Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2016 року у кримінальному провадженні №0000599 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Підкормілля Любешівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_3 , студента ІV курсу Надслучанського інституту Національного університету водного господарства та природокористування, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 125 КК України,
з участю:

прокурора ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_6 ,

_______________________________________________________________________________Справа № 11кп/787/10/2017 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_12 Категорія : ч.2 ст.146, ч.1 ст.125 КК України Доповідач : ОСОБА_1

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2016 року ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винуватими за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання: ОСОБА_10 :
- за ч.2 ст. 146 КК України у виді трьох років шести місяців обмеження волі;
- за ч.1 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт.
На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців.
У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від призначеного за цим вироком покарання, якщо він на протязі трьох років не вчинить нового злочину. Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.
ОСОБА_7 :
- за ч.2 ст. 146 КК України у виді трьох років і шести місяців обмеження волі;
- за ч.1 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт.
На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців.
У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного за цим вироком покарання, якщо він на протязі трьох років не вчинить нового злочину. Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.
ОСОБА_9 :
- за ч.2 ст. 146 КК України у виді трьох років і шести місяців обмеження волі; - за ч.1 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_9 остаточне покарання призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі на строк три роки і шість місяців. У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від призначеного за цим вироком покарання, якщо він на протязі трьох років не вчинить нового злочину. Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально - виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання чи роботи.
Стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_6 в якості спричиненої йому матеріальної шкоди 689 гривень 92 копійки та моральну шкоду в розмірі 60 000 гривень, а також на користь комунального закладу "Березнівська центральна районна лікарня" Березнівської районної ради - 721 гривню 25 копійок.
Як встановлено вироком суду, 14 грудня 2014 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою, на другому поверсі магазину " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", що в АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , умисно, порушуючи щодо нього вимоги ст. ст. 19,29,33 Конституції України, згідно з якими ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, та кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, всупереч нормам Декларації ООН від 18 грудня 1992 року, що ратифікована Україною 17 липня 1997 року "Про захист усіх осіб від насильницького зникнення", згідно зі статтею першою якої будь-який акт насильницького зникнення є образою людської гідності, ставить осіб, які зазнали цього, поза захистом закону, є порушенням норм міжнародного права, яке гарантує, зокрема, право на визнання правосуб`єктності особистості, право на свободу і безпеку особистості і право не зазнавати катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження і покарання, шляхом заподіяння страждань, що виразилося у спричиненні болю внаслідок заподіяння фізичного впливу, нанесенні ударів кулаками рук та взутими ногами в різні частини тіла потерпілого, заламування рук, проти волі останнього, позбавили його свободи пересування, примусово утримуючи поряд з собою, спочатку ведучи з приміщення указаного магазину, тоді силою затягнули у вантажне відділення автомобіля марки "Mercedes - Benz Sprinter", який належить ОСОБА_9 , позбавивши його можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування, та примусово доставили до господарства ОСОБА_14 , яке знаходиться там же в АДРЕСА_4 .
По приїзді до господарства ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 силою виштовхнули його з автомобіля , від чого він упав на землю, завели його у двір її господарства, де ОСОБА_9 із застосуванням сили - удару ззаду по правій нозі під колінний суглоб примусили його стати на коліна і вибачитись перед нею.
При цьому, в приміщенні магазину "Колтан" ОСОБА_10 та ОСОБА_7 умисно завдали потерпілому ОСОБА_6 по одному удару в обличчя кулаками рук, спричинивши йому тілесні ушкодження: ОСОБА_10 - у виді синців повік правого і лівого очей. А ОСОБА_9 в момент, коли потерпілого ОСОБА_6 утримували ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , заламавши руки за спиною, наніс йому один удар кулаком руки в ділянку правого плеча, спричинивши тілесне ушкодження у виді синця правого плеча.
Відразу ж після цього ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вивели потерпілого з приміщенням магазину, штовхнули його на землю, де ОСОБА_15 та ОСОБА_7 разом з іншими невстановленими слідством особами умисно почали наносити йому удари взутими ногами по різних частинах тіла - голові, тулубу і кінцівках, зокрема ОСОБА_7 завдав один удар взутою ногою в ділянку живота, спричинивши тілесне ушкодження у виді синця на животі.
У вантажному відсіку автомобіля, яким керував ОСОБА_9 , ОСОБА_10 умисно наніс ОСОБА_6 не менше трьох ударів взутою ногою - в ділянку гомілки правої ноги, правої скроневої та тім`яної ділянок голови, а ОСОБА_7 - один удар взутою ногою в область носа, спричинивши тілесні ушкодження у виді синця перенісся.
В поданій на вирок суду апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України з постановленням нового вироку. В обґрунтування своїх вимог апелянт покликається на те, що обвинувачені вини не визнали у скоєному, крім того не відшкодували йому ні моральної, ні матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. На думку потерпілого, ухвалений вирок не містить достатніх підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням. Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим покарання в межах санкцій ч.2 ст.146, ч.1 ст.125 КК України без застосування ст.75 КК України.
В поданих на вирок суду апеляційних скаргах ( змінених та доповнених):
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, зазначаючи, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 частково визнали вину в інкримінованому злочині, проте ОСОБА_7 не визнав факту нанесення удару потерпілому. Зазначає, що на підтвердження вини ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 суд покликався на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_6 , проте відкинуто показання інших свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які заперечили факт застосування до потерпілого насильства з боку ОСОБА_7 .. Також відкинуто показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які заперечили показання потерпілого в частині застосування насильства та примусу до ОСОБА_6 при залишенні ним кафе «Колтан». Зокрема, не доведено факт заподіяння саме обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, що виключає заподіяння останньому матеріальної шкоди. Також судом не враховано мотиву діяння ОСОБА_10 , викликаного образами та знущаннями потерпілого з нареченої ОСОБА_10 ОСОБА_14 напередодні. Доводить, що рішення суду щодо розміру завданої шкоди не є вмотивованим, оскільки судом не наведено жодної конкретної обставини як підстави для його прийняття, не досліджено матеріальний стан як потерпілого, так і обвинувачених, тобто ухвалено без врахування вимог розумності та справедливості. Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 ;
- обвинувачений ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що протоколи слідчого експерименту та допиту свідків є недопустимими доказами та такими, які отримані з порушенням норм КПК України, а покликання на такі докази судом першої інстанції при ухваленні вироку є незаконним. Додає, що судом не враховано мотиву дій ОСОБА_10 , викликаного образами та знущаннями потерпілого з нареченої ОСОБА_10 ОСОБА_14 напередодні весілля, а саме: захистити її дівочу честь і спонукати потерпілого вибачитися перед нею. Судом першої інстанції не враховано неправильну (аморальну і неправомірну ) потерпілого при ухваленні оскаржуваного рішення. Стверджує, що потерпілий ОСОБА_6 неодноразово вимагав значні кошти у всіх обвинувачених за зміну своїх показань щодо обставин отримання ним тілесних ушкоджень, також долучив до позовної заяви квитанції «Приватбанку» та «Укрпошти» на загальну суму 1219 грн. 80 коп., які не стосувалися заподіяння йому матеріальної шкоди, що свідчить про отримання неправомірної грошової вигоди у даному кримінальному провадженні. Як зазначає апелянт, рішення суду щодо розміру завданої шкоди не є вмотивованим, оскільки судом не наведено жодної конкретної обставини як підстави для його прийняття, не досліджено матеріальний стан як потерпілого, так і обвинуваченого ОСОБА_10 , тобто без врахування вимог розумності та справедливості. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не забезпечив повноти судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, зокрема не встановлені і не допитані продавці кафе «Колтан» і особи, які наносили потерпілому удари в кількості до двадцяти. Також додає, що у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, зокрема, показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , висновок експерта №429 від 15-18.12.2014 року, висновок експерта №65 від 19-24.02.2015 року. Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_10 скасувати і закрити кримінальне провадження щодо нього ;
- обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження через неповноту судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своєї апеляційної скарги, посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини у даному кримінальному провадженні не визнає, оскільки в судовому рішенні містяться суперечності щодо того, хто саме наносив удари потерпілому і в якій кількості, так як у вироку згадуються невстановлені слідством особи. В свою чергу, показання незацікавлених свідків, зокрема, працівниць кафе «Колтан» судом безпідставно не взято до уваги, і не зрозуміло взято за основу непослідовні, нелогічні і такі, що не відповідають обставинам справи показання потерпілого ОСОБА_6 , які містять істотні суперечності, зокрема, хто, як і в якій кількості завдавав йому тілесних пошкоджень, та яким чином потерпілого примушували покинути кафе. Безпосередньо потерпілий неодноразово вимагав від обвинувачених значні кошти за зміну своїх показань щодо обставин отримання ним тілесних ушкоджень. З огляду на вищевикладене, апелянт вважає вирок суду щодо розміру завданої шкоди не вмотивованим, оскільки судом не наведено жодної конкретної обставини як підстави для його прийняття, не досліджено матеріальний стан як потерпілого, так і обвинуваченого ОСОБА_9 , тобто без врахування вимог розумності та справедливості, тому судом першої інстанції не забезпечено повноти судового розгляду. Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_9 скасувати і закрити кримінальне провадження щодо нього .
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_13 , які просять апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, доводи захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , які просять задовольнити їх апеляційні скарги та відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілого, думку прокурора ОСОБА_11 , який просить залишити апеляційні скарги без задоволення , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 належать до часткового задоволення, а апеляційна скарга потерпілого не належить до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.1 ст.125 КК України , ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Твердження обвинувачених про те, що в їх діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.146 КК України, оскільки вони не утримували потерпілого ОСОБА_6 в окремому приміщенні чи іншим чином не позбавляли його волі в умовах ізоляції від суспільства, на думку колегії суддів, є безпідставним з таких підстав.
З об`єктивної сторони злочин , передбачений ст.146 КК України може бути вчинений у двох формах: 1) незаконне позбавлення волі людини; 2) викрадення людини. Незаконним позбавлення волі є у всіх випадках, коли воно здійснюється не відповідно до Конституції, законів України, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Жодна людина не може бути позбавлена волі інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема у таких випадках, як: а) законне ув`язнення людини після її засудження компетентним судом; б) законний арешт або затримання людини для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, передбаченого законом; в) законний арешт або затримання людини з метою забезпечення її присутності перед компетентним державним органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину чи зникненню Її після його вчинення; г) затримання неповнолітньої людини на підставі законного розпорядження з метою виховного нагляду або законне затримання неповнолітньої людини з метою забезпечення його присутності перед компетентним державним органом; д) законний арешт або затримання людини, здійснені з метою запобігання її незаконному в`їзду до країни, або людини, стосовно якої вживаються заходи з метою депортації або екстрадиції.

Позбавлення волі може полягати у триманні особи в місці, де вона взагалі не бажає або більше не бажає перебувати, або в поміщенні її в місце, яке вона не має змоги вільно залишити, хоча бажає цього. Відтак, обов`язковою ознакою складу злочину у його першій формі є місце. Ним можуть бути як приміщення (кімната, камера, погріб тощо) чи комплекси приміщень (підвал багатоповерхового будинку, лікарня), так і інші місця (дах багатоповерхового будинку, транспортний засіб) чи місцевості (скала, острів тощо).

Відповідно до ч.1 ст.19, ст.29, ч.21 ст.33 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування.

Висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачені діяли спільно, кожен з них мав умисел на позбавлення волі потерпілого та виконував конкретні дії на виконання загальної домовленості - шляхом позбавлення його волі доставити в господарство ОСОБА_14 з тим, щоб він попросив вибачення у неї підтверджено дослідженими в суді першої інстанції належними та допустимими доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ..

Потерпілий ОСОБА_6 в суді першої інстанції підтвердив, що 14 грудня 2014 року біля 20 год. 30 хв., під час перебування ним в кафе приміщення магазину « Колтан» до нього підійшли ОСОБА_10 та ОСОБА_7 і нанесли йому по одному удару- ОСОБА_10 в праве око, а ОСОБА_7 в ліве. Після цього заломили йому руки за спину і , штовхаючи, повели на подвір`я. З ними йшов ОСОБА_9 , який штовхав його у спину. На території біля магазину, його кинули на асфальтоване покриття і почали бити ногами. Після чого закинули в багажне відділення автомобіля, в якому ОСОБА_10 завдав удари ногою в обличчя і в коліно, ОСОБА_7 - один раз в голову. До цього отримував погрози від ОСОБА_10 про те, що його відвезуть у невідомому напрямку та до ранку він не доживе.

Показання потерпілого ОСОБА_6 підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які зазначили, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в кафе, що на другому поверсі магазину « Колтан», витягнули з-за столу ОСОБА_6 , який не хотів з ними іти, завдали кожен по одному удару в голову і повели вниз. ОСОБА_6 завели у вантажне відділення буса. Свідок ОСОБА_17 підтвердив, що перед посадкою в бус, на подвір`ї кафе ОСОБА_26 продовжували наносити удари. Свідок ОСОБА_16 також зазначив, що продовжувалося побиття, але він не бачив кого саме, але впевнений в тому, що саме потерпілого ОСОБА_6 ..

Обставини незаконного позбавлення волі підтвердив свідок ОСОБА_27 , який зазначив, що потерпілий ОСОБА_6 неодноразово того дня телефонував до нього і наголошував на тому , що йому погрожує ОСОБА_10 - хлопець ОСОБА_14 , а також бачив, як двоє тягнули потерпілого по сходах з другого поверху. Після чого ОСОБА_6 кудись повезли . Знайшли потерпілого тільки через дві години зі слідами тілесних ушкоджень на голові, не міг сказати де був, пояснив, що ставили на коліна.

Показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_28 щодо обставин вчинення незаконного позбавлення волі та заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження підтверджені даними, викладеними в протоколах слідчого експерименту від 29 січня 2015 року.

Вчинення вказаних злочинів саме ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , окрім іншого, підтверджено протоколами впізнання від 24 січня 2015 року, згідно яких свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_28 впізнали вказаних осіб як таких, що виводили потерпілого та застосували насильство щодо нього.

Поміщення потерпілого в багажне відділення автомобіля ОСОБА_10 і ОСОБА_7 та перевезення його в ньому ОСОБА_9 проти його волі , на думку колегії суддів , обґрунтовано кваліфіковано судом першої інстанції за ч.2 ст.146 КК України.

В суді першої інстанції знайшли підтвердження факти нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , а саме обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в обличчя, голову і живіт, ОСОБА_9 в ділянки передпліччя та правої гомілки .

Згідно висновків експерта №429 від 18 грудня 2014 року та №65 від 24 лютого 2015 року на тілі ОСОБА_6 виявлено синці повік обох очей, перенісся, правої скроневої та тім`яної ділянок, лівої тім`яно скроневої ділянки, правого плеча, лівого передпліччя, правої гомілки, живота, які виникли від щонайменше дев`ятиразової дії тупих предметів, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та цілком могли утворитися при побитті , тобто нанесенні ударів в тому числі і « кулаками рук та взутими ногами».

Покликання захисника та обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що судом першої інстанції не враховано мотиву діяння, викликаного образами та знущаннями потерпілого з нареченої ОСОБА_10 ОСОБА_14 напередодні, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки у випадку вчинення потерпілим протиправних дій , це може бути підставою для звернення в правоохоронні органи про вчинення злочину або суду про захист порушених прав, свобод чи інтересів особи.
Також є безпідставними доводи захисника ОСОБА_8 щодо визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи №65 від 24 лютого 2015 року , оскільки висновок експерта є вмотивованим, науково обґрунтованим, узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні і сумнівів у колегії суддів не викликає.
З огляду на викладене, заперечення обвинуваченими та їх захисником вчинення ними злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів розцінює як позицію обвинувачених щодо реалізації ними права на захист, намагання уникнути передбаченої законом відповідальності.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.65 КК України призначено кожному обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.146, ч.1 ст.125 КК України, які за своїм видом та розміром є справедливими.
Потерпілим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюється вид та розмір призначених обвинуваченим покарань, однак вважає безпідставним застосування ст. 75 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Доводи потерпілого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України є безпідставним , на думку колегії суддів є необгрунтованими, оскільки враховані обставини , а саме: засудження обвинувачених до покарання у виді обмеження волі до п`яти років , особи обвинувачених, які раніше не судимі, вчинили злочини невеликої та середньої тяжкості , вперше, по місцю проживання характеризуються з позитивної сторони дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави вважати, що виправлення обвинувачених та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції їх від суспільства, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із визначенням максимального випробувального строку на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України , вказане рішення суду вмотивоване.
Як вбачається з вироку суду, обвинуваченими вчинено злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, 14 грудня 2014 року , який є злочином невеликої тяжкості та за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності , якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
За таких обставин, враховуючи, що на даний час минуло більше двох років з дня вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, обвинувачені підлягають звільненню від покарання за вказаний злочин на підставах, передбачених ст.49 КК України.
Що стосується цивільного позову прокурора про стягнення з обвинувачених витрат на лікування потерпілого в розмірі 721 грн. 25 копійок, то рішення суду вмотивоване.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції також задовольнив частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди та в повному обсязі про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до вимог ч.1 ст.129, ч.1 ст.370 , п.2 ч.3 ст.374 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Як вбачається з вироку суду від 29 квітня 2016 року, в мотивувальній частині вироку відсутнє вмотивоване рішення суду з наведенням підстав для задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 щодо відшкодування майнової та моральної шкоди.
За таких обставин, колегія суддів вважає , що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою відповідно з п.2 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408 КПК України зміну вироку в цій частині із залишенням цивільного позову без розгляду та звільнення обвинувачених від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.ст.49,74 КК України , в іншій частині вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, висновки суду , викладені у вироку суду від 29 квітня 2016 року, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, призначене обвинуваченим покарання із застосуванням ст.75 КК України з визначенням максимального випробувального строку відповідає вимогам ст.65 КК України , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження вчинення ними нових злочинів .
Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , задовольнити частково, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 125 КК України , змінити.
Вважати засудженим:
1) ОСОБА_7 за ч.2 ст.146 КК України до покарання на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців обмеження волі; за ч.1 ст.125 КК України - на строк 200 (двісті) годин громадських робіт;
2) ОСОБА_10 за ч.2 ст.146 КК України до покарання на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців обмеження волі; за ч.1 ст.125 КК України - на строк 200 (двісті) годин громадських робіт;
3) ОСОБА_9 за ч.2 ст.146 КК України до покарання на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців обмеження волі; за ч.1 ст.125 КК України - на строк 200 (двісті) годин громадських робіт.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, залишити без розгляду.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :

______________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2