№ 5 2251 ск 17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 12 травня 2017 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування щодо нього положень ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.
ОСОБА_4 , не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, звернувся до суду із касаційною скаргою в якій ставить питання про їх скасування.
У касаційній скарзі засуджений посилається на ту обставину, що його було засуджено за вчинення замаху на умисне вбивство, а тому фактично тяжких наслідків не настало, смерть потерпілому заподіяно не було. У зв`язку з чим засуджений вважає, що він є суб`єктом амністії.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2012 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 7 років позбавлення волі.
Частиною 2 статті 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія також не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.
Також п. «є» ст. 8 ЗУ «Про амністію у 2014 році» передбачено, що амністія не застосовується до осіб , яких засуджено за умисне вбивство.
Разом з тим, згідно з ст. 16 КК України кримінальна відповідальність за готування до злочину і замах на злочин настає за статтею 14 або 15 і за тією статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин. Тобто, особа несе кримінальну відповідальність за замах на злочин так само як і за закінчений злочин.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, з чим погоджується колегія суддів, дійшли вірного висновку, що засудження ОСОБА_4 саме за вчинення замаху на умисне вбивство не виключає його з переліку осіб, на яку амністія не розповсюджується відповідно до закону.
Враховуючи наведене, місцевий суд, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 , та апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу заявника без задоволення, діяли відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, п. 6 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3