АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/891/17 Справа № 202/6384/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001206, за апеляційними скаргами прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначене йому покарання у виді 8 років позбавлення волі, вирішені питання про запобіжний захід та про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання.

ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 15 липня 2016 року, близько 21:30 години, разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилися біля будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , куди в цей час прибув ОСОБА_11 та власник вказаного домоволодіння ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_11 запросив у приміщення будинку раніше йому знайому ОСОБА_10 та розмістився з нею в одній з кімнат будинку, і почав її обіймати.

В цей момент ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклої на ґрунті ревнощів сварки із ОСОБА_11 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , дістав зі своєї сумки розкладний ніж.

Після чого, знаходячись з потерпілим ОСОБА_11 , наніс останньому не менше двох ударів в дільницю шиї та одного удару в дільницю грудної клітини, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки з пересіченням хрящової частини VI-го ребра та сліпим пораненням середньої долі правої легені, ускладнене розвитком правобічного гемопневмотораксу (скупчення крові та повітря у плевральній порожнині), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та ушкодження у вигляді різаних ран шкіри лівої щоки та шиї зліва, що не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Після чого, ОСОБА_8 виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а потерпілого ОСОБА_11 з отриманими тілесними ушкодженнями було госпіталізовано до КЗ «Синельниківська ЦРЛ» ДОР», де було надано своєчасну медичну допомогу.

Вищезазначені злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_8 були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за ознаками закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд призначив обвинуваченому покарання, яке хоч і не виходить за межі санкції ч.1 ст. 115 КК України, проте внаслідок своєї м`якості не є необхідним та достатнім для виправлення особи та запобігання вчиненню ним інших злочинів.

Так, відповідно до вимог КПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним, має дотримуватися принципу справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, має виходити із класифікації злочину та із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Зазначає, що суд недостатньою мірою об`єктивно підійшов до оцінки обставин злочину та поведінки обвинуваченого після його вчинення, а саме не врахував належним чином, що ОСОБА_8 вчинив умисний злочин, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, вину у його вчиненні визнав лише частково, не розкаявся, характеризується негативно, суспільно корисною працею не займався, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд не прийняв до уваги достатньою мірою спосіб, знаряддя злочину, кількість та характер нанесених тілесних ушкоджень.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що він та його підзахисний з вироком суду не погоджуються у зв`язку призначенням надмірно суворого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Вказує, що при призначенні покарання судом не було враховано стан здоров`я обвинуваченого та пом`якшуючі обставини, такі як щире каяття, визнання вини, сприяння слідству, наявність на утриманні батьків пенсіонерів, намагання з боку його підзахисного офіційно працевлаштуватися.

На думку цього апелянта, ознайомившись з наявними доказами, вислухавши свідків в судовому засіданні, можливо стверджувати, що ОСОБА_8 є м`якою та неконфліктною людиною, і тільки віктимна поведінка самого потерпілого ОСОБА_11 та поведінка ОСОБА_13 змусили його скоїти дане кримінальне правопорушення.

Зазначає, що допитані в суді потерпілий ОСОБА_11 та свідки ОСОБА_14 підтвердили, що ОСОБА_8 намагався тривалий час уникнути конфлікту та забрати ОСОБА_15 і йти відпочивати, а удари ножем потерпілому наносив хаотично та без застосування сили, проте вказані факти судом не було взято до уваги.

На думку цього апелянта, судом не були взяті достатньою мірою до уваги обставини, що свідчать про надмірну суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, а саме те, що він раніше не судимий та характеризується позитивно; доглядає своїх престарілих батьків, що хворіють та потребують його допомоги; до адміністративної або кримінальної відповідальності раніше не притягувався та до скоєння злочинів не схильний; повністю визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, під час досудового розслідування сприяв у встановленні істини у кримінальному провадженні; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які на задоволенні апеляційної скарги захисника наполягали з викладених у ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, посилаючись на її безпідставність; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника та прокурора щодо, відповідно, суворості та м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; обставина, що обтяжує покарання, якою було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; відомості про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Взявши до уваги та належним оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк, що перевищує нижчу межу, встановлену санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, втім наближений до неї, з законністю та справедливістю якого колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги прокурора не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обставини, на які посилається цей апелянт, - ступінь тяжкості кримінального правопорушення, спосіб і знаряддя його вчинення, кількість і характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, - були відомі суду, досліджені під час судового розгляду, проаналізовані у вироку і достатньою мірою взяті до уваги при призначенні покарання.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений під час судового розгляду свою вину визнав лише частково, а отже в нього відсутнє щире каяття, не обґрунтовують вимог апеляційної скарги. Так, заперечення ОСОБА_16 наявності в нього умислу на заподіяння смерті потерпілому, були проаналізовані судом в оскаржуваному вироку та відкинуті як такі, що спрямовані на уникнення обвинуваченим належної кримінальної відповідальності, а щире каяття не було враховане як обставина, що пом`якшує його покарання.

Крім того, доводи прокурора щодо негативної характеристики особи обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження зважаючи на те, що фактично обвинувачений, як це правильно встановив суд в оскаржуваному вироку, за місцем проживання характеризується посередньо.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання не можуть бути прийняті до уваги з міркувань, наведених вище щодо обґрунтування законності та справедливості цього покарання.

Колегія суддів зауважує, що обставини, на які посилається цей апелянт, - фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема поведінка потерпілого та ОСОБА_15 , відомості, що характеризують особу обвинуваченого, його процесуальна позиція та поведінка під час судового розслідування, - також були відомі суду, досліджені під час судового розгляду, проаналізовані у вироку і достатньою мірою взяті до уваги при призначенні ОСОБА_8 покарання у розмірі, наближеному до нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України. Достатніх підстав для визнання цього покарання надмірно суворим колегія суддів не вбачає.

Крім того, посилання захисника на щире каяття обвинуваченого та визнання ним своєї вини є безпідставними зважаючи на те, що у суді першої інстанції ОСОБА_8 висловив та підтримував версію про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого, яка була судом перевірена та відкинута як необґрунтована і спрямована на уникнення належної кримінальної відповідальності. На думку колегії суддів, така процесуальна позиція свідчить про відсутність в обвинуваченого щирого каяття з приводу скоєного та про правильність неврахування судом першої інстанції даної обставини як такої, що пом`якшує покарання останнього.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав як для пом`якшення, так і для посилення призначеного обвинуваченому покарання, та вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора та захисника залишити без задоволення.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4