Справа № 300/690/15-к
Провадження № 11-кп/777/212/17

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

24.02.2017 м. Ужгород
Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із середньою освітою, не судимий,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_2 250000 грн. моральної шкоди.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в сумі 368 грн. 94 коп. за проведення судових експертиз.

Речові докази: легковий автомобіль марки «ВАЗ 2105» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто ОСОБА_5 ; диск CD-R для лазерних систем зчитування об`ємом 700 Мб марки «Verbatim» із відеозаписом, залишено в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку, ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24 липня 2014 року приблизно о 01-ї годині 30 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Н. Ворота Колочава Буштино, рухаючись головною дорогою в напрямку с. Буштино, біля будинку № 92 в с. Синевир Міжгірського району Закарпатської області, грубо порушуючи вимоги передбачені п. 1.2, п. 2.3 «б», 11.3, 12.1, 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, рухаючись у межах населеного пункту зі швидкістю не менше 65-72 км/год, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у темну пору доби, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб, не дотримався обов`язку бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, на правосторонньому заокругленні дороги допустив виїзд за межі дорожнього полотна проїжджої частини дороги, з`їхав у яр з лівої сторони по руху, внаслідок чого керований ним транспортний засіб зіткнувся із залізобетонною водостічної трубою. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2105» ОСОБА_6 , який сидів на передньому пасажирському сидінні автомобіля, отримав згідно з висновками судово-медичних експертиз № 36 від 28.08.2014 та № 107 від 28.08.2014 тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння у виді тупої травми голови, яка супроводжувалася забоєм головного мозку, субарахноїдальним крововиливом, субдуральною та внутрішньо шлунковою гематомами, переломами основи та склепіння черепа, що ускладнилася набряком та вклиненням речовини головного мозку, які виникли від виступаючих частин салону автомобіля і знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_6 ..

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 вказує на те, що вирок у частині призначеного останньому покарання та вирішення цивільного позову є незаконним. Вважає, що при призначенні ОСОБА_5 покарання суд безпідставно застосував щодо останнього положення ст. 75 КК України, при цьому, не поклавши на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки. Посилається на те, що суд не врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину; ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також поведінку після його вчинення, зокрема, те, що обвинувачений не визнає вини, не кається у вчиненому, не попросив вибачення у потерпілих та не вжив заходів щодо примирення. Вказує на те, що висновок суду про те, що незастосування при призначенні покарання ст. 75 КК України вважатиметься посиленням покарання, призначеного попереднім вироком, який скасовано, зроблений на підставі неправильного тлумачення закону, яке суперечить його змісту, зокрема, ч. 2 ст. 416 КПК України. Крім того, вказує на те, що, ухваливши стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати в сумі 368,94 грн., суд не врахував те, що документально підтвердженими в матеріалах кримінального провадження є витрати в сумі 829,74 грн. за проведення судових експертиз. Також посилається на те, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд не врахував ступінь моральних страждань потерпілих від кримінального правопорушення, у тому числі те, що потерпілі внаслідок скоєного злочину втратили сина ; потерпіла через пережите горе тривалий час лікувалась, стала інвалідом; обвинувачений до сьогоднішнього часу не вибачився перед потерпілими; лише під час розгляду справи майже через два роки сплатив потерпілим 10 тисяч гривень завданої шкоди. Просить вирок скасувати; ухвалити новий, яким ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки; стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_2 390000 гривень моральної шкоди.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що апеляційна скарга не відповідає вимогам цієї статті.

Так, зазначаючи в апеляційній скарзі про незаконність вироку в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, апелянт у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України не подав клопотання (не зазначив в апеляційній скарзі) те, які саме докази, що підтверджують указані ним в апеляційній скарзі доводи, необхідно дослідити апеляційному суду, із зазначенням того, у чому саме полягає неповнота при дослідженні цих доказів місцевим судом, і які саме факти можуть бути підтверджені в апеляційному суді при дослідженні цих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги, і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга, яку подав представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 , підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 , на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року, яким ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без руху.

Копію ухвали невідкладно надіслати апелянту.

Встановити строк для усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків апеляційної скарги 10 (десять) днів із дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення вищезазначених недоліків, апеляційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7 Стан