11-кп/775/190/2017(м)
266/2105/16-к

Категорія: ч.2 ст.185, ст.395 КК України
Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
визнаний винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ст.395 КК України та йому призначено покарання за ст.185 ч.2 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ст.395 КК України - 6 місяців арешту. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, -
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 05 травня 2016 року приблизно о 17.00год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в магазині «Народний», по вулиці Новоросійська, 18 в Приморському районі м.Маріуполя, повторно, таємно викрав велосипед «Azimut Valsant 24» «Syndicate», заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 2832,75 гривень.
Він же, 08 травня 2016 року приблизно о 17.50год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у магазині «Маркетант» по проспекту Нахімова 31/33 в Приморському районі м.Маріуполя, повторно, таємно викрав грошові кошти у сумі 900 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Він же, 20 червня 2016 року, приблизно о 17.30год., знаходячись на узбережжі Азовського моря біля кафе «Санта-Барбара», по Приморському бульвару в Приморському районі м.Маріуполя, повторно, таємно викрав мобільний телефон «Lenovo», спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1175,54 гривень.
Він же, 10 липня 2016 року, приблизно о 03.30год., знаходячись на узбережжі Азовського моря біля кафе «Санта-Барбара» по Приморському бульвару в Приморському районі м.Маріуполя, повторно, таємно, викрав мобільний телефон «Lenovo», спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 379,93 гривень.
Крім того, постановою Селидівського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2015 року ОСОБА_7 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1рік та обмеження: заборона виходу із будинку (квартири) з 20.00год. до 04.00год. , крім виходу на роботу; заборона перебування в визначених місцях району (міста); реєстрація в міліції 3 рази на місяць, про що останньому було оголошено 08.10.2015 року у день звільнення з виправної колонії та він був зобов`язаний прибути і зареєструватися у Приморському РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, що він і зробив 01.02.2016 року, та зобов`язався не порушувати адміністративний нагляд і проживати за адресою АДРЕСА_1 .
Однак, ОСОБА_7 , починаючи з 21 червня 2016 року, діючи умисно, без поважних причин, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без повідомлення працівників поліції Приморського ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області, які здійснюють адміністративний нагляд, самовільно залишив вищевказане місце проживання, та до Приморського ВП ЦВП ГУ НП в Донецькій області на відмітку перестав з`являтися, місце знаходження останнього невідомо, тим самим порушив обмеження, встановлені щодо нього постановою Селидівського міського суду Донецької області від 02.10.2015 року та вимоги п. «г» ст. 3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».
Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому покарання за пред`явленим обвинуваченням з застосуванням вимог ч.ч.1,2 ст. 66, ч.1 ст.69 КК України у виді обмеження волі, посилаючись на те, що він повністю визнав вину, щиросердно розкаявся у скоєному, співпрацював з правоохоронними органами, повернув майно потерпілим, хворіє на туберкульоз, та виключити з вироку суду першої інстанції посилання на те, що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння щодо нього при затриманні не проводився.
Прокурор Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області ОСОБА_12 направила до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, та просить залишити без задоволення вимоги обвинуваченого, а оскаржуване рішення без змін.
Вважає, що оскільки кримінальне провадження розглядалось у порядку ч.3 ст.349 КПК України, обвинувачений визнав провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та підтвердивши обставини, викладені в обвинувальних актах, а саме вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, судом першої інстанції призначено покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, а апеляційні вимоги обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають з таких підстав.
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.2 ст. 185 та ст. 395 КК України. Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст.349 КПК України. з цих підстав фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеність його вини й кваліфікація злочинних дій, в апеляційному порядку не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому занадто суворого покарання, то колегія суддів не може з ними погодитися.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винних та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначив відповідно до загальних правил призначення покарання, у межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за здійснення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно та за порушення правил адміністративного нагляду.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання та його розміру ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував конкретні обставини справи, дані про його особу, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, визнавши обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого, викрадене повернуто потерпілим, обставинами, що обтяжують покарання суд визнав рецидив злочину, а також скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу апеляційні вимоги обвинуваченого про призначення йому покарання з застосуванням ст.69 КК України.
Відповідно до положень статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини цього кодексу або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
Слід зауважити, що положення статті 69 КК України передбачають право, а не обов`язок суду призначення кримінального покарання нижче від найменшої межі або іншого виду покарання. Крім того, з урахуванням положень цієї ж статті, призначаючи таке покарання суд повинен враховувати дані про особу винного.
Судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до загальних правил призначення покарання, у межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за інкриміновані йому злочини.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_7 , також належить враховувати конкретні обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого, а саме, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії середньої тяжкості, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про його особу, що він не працює та не має постійного джерела доходів, характеризується негативно за місцем проживання, наявність непогашених та не знятих судимостей за аналогічні корисливі злочини, будучи звільненим 07.10.2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання, через невеликий проміжок часу повторно вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, а тому колегія суддів вважає, що його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, неможливо без його ізоляції від суспільства.
Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для застосування вимог ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, залишивши апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Стосовно наявності у ОСОБА_7 захворювання на туберкульоз, то колегія судів не вважає ці обставини достатніми для застосування до нього вимог ст. 69 КК України, оскільки питання перешкоджання захворюванню відбувати покарання може бути вирішено в порядку виконання вироку при відбутті покарання відповідно до положень ст. 84 КК України та в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого про виключення з вироку суду першої інстанції посилання на те, що обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння щодо нього при затриманні не проводився не заслуговують на увагу та не можуть розглядатися, оскільки кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст.349 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах, а саме вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп`яніння, що також є фактичними обставинами, тим самим позбавив себе права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31.01.2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4