Провадження № 1-кп/638/796/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

cекретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова кримінальне провадження №0000155 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, має середньотехнічну освіту, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
20.10.2009р. ОСОБА_5 уклав контракт з Державною прикордонною службою України, та розпочав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно п.10 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 «Про часткову мобілізацію» на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.

Відповідно до ч.ч.3, 8 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з п.252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.

Згідно з вимогами ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст.11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військову присягу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Незважаючи на вищевикладене, старший сержант ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

16.03.2015 ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 25.03.2015р. ОСОБА_5 самостійно звернувся до військової прокуратури Харківського гарнізону.

Таким чином, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України в порушення вимог ст.ст.9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, без дозволу безпосереднього командира 16.03.2015р. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин та до 25.03.2015р. обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду.

Під час підготовчого судового засідання досягнуто угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Так, 21.12.2016 року прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000155 від 24.03.2015р., з одного боку, та обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості.
Сторони у кримінальному провадженні №0000155 в угоді виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.4 ст.407 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, узгодили призначення покарання обвинуваченому.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватіть у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.407 КК України, щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину і зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину під час судового провадження, щиро каятися, а також активно сприяти розкриттю злочинів про які йому стане відомо під час проходження військової служби.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.4 ст.407 КК України, з урахуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 1400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 23 800 грн.
Пунктом 1 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засідання суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.

Згідно вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України та відповідно до норм ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України є тяжким злочином.

Судом встановлено, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, а умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро кається та погоджується на призначення узгодженого покарання.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Виходячи з викладеного, суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого сторонами покарання.

Обвинуваченому суд призначає покарання, яке необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлені.

При цьому, враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, наявність сукупності обставин, які пом`якшують покарання, приймаючи до уваги положення укладеної угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що в силу ст.69 КК України сукупність зазначених обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, а крім того дає підстави суду перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України.
З урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, наведених вище даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його щирого каяття та твердий намір стати на шлях виправлення, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливо із застосуванням відносно нього покарання, яке передбачено ст.53 КК України у вигляді штрафу.
Цивільний позов по справі не заявлений, речові докази та процессуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України,суд,-

У Х В А Л И В :
Угоду від 21.12.2016 року у кримінальному провадженню №0000155 від 24.03.2015р. про визнання винуватості, укладену між прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1400 (однієї тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 23 800 (двадцять три тисячі вісімсот) гривень.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку, який не набув чинності негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Головуючий: