АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1288/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 646/4196/16-к
Категорія: ч.1 ст.125, ч.1 ст.187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7

ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000323 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Черонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , безробітного, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 187 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ч.1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно суд призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_11 у вигляді домашнього арешту продовжено до набрання вироком законної сили.
Долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 07.02.2016 року приблизно о 06.00 годині, ОСОБА_11 , знаходячись на східцях між 7 та 8 поверхом у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на фоні раніше виниклих неприязних стосунків, діючи з умислом на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_8 , наніс їй один удар кулаком правої руки в область обличчя, після цього, не бажаючи припиняти свої злочинні дії, ОСОБА_11 почав наносити ОСОБА_8 хаотичні удари по голові та тулубу. В результаті протиправних дій ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з наявністю синців і саден на обличчі, які належать до категорії ушкодження легкого ступеню тяжкості.
Крім того, 07.02.2016 року приблизно о 07.00 годині, ОСОБА_11 , знаходячись за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 , де остання проживає разом із матір`ю ОСОБА_12 , та двома доньками: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на фоні раніше виниклих неприязних стосунків, діючи з умислом на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_8 , підійшов ззаду до потерпілої, яка лежала на ліжку у своїй кімнаті та ножом, який був у нього при собі, наніс останній кілька ударів в область спини, під час нанесення яких потерпіла хапалася за ніж, захищаючись від нанесення подальших ударів. В результаті вищевказаних дій ОСОБА_11 спричинив потерпілій непроникаючі колото-різані поранення грудної клітки ліворуч в області восьмого міжреберного простору по задній пахвовій лінії і в підлопатковій області; різані рани другого і третього пальців лівої кисті, які належать до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
В цей час в кімнату, де знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , одна за одною забігли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
ОСОБА_11 , діючи на фоні раптово виниклих неприязних стосунків, з умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_12 , наніс їй два удари кулаком руки в область обличчя в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на слизовій оболонці верхньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, в чай же час та знаходячись в цій же кімнаті, ОСОБА_11 , діючи на фоні раптово виниклих неприязних стосунків, з умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_13 , за допомогою ножа, який був у нього при собі, наніс ОСОБА_13 один удар ножем в область грудної клітини ліворуч. В результаті протиправних дій ОСОБА_11 потерпілій ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки ліворуч, яке належить до ушкодження легкого ступеня тяжкості.
Після спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 , знаходячись за вищевказаною адресою, також вчинив розбійний напад на ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з метою заволодіння майном потерпілих, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, що зазнали нападу.
Так, ОСОБА_11 , діючи з корисливого мотиву та з умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , демонструючи ніж, яким попередньо спричинив потерпілим легкі тілесні ушкодження, в зв`язку з чим у ОСОБА_12 малися обґрунтовані підстави побоюватися його реального застосування, тим самим, подолавши волю потерпілих, ОСОБА_11 пройшов до кімнати ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , де відкрито заволодів належним останній мобільним телефоном «Nokia 301», згідно товарознавчої експертизи №1110 від 23.02.2016 року вартістю 666,67 грн., в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку, який для потерпілої не представляє матеріальної цінності.
Після чого, ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, з корисливих мотивів, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я, висловив вимогу до ОСОБА_8 надати йому грошові кошти, які потерпіла одразу йому передала, після чого ОСОБА_11 відкрито заволодів грошовими коштами останньої в розмірі 150 гривень.
Заволодівши вищевказаним майном, ОСОБА_11 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 та ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок районного суду змінити, пом`якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт вказує на те, що він щиро розкаявся, сприяв у розкритті злочину, внаслідок чого, на думку обвинуваченого, вирок районного суду є занадто суворим.
Прокурор на підставі ст. 403 КПК України до початку судового розгляду в суді апеляційної інстанції відмовився від поданої ним апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора і потерпілих, які вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 187 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404, 421 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в межах доводів поданої апеляційної скарги щодо правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочиннів, особу винного та встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також встановив обставину, що його обтяжує, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого полягає у зайвій суворості призначеного покарання. З цим він пов`язує своє апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, що на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 182-183).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому призначено покарання за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження та за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) в мінімальних межах передбачених санкціями відповідних статей Кримінального кодексу України. Остаточне покарання за сукупністю злочинів суд призначив шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк 4 роки в умовах його реального відбування. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку, обставин, які пом`якшують покарання суд не встановив, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений, має на утриманні дитину 27.09.2012 року, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Апеляційні доводи сторони захисту щодо наявності обставин, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на думку колегії суддів, мають суто суб`єктивний характер. Твердження обвинуваченого про його добре ставлення та повагу до потерпілих не може слугувати підставою для пом`якшення покарання або виправдовувати вчинені ним протиправні діяння, що пов`язані зі вчиненням умисних злочинів проти життя, здоров`я та власності громадян.
На думку колегії суддів, знаходження на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 не може вважатися додатковою обставиною що істотно знижує ступень тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину або пом`якшує покарання, оскільки фактично судом першої інстанції ця обставина належно врахована при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у вступній та мотивувальній частині вироку. Суд брав їх до уваги, призначаючи фактично мінімальне покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 187 КК України. Більш того, колегія суддів не вбачає що зазначена обставина є надійною запорукою виправлення обвинуваченого у разі його звільнення від призначеного покарання з випробуванням, оскільки наявність на утриманні малолітньої дитини на час вчинення ним умисних злочинів, не стримала його від протиправної поведінки.
Крім того, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами обвинуваченого про наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, оскільки в суді першої інстанції обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочинах визнав частково, а така позиція обвинуваченого, стосовно змінювання своїх показань у суді апеляційної інстанції, обумовлюється вибраною тактикою захисту та наявністю в матеріалах кримінального провадження доказів, які підтверджують вину в інкримінованих йому злочинів, а також свідчить про намір спростувати можливими способами обставини справи, зменшити їх у вигідному до себе напрямку, зменшити ступінь своєї вини та ухилитися від справедливого покарання.
Апеляційні доводи обвинуваченого , про зайву суворість призначеного покарання на підставі ст. 70 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання або переходу до іншого більш м`якого виду основного покарання, зазначеного в санкціях ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 187 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та доводів поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні інші обставини, які пом`якшують або істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, ніж ті, що встановлені судом, а твердження щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 183), що призначені за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 187 КК України.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_11 про можливість пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 187 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Черонозаводського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_11 - в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4