УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

інспектора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення його для відбування покарання призначеного вироком, -

в с т а н о в и в :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 років та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України.

До суду надійшло клопотання інспектора Дніпровського РВ КВІ в м. Києві, в якому зазначається, що в період іспитового строку випробування засуджений 16.09.2015 року не з`явився на реєстрацію без поважних причин, за що останньому було винесено попередження. Крім того, 25.11.2015 року ОСОБА_5 засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді штрафу, а тому звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням підлягає скасуванню.

У судовому засіданні інспектор Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві при вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні при вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду

Засуджений у судовому засіданні пояснив, що 16.09.2015 року не з`явився на реєстрацію з поважних причин, а також 25.11.2015 року його було засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді штрафу. В свою чергу він мешкає разом з мамою , працює не офіційно. Він всіляко допомагає матері, в зв`язку з чим неявка на реєстрацію до КВІ була з поважних причин.

Суд, вивчивши наявні матеріали, заслухавши думки учасників процесу, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів контрольної справи/провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 років та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням зобов`язань, передбачених ст. 76 КК України. Крім того, 25.11.2015 року ОСОБА_5 засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді штрафу.

Частиною 1 статті 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають … після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) … органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

При цьому, виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Аналогічні правові положення містяться у п.п. 1.2 п. 1 Розділу І Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань від 19.12.2003 року № 270/1560 (далі Інструкція).

У даному випадку ВКВІ при подані даного клопотання до суду 15.02.2016 року вказані положення законодавства дотримано.

Однак, з матеріалів контрольної (особової) справи № 02/2014 випливає, що вона містить вимогу про судимість відносно засудженого, яка датована 08.09.2015 року, що є неприйнятним, оскільки з цього часу минуло понад 5 місяців.

Поряд з цим, вимога по картотеці адмінзатриманих також датована, ще 23.12.2015 року, тобто матеріали справи з даного питання не містять відомостей більше двох місяців, що є недопустимим.

Суд же, враховуючи положення ст. 62 Конституції України та відсутність вказаних відомостей даних про судимість та адмінзатримання за понад 5 місяців та понад двох місяців відповідно, позбавлений змоги прийти до однозначного висновку, який не ґрунтувався на припущеннях.

Щодо посилань у клопотанні на те, що засуджений не виконав покладений на неї обов`язок передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки не з`явився на реєстрацію, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 78 КК України регламентовано, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналогічні правові вимоги містяться і у ч. 2 ст. 166 КВК України.

При цьому, ч. 3 ст. 166 КВК України імперативно визначає, що невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 КВК України, систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак, таких обставин у судовому засіданні встановлено не було, оскільки одноразова неявку засудженого на реєстрацію не свідчить про те, що вона сталася з не поважних причин, враховуючи пояснення засудженого, які містяться в матеріалах особової справи.

За таких обставин, суд вважає що матеріали контрольної справи містять сумнівні відомості, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), інспектор, який подав до суду це клопотання поклався на розсуд суду, що свідчить проте, що останній сам не впевнений у тому чи відповідає ви воно діючим нормам КПК України, КК України та КВК України, аналогічну позицію зайняла і прокурор, а тому дане клопотання, на цей час, не підлягає задоволенню з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, ст. 79 КК України суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та направлення його для відбування покарання призначеного вироком, - відмовити.

Матеріали контрольної (особової) справи № 236/2015 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - повернути до Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

С у д д я :