Номер провадження: 11-сс/785/892/17
Номер справи місцевого суду: 495/3998/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2017 року,-

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000196 від 13.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, яке було вилучено під час обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_9 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно, а саме грошові кошти в сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро, які були вилучено під час обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що вилучені грошові кошти були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000196, оскільки є підстави вважати, що вони відносяться до предмету неправомірної вигоди отриманої внаслідок незаконної діяльності ОСОБА_9 .

Крім того, прокурор посилається на те, що санкція ч.3 ст.368 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна та спеціальної конфіскації, а тому орган досудового розслідування без накладення арешту на вказане майно позбавлений можливості забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 ; захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до клопотання, в обґрунтування необхідності накладення арешту на грошові кошти у сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро, прокурор послався на те, що військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України здійснювалось досудове розслідування кримінального провадженні №0000295 відносно ОСОБА_9 та інших осіб, з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 368 КК України.

25 листопада 2016 року, під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000295, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 та ч.3 ст.15 ч.3 ст.368 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_10 , під час проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: грошові кошти в іноземній валюті: 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро, на які ухвалою слідчого судді Приморського районного суду ОСОБА_10 від 29.11.2016 року було накладено арешт.

13 травня 2017 року, в рамках кримінального провадження №0000295, прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_11 було прийнято рішення про виділення матеріалів за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України в окреме провадження, якому було присвоєно номер №0000196.

15.05.2017 року, в рамках кримінального провадження №0000295, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду ОСОБА_10 було задоволено клопотання ОСОБА_12 про скасування арешту, який був накладений ухвалою слідчого судді від 29.11.2016 року, скасовано арешт на майно: грошові кошти у сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро та зобов`язано орган досудового розслідування негайно повернути майно ОСОБА_12 . Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що вилучене майно належить ОСОБА_12 , а тому не є предметом неправомірної вигоди, отримання якої інкримінується ОСОБА_9

29 травня 2017 року, в рамках кримінального провадження №0000196, яке було виділене 13.05.2017 року з кримінального провадження №0000295, прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 ., а саме на грошові кошти у сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро, які ухвалою слідчого судді Приморського районного суду ОСОБА_10 від 15.05.2017 року було повернуто ОСОБА_12 , в зв`язку з скасуванням накладеного раніше арешту по кримінальному провадженню №0000295.

Мотивуючи клопотання прокурор послався на те, що зазначені грошові кошти постановою прокурора від 29.05.2017 року, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000196, оскільки є підстави вважати, що вони відносяться до предмету неправомірної вигоди отриманої внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 . Крім того, прокурор посилався на те, що санкція ч.3 ст.368 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна та спеціальної конфіскації. Наведене на думку прокурора вказує на те, що вказані гроші відповідають критеріям визначеним в ст.98 КК України, а тому у відповідності до положень ст. 170 КПК України на них необхідно накласти арешт.

31.05.2017 року, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду, в оскаржуваній ухвалі послався на те, що грошові кошти, які були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , йому не належать, належать ОСОБА_12 , яка не є підозрюваною, або обвинуваченою у кримінальному провадженні №0000295, та не є предметом даного кримінального провадження.

Перевіривши оскаржувану ухвалу та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді, з огляду на таке.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.131 КПК України один із заходів забезпечення кримінального провадження - є арешт майна.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Процедура вирішення питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно визначена ст.171 КПК України.

Кримінальний процесуальний Кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимога принципових характер.

Таким чином, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам ст.171 КПК України, прокурор повинен неухильно дотримуватися визначених законом вимог.

Так, згідно ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено правові підстави, тобто законні підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судової справи, 15 травня 2017 року, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_10 , яка набрала законної сили, задоволено клопотання ОСОБА_12 про скасування арешту накладеного 29.11.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/22776/16-к на грошові кошти у сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро та вказані кошти, як свідчить зміст резолютивної частин ухвали, підлягали поверненню.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_10 від 23 травня 2017 року задоволено заяву прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_11 , роз`яснено ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2017 року, відповідно до якої вилучені під час обшуку кошти підлягають негайному поверненню ОСОБА_12 .
Крім того, відповідно до мотивувальних частин зазначених увал слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси по кримінальному провадженню №0000295, які набрали чинності, встановлено, що під час вилучення вказаних грошових коштів у сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро, до протоколу обшуку від 25.11.2016 року не були внесені відомості щодо індивідуальних ознак грошових купюр, зокрема їх серії та номеру, а тому слідчий суддя прийшов до висновку про необґрунтованість доводів органу досудового розслідування та прокурора, що вказані грошові кошти є предметом кримінального правопорушеня, або можуть бути конфісковані, або до них може біти застосована спеціальна конфіскація.
Враховуючи встановлені слідчим суддею обставини та положення ст.ст. 98, 170 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя районного суду в оскаржуваному рішенні прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даний час, сторона обвинувачення не надала жодного доказу, що вилучені під час проведення обшуку 25.11.2016 року за місцем проживання ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро, відповідають критеріям, визначеним в ст.98, ч.2 ст.167 КПК України.

Так, в матеріалах наданих апеляційному суду та з пояснень прокурора не вбачається, що вказані грошові кошти є доказом чи предметом злочину, або підлягають спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна по кримінальному провадженню №0000196 в рамках якого прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на ці кошти.
Більш того, з пояснень самого прокурора під час апеляційного розгляду вбачається, що у органу досудового розслідування на даний час не має будь-яких доказів, які б підтверджували той факт, що грошові кошти, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) доларів США та 20310 (двадцять тисяч триста десять) Євро, незважаючи на визнання їх речовими доказами по кримінальному провадженню №0000196 з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України, є предметом неправомірної вигоди, яка могла бути отримана ОСОБА_9 по епізоду, який розслідується по даному кримінальному провадженню, або по іншим епізодам злочинної діяльності, яка йому інкримінується в рамках іншого кримінального провадження, а про підозру останньому, як і будь-яким іншим особам, в цьому провадженні не повідомлялося.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи прокурора про необхідність накладення арешту на вилучені під час обшуку грошові кошті, з посиланням на те, що з причини втрати цими грошовими коштами статусу речового доказу по кримінальному провадженню №0000295, необхідність накладення арешту на ці кошти викликана тим, що в майбутньому ці кошти можливо будуть мати доказове значення для кримінального провадження №0000196, в рамках якого, на даній стадії досудового розслідування відсутні процесуально закріплені відомості про предмет неправомірної вигоди щодо отримання якої будь-якій особі, в тому числі ОСОБА_9 або ОСОБА_12 про підозру не повідомлено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в кримінальному провадженні , на даному етапі досудового розслідування, з урахуванням змісту та доводів клопотання прокурора, а також наданих апеляційному суду матеріалів, не може бути накладено арешт на зазначене в клопотанні майно з підстав, передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, і застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відносно зазначеного майна, не відповідає Конституції України, кримінальному процесуальному закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких умов, апеляційний суд вважає безпідставними посилання прокурора на наявність підстав для арешту грошових коштів на даній стадії досудового розслідування, оскільки надані прокурором апеляційному суду пояснення фактично спростовують доводи клопотання про накладення арешту на майно та апеляційної скарги, що не дає апеляційному суду законних підстав для задоволення клопотання прокурора.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає висновок слідчого судді районного суду про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на зазначене в його клопотанні майно законним та обґрунтованим, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2017 року, якою клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000196 від 13.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4