Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/230/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.03.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000804 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, громадянина України, маючого середньо спеціальну освіта, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-11 січня 2013 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2013 року і остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 10 липня 2015 року по день набрання даним вироком законної. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат та цивільного позову.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 20.03.2015 року приблизно о 14.00 год. зустрівся з ОСОБА_9 та запропонував йому відремонтувати належний останньому автомобіль «Mazda 626», 1987 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на що останній погодився. Після цього ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 за допомогою буксиру транспортували вищевказаний автомобіль до місця ремонту - домоволодіння, розташованого за адресою
АДРЕСА_2 , де ОСОБА_8 домовився із власником домоволодіння ОСОБА_10 про здійснення ремонту зазначеного автомобіля. В подальшому у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, а саме на заволодіння належним ОСОБА_11 вищевказаним автомобілем «Mazda 626».
20.04.15 приблизно о 13:00 годині ОСОБА_8 , приїхавши до домоволодіння ОСОБА_10 якого ввів в оману, а саме повідомив, що хоче забрати вищевказаний автомобіль ніби - то для його повернення власнику ОСОБА_11 , на що ОСОБА_10 погодився. При цьому ОСОБА_8 заздалегідь усвідомлював, що повертати автомобіль «Mazda 626» ОСОБА_11 він не буде, а здасть указаний автомобіль на металобрухт за ціною брухту, отриманими за це коштами розпорядиться на власний розсуд.
Після цього ОСОБА_8 повторно незаконно заволодів належним ОСОБА_11 автомобілем «Mazda 626», 1987 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 52 642,66 грн., з указаним автомобілем з місця скоєння злочину зник, викраденим автомобілем розпорядився на власний розсуд, а саме здав його на металобрухт, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вищевказану суму. Отриманими від здачі автомобілю коштами ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, про факт здачі автомобіля на металобрухт ОСОБА_12 не повідомляв, отримані за це кошти ОСОБА_11 не передавав.
Крім того, 03.05.15 приблизно о 09:00 год. ОСОБА_8 з метою вчинення крадіжки вступив у злочинний зговір з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа пройшли до території колишньої лазні, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , звідки таємно, а ОСОБА_8 також повторно, викрали належну ОСОБА_13 металеву рейку довжиною 8 м вагою 320 кг вартістю 3,20 грн. за 1 кг. загальною вартістю 1024 грн. Після цього ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа з місця скоєння злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 1024 грн.
У апеляційних скаргах:

- захисник адвокат ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію злочинів, просять вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначили, що при призначені покарання обвинуваченому судом не враховано, що ОСОБА_8 , позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, часткове визнання вини обвинуваченим, не прийняв до уваги міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання та роботи і, не врахувавши всіх вказаних обставин, призначив фактично максимальне покарання, передбачене санкцією інкримінованих обвинуваченому статей КК України.

Також в апеляції ОСОБА_8 зазначає, що судом при призначені йому покарання не зараховано у строк відбування покарання перебування під вартою з 15.01.2010 року по 27.12.2012 року за вироком від 11 січня 2013 року.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові вимоги поданих апеляцій підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, висновок прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг адвоката та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб та за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини обвинуваченого і правильності кваліфікації дій та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 кваліфікувавши дії останнього за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що обвинувачений вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не значиться. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише тільки в умовах ізоляції від суспільства і призначив покарання в межах санкцій інкримінованих йому злочинів. Також суд не встановив можливості застосування до обвинуваченого положень статей 69, 75 КК України, що обґрунтував у мотивувальній частині вироку.

Вимоги обвинуваченого та адвоката щодо скасування вироку суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з причин, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, за наступних обставин.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Як убачається із вироку при призначенні покарання ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а саме, що він вчинив середньої тяжкості та тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, суспільно-корисною працею не займається, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Також врахував, що ОСОБА_8 раніше судимий 11.12.2008 року Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., 11 січня 2013 року Знам`янським міським судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки. Однак, ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисні, корисні злочини в період відбування покарання з випробуванням. Також суд за вказаних обставин не вбачив можливості застосування до обвинуваченого положень статей 69, 75 КК України.
Зазначене також спростовує посилання апелянтів на те, що обвинувачений має постійне місце роботи, позитивно характеризується та має міцні соціальні зв`язки, як підстави для пом`якшення покарання.
Сукупність всіх вищезазначених обставин щодо особи обвинуваченого, тяжкість вчинених ним злочинів, що визначена законом, вказують на можливість виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів при обранні покарання саме у виді позбавлення волі на строк, визначений судом першої інстанції у вироку, що, як вважає колегія суддів, відповідає засадам кримінального судочинства та меті призначення покарання.

Також колегія судів вважає безпідставним посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про те що судом першої інстанції не зараховано у строк відбування покарання його перебування під вартою з 15.01.2010 року по 27.12.2012 року за вироком Знам`янського міськрайонного суду від 11 січня 2013 року, оскільки за вказаним вироком йому було призначено покарання з іспитовим строком та залишено без змін обрану міру запобіжного заходу підписка про невиїзд ( т. 3 а.к.п. 124 130 ).

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підпис
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2