередженого судового розгляду, сторонам було забезпечено право щодо змагальності та свободи, в подані ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, яке передбачено ст. 22 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК покладається на слідчого, прокурора та встановлених КПК України випадках потерпілого.

Так, за клопотанням сторони захисту, судом було допитано свідка ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона працює приймальницею макулатури у приміщенні ОСОБА_6 в смт. Лиманське і 28 грудня 2016 року вона бачила, як в денний час до цього приміщення заходила ОСОБА_8 з метою включення електролічильника, однак ОСОБА_6 не дозволяв їй цього зробити, із-за чого між ними виник конфлікт, потім вони один за одним вийшли на вулицю. Вона не бачила, щоб ОСОБА_6 застосовував до ОСОБА_8 фізичну силу.

Судом до уваги свідчення цього свідка, які були непослідовними та заплутаними, не приймаються, оскільки ОСОБА_25 на досудовому слідстві в якості свідка допитана не була, в судовому засіданні встановлено що вона є найманим працівником у ОСОБА_6 , а тому вважає, що в даному випадку може бути зацікавленою особою, і надає свідчення, які необхідні для захисту позиції обвинуваченого ОСОБА_6

Давши оцінку всім доказам в сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій доведена повністю, а тому вважає надуманими доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 щодо необхідності виправдати ОСОБА_6 у зв`язку з тим що в судовому засіданні не було доведено його вини, і не знаходить підстав для ухвалення виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 .

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено мотив злочину - це неприязні стосунки, достовірно доведено присутність обвинуваченого на вказаному потерпілою, місці вчинення злочину, відповідають поясненням сторін і механізму заподіяння тілесних ушкоджень. Суд, враховуючи недопустиму поведінку обвинуваченого в суді на протязі всього судового слідства, впевнений в тому, що невизнання вини є його захисною позицією.

Отже, оцінивши отримані докази в сукупності, суд вважає, що приведений об`єм доказів є достатнім, самі докази допустимими та такими, що повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 і його дії правильно кваліфіковані за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він характеризується позитивно за місцем проживання (а.к.п.142 ) та за місцем своє волонтерської роботи (а.к.п. 165), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.к.п.143,144) і є особою раніше не судимою (а.к.п.145).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлені.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, раніше не судимий, за місцем мешкання та волонтерської роботи характеризується позитивно, є пенсіонером, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вину не визнав, у скоєному не розкаєвся, що оцінюється судом, як спроба уникнути кримінальної відповідальності, з урахуванням вищенаведеного суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу, яке є достатнім для виправлення останнього та попередження нових правопорушень.

Щодо заявленого цивільного позову, суд приходить до наступного.

Так, потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, згідно якого вона просить стягнути з ОСОБА_6 на її користь завдану матеріальну шкоду у сумі 1045 грн. 04 коп. та моральну(немайнову) шкоду у сумі 15 000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у результаті заподіяння їй громадянином ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, вона була вимушена звернутися до лікаря, їй було призначено ефективне лікування, на придбання ліків нею було витрачено грошові кошти, розмір, яких загалом становить 1045 грн.04 коп., про свідчать такі розрахункові документи як фіскальні чеки та рецепти-вимоги, що підтверджують їх придбання. В момент отримання тілесних ушкоджень, вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, вона досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо стану свого здоров`я та соціальної репутації. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів) обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. А тому вона оцінює моральну шкоду саме в такому розмірі.

Прокурор під час судових дебатів не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_8 .

Представник потерпілої та цивільного позивача - адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні цивільний позов ОСОБА_8 підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов не визнав.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До того ж, ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково, якщо в судовому засіданні були доведені стороною обвинувачення та цивільним позивачем матеріально-правові підстави позову.

У разі повного або часткового задоволення позову суд має навести відповідні докази, провести розрахунки розміру відшкодування, а також вказати норми матеріального права, на підставі яких вирішується позов.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Розглядаючи позовні вимоги у частині відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з придбанням ліків на загальну суму 1045 грн. 04 коп., яка підтверджена документально, а саме фіскальними чеками ПП «Южноукраїнська фармацевтична компанія» аптека №9 (а.к.п.193), може бути задоволено частково - на суму 831 грн. 66 коп., оскільки ці фіскальні чеки датовані 29.12.2016 року і підтверджують придбання ліків за призначенням. Суд не може врахувати фіскальний чек від 25.12.2016 року на суму 213 грн.74 коп., оскільки зазначені ліки були придбані до отримання тілесних ушкоджень.

Що стосується моральної шкоди спричиненої потерпілій ОСОБА_8 то суд враховує тяжкість спричинених їй тілесних ушкоджень, а саме: синця у ділянці зовнішньої половини лівої молочної залози, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що дійсно завдало фізичних страждань та душевні переживання.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, фізичних і душевних страждань потерпілого, яких він зазнав, їх тривалості, можливості відновлення і змін у його життєвих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, необхідності дотримання норм чинного законодавства щодо їх меж, а також реальної платоспроможності обвинуваченого, який на теперішній час не працює. Тому, на думку суду, реальною, достатню за вище зазначених обставин буде сума у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази не приєднувались.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , (паспорт НОМЕР_1 , виданий Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області 30.06.2010 року; ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. (одна тисяча гривень) та на відшкодування матеріальних витрат, пов`язаних з придбанням ліків 831 (вісімсот тридцять одна) грн., 66 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , (паспорт НОМЕР_1 , виданий Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області 30.06.2010 року; ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. (одна тисяча гривень) та на відшкодування матеріальних витрат, пов`язаних з придбанням ліків 831 (вісімсот тридцять одна) грн., 66 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1