ВИРОК
Іменем України
03.-06.03.2017 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_4

представник потерпілого ОСОБА_5

представника цивільного відповідача ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № 0000259 від 14.05.2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мала Вільшанка Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судженого, працюючого водієм трамвая ЛКП «Львівелектротранс», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 14 травня 2015 року о 17:25 год., керуючи трамваєм «КТ4СУ» бортовий номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у місті Львові по вулиці Городоцькій у напрямку до центру міста, при проїзді нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу із будинком №169 вул. Городоцької у м.Львові, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значенню термінів «дати дорогу», «небезпека для руху», «пішохідний перехід»); Розділу 2 п. 2.3 «б», «д»; Розділ 12 п. 12.3 та Розділ 18 п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2, по якому справа на ліво ходу його руху проїзну частину дороги переходив пішохід ОСОБА_4 ; не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу та зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на потерпілого ОСОБА_4 та у результаті порушення водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху УкраїниОСОБА_4 , згідно висновку експерта № 187/2015 судово-медичної експертизи від 22.06.2015, отримав: переломи лобної кістки з переходом на основу черепа, перелом кісток носа, верхньої щелепи, забій головного мозку важкого ступеню з ураженням лівої лобної частки субарахноїдальний крововилив, епідуральний крововилив лівої лобної ділянки, крововилив в шлуночки головного мозку, рани лобної ділянки в центрі, правої брівної ділянки, верхньої губи справа, синяки на повіках обох очей, крововиливи в білкових оболонках очей. Ушкодження утворились від дії тупих предметів на ділянку обличчя, могли бути спричиненні - 14.05.2015 від контакту обличчя, з виступаючими частинами рухомого транспортного засобу (трамваю), не характерні для вільного падіння на площину з висоти власного зросту, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що він 14 травня 2015 року о 17:25 год., керуючи трамваєм «КТ4СУ» бортовий номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у місті Львові по вулиці Городоцькій у напрямку до центру міста, при проїзді нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу із будинком №169 вул. Городоцької у м.Львові не побачив потерпілого ОСОБА_4 , а тому стався наїзд на останнього. Свої дії пояснив необережністю щодо настання негативних наслідкі.. Просить суворо його не карати та не позбавляти його прав керування транспортними засобами, оскільки, він працює, використовує транспортний засіб в службових цілях та для догляду за престарілою хворою матір`ю та дружиною, яка перебувають на його утриманні.
ПотерпілийОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він 14 травня 2015 року о 17:25 год., він переходив через пішохідний перехід, розташований поблизу із будинком №169 вул. Городоцької у м.Львові та в той час н нього здійснив наїзд трамвай «КТ4СУ» бортовий номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого він отримав тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момет заподіяння. Просить обвинуваченого не позбавляти його волі, однак слід позбавити його прав керування транспортними засобами.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження таких визнано недоцільним.
У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження,яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового розслідування, так як він порушив правила безпеки дорожнього руху,що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, працює, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, одружений, працює водієм трамвая ЛКП «Львівелектротранс», на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, має на утриманні хвору матір та дружину, та враховує позицію потерпілого, який просив суд не позбавляти волі обвинуваченого.Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та повне визнання вини. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у вигляді позбавлення волі.

Так, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», з послідуючими змінами, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст.287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Враховуючи обставини скоєння правопорушення, зокрема, скоєння даного правопорушення у тверезому стані, та з необережносоті, особу обвинуваченого, його щире розкаяння, позитивної характеристика та те, він працює, необхідність йому використання транспортного засобу у службових цілях та з метою догляду хворої престарілої матері та хворої дружини, які знаходиться у нього на утриманні, суд вважає за можливе не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення прав керування транспортними засобами.
Виходячи з вимог ст.65 КК України щодо призначення покарання, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових злочинів, суд вважає,що виправлення ОСОБА_8 , можливе без відбування покарання та рахує за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень,з покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Витрати, пов`язані із залученням експертів у зв`язку з проведенням експертиз на загальну суму 3222,88 грн., з них: за проведення судових автотехнічних експертиз 491,04 грн., 1536 грн.; судової транспортно -трасологічної експертизи 491,04 грн. та судової автотехнічної експертизи 704,80 грн. слід стягнути з ОСОБА_8 , в дохід держави.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Прокурор в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги пред`явив цивільний позов про відшкодування на користь Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги у розмірі 41219 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 ..

Як передбачено частинами 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

Згідно розрахунку лікувального закладу витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 , складають 41 219 грн..
Винність ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, в результаті якого було спричинено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 , який у період з 14.05.2015 року по 23.06.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги доведена у судовому засіданні дослідженими доказами. Однак довідка №100 від 13.09.2016 року та медикаменти надані хворому ОСОБА_4 згідно історії хвороби за рахунок КМК ЛШМД в частині надання медикаментів є обґрунтованими підтверджується даною калькуляцією, а тому зазначені кошти необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 , на користь такого лікувального закладу у розмірі 6796,67 грн., а в решті позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки медична допомога в Україні є безкоштовна.
Потерпілий ОСОБА_4 пред`явив цивільний позов про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 35000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 35474 грн. 70 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При розгляді кримінального провадження встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах з Львівське Комунальне Підприємство «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС», яке є власником джерела підвищеної небезпеки трамвая «КТ4СУ», бортовий № НОМЕР_1 , та перший виконував покладені на нього трудові обов`язки в робочий час.

ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» застраховало свою цивільну відповідальність, що підтверджено договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 007-5916 ДЦВ від 16.06.2014 року з ПАТ «Страхова Компанія «БРОКБІЗНЕС», який оформлено полісом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до п.4 страхового полісу, який є додатком до договору №007-5916 ДЦВ добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту предметом договору є майнові інтереси Страхувальника та/або осіб, зазначених в п.5.2 Договору, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним або його уповноваженою особою шкоди життю, здоров`ю та/або майну третьої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, у випадках, коли Страхувальник (уповноважена особа) визнаний винним у ДТП.

Забезпечений транспортним засобом є трамвай з ДНЗ 1108. Ліміт відповідальності Страховика за ризиками настання цивільно-правової відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб внаслідок ДТП становить 50000грн. Ліміт відповідальності Страховика за ризика настання цивільно-правової відповідальності за шкоду заподіяну життю/здоров`ю третіх осіб внаслідок ДТП становить 100000грн.

Згідно закону України «Про страхування», цивільна відповідальність власника та одночасно роботодавця забезпеченого транспортного засобу трамвая «КТ4СУ», бортовий № НОМЕР_1 , 16.06.2014 року була застрахована, що підтверджується полісом добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту.

Відповідно до вказаного полісу страховик, яким є ПАТ «Страхова Компанія «БРОКБІЗНЕС», повинна забезпечити відшкодування шкоди у межах ліміту, завданої здоров`ю та майну третьої особи під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настала цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, відповідальність якого є застрахована.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, у тому числі і шляхом звернення вимоги до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Разом з тим, представник ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в судове засідання не з`явився, подав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову.

Суд враховує, що розмір матеріальної шкоди завданої ОСОБА_4 тілесним ушкодженнями дорожньо-транспортною пригодою внаслідок понесених витрат на лікування, підтверджується поданим цивільним позивачем товарними чеками, фіксальними чеками, квитанціями, тощо, що і становить у розмірі 35474,70 грн., оригінали яких були пред`явленні для огляду під час судового розгляду.

Представник цільного відповідача ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» у судовому засіданні підтвердив, що 14.05.2015 року повідомлено ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про те, що стався страховий випадок за участю забезпеченого транспортного засобу трамвая «КТ4СУ», бортовий № НОМЕР_1 , за телефоном, який визначений у договорі добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 007-5916 ДЦВ від 16.06.2014 року та пізніше, а також було повідомлено ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» відповідно до вищевказаного договору.

Крім цього, показами обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджено, що ним 14.05.2015 року безпосередньо повідомлено ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу трамвая «КТ4СУ», бортовий № НОМЕР_1 , та повідомлено про це працівникам поліції.

Крім цього, після ознайомленнями з матеріалами справи ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» зобов`язаний був згідно умов договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 007-5916 ДЦВ від 16.06.2014 року самостійно провести розслідування та звернутись за необхідними документами у всі установи для підтвердження страхового випадку(в органи поліції, медичні установи, до страхувальника, тощо), що є грубим невиконанням обов`язків страховика відповідно до даного договору.

Тому подані письмові заперечення представника цільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» судом не береться до уваги, так як спростовуються належними та допустими доказам кримінального провадження.

Таким чином відшкодування матеріальної шкоди заподіяну потерпілому ОСОБА_4 в сумі 35474,70 грн. слід покласти на ПАТ «Страхова Компанія «БРОКБІЗНЕС», що підтверджено квитанціями на купівлю медикаментів та проведення лікування і не виходить за межі страхової сумив межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; до ч.5 цієї ж статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У відповідності до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім того, згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95, зі змінами від 27.02.2009 р., за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Поряд з цим встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу трамвая «КТ4СУ», бортовий № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» - роботодавець першого, як володілець джерела підвищеної небезпеки, передало, на відповідній правовій підставі, вказаний транспортний засіб в користування з метою виконання покладених трудових обов`язків, що стверджується шляховим листом №ПР-()12430/4 від 14 травня 2015 року.

Суд вважає доведеним, що потерпілому ОСОБА_4 внаслідок вчинення злочину завдано моральної шкоди, тому що він отримав переломи лобової кістки з переходом на основу черепа, перелом кісток носа, верхньої щелепи, забій головного мозку важкого ступеню, крововиливи, рани та синці, внаслідок чого тривалий час перебував на лікуванні і не міг належним чином себе обслуговувати, був порушений звичний розпорядок його життя, переніс сильний психоемоційний стрес, позбавлений повноцінного та звичного способу життя, враховуючи характер та глибину його моральних переживань, суд вважає, що ОСОБА_4 безсумнівно завдано моральну шкоду, та на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин провадження, встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши душевні страждання потерпілого, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, а тому суд приходить до висновку про те, що саме ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» повинне відшкодовувати завдану моральну шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості в розмірі 35000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8 відмовити.

Крім цього, слід повернути позивачеві ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 1378 гривень згідно квитанції №177 від 14.12.2016 року АТ «Ощадбанк»

Керуючись ст.ст. 100, 128,129, 370, 373, 374,376 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4(чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язок періодично реєструватись в органах кримінально-виконавчої системи та повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Витрати пов`язані із залученням експертів у зв`язку з проведенням експертиз на загальну суму 3222,88 грн. стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави.
Цивільний позов прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 від кримінального правопорушення задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги суму витрат на лікування потерпілої особи від кримінального правопорушення в сумі 6796,67 гривень.

В решті позову прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС», ПАТ «Страхова Компанія «БРОКБІЗНЕС», ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я заподіянням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «БРОКБІЗНЕС» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 35474,70 гривень.

Стягнути з ЛКП «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАНС» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 35000 гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8 відмовити.

Повернути позивачеві ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 1378 гривень згідно квитанції №177 від 14.12.2016 року АТ «Ощадбанк»

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1