АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши 29 червня 2017 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000471 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року ОСОБА_7 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 149 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання, з іспитовим строком три роки та на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки.

Цивільний позов потерпілих про стягнення моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди на користь:

- ОСОБА_10 - 5000 (п`ять тисяч) грн.

- ОСОБА_11 - 5000 (п`ять тисяч) грн.

- ОСОБА_12 - 5000 (п`ять тисяч) грн.

- ОСОБА_9 10 000 (десять тисяч) грн.

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_7 , визнано винною за ч. 2 ст. 149 КК України та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

У невстановлений час ОСОБА_7 , у невстановленому місці, при невстановлених обставинах познайомилась з невстановленою особою, з якою вступила в попередню змову та домовилась про те, що вона за грошову винагороду на території м. Дніпропетровська буде підшукувати осіб жіночої статі для їх сексуальної експлуатації за кордоном, а також переміщувати їх вказаній особі до м. Санкт-Петербург Російської Федерації.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , знаходячись у невстановленому місці та час, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, розмістила на сайті «http///www.jobexpert.com.ua» об`яву щодо працевлаштування молодих осіб жіночої статі на високооплачувану роботу із заробітною платою в сумі 1000$ США у сфері обслуговування без надання інтимних послуг, зазначивши в ній свій номер мобільного телефону НОМЕР_1 .

Приблизно у період з січня по червень 2015 року ОСОБА_11 , підшукуючи собі роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_7 , та 03.06.2015 зателефонувала на вказаний в об`яві номер мобільного телефону для з`ясування обставин пропонованої роботи і на її дзвінок відповіла ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування особи з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, у той день тобто 03.06.2015 року, близько 19.00 год. зустрілась біля ТЦ «Пасаж» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 50, з ОСОБА_11 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватися в якості повії для надання інтимних послуг на території м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точну адресу місця розпусти встановити не вдалось можливим, з високою грошовою зарплатнею, та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_11 яка знаходилась у вразливому стані, дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.

Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_7 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_11 на території Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошуку нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_11 .

У той же час, приблизно у період кінця 2014 - червня 2015 року ОСОБА_12 , підшукуючи собі роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_7 , та 06.06.2015 року зателефонувала на номер мобільного телефону НОМЕР_1 для з`ясування обставин пропонованої роботи, і на її дзвінок відповіла ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньої змовою групою осіб з корисливих мотивів, у той же день, близько 18.00 год. зустрілась біля ТЦ «Пасаж» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Макса, 50, з ОСОБА_12 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватись в якості повії для надання інтимних послуг в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точно адресу місця розпусти встановити не надалось можливим, з високою грошовою зарплатнею та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_12 , яка знаходилась у вразливому стані, дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.

Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_7 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_13 на території Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошуку нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_12 .

В той же час, приблизно в період осені 2014 червня 2015 року, ОСОБА_10 , підшукуючи осіб роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_7 , та 16.06.2015 року зателефонувала на номер мобільного телефону НОМЕР_1 для з`ясування обставин пропонованої роботи, і на її дзвінок відповіла ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів 17.06.2015 року, близько 19.00 год. зустрілась біля ТЦ «Мост Сіті» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2, з ОСОБА_10 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватися в якості повії для надання інтимних послуг в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точну адресу місця розпусти встановити не надалось можливим, з високою грошовою зарплатнею та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_10 , яка знаходилась у вразливому стані, дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.

Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_7 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_10 на територію Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошуку нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_10 .

15.06.2015 року неповнолітня ОСОБА_9 , підшукуючи собі роботу, знайшла в мережі «Інтернет» об`яву щодо працевлаштування в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, яке розмістила ОСОБА_7 , та 16.06.2015 року зателефонувала на номер мобільного телефону НОМЕР_1 для з`ясування обставин пропонованої роботи, і на її дзвінок відповіла ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, спрямований на здійснення вербування з метою сексуальної експлуатації, діючи за попередньої змовою групою осіб з корисливих мотивів, 16.06.2015 року, близько 19.00 год. зустрілась біля ТЦ «Мост Сіті» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2, з ОСОБА_9 , та під час спілкування з останньою, використовуючи психологічний вплив на ґрунті її матеріальних проблем через відсутність роботи та збіг тяжких сімейних обставин, про які їй стало відомо під час спілкування, запропонувала їй працевлаштуватися в якості повії для надання інтимних послуг в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, більш точну місця розпусти встановити не вдалось можливим, з високою грошовою зарплатнею та безоплатним проживанням, чим спонукала в подальшому ОСОБА_9 дати згоду на працевлаштування у цій сфері за межами України.

Крім цього, в ході подальшого спілкування ОСОБА_7 маючи на меті організацію переміщення ОСОБА_9 на територію Російської Федерації повідомила останній про необхідність пошук нею грошових коштів на білет 2500 гривень, які б в подальшому були повернуті ОСОБА_9 .

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел із невстановленою особою, направлений на сексуальну експлуатацію осіб жіночої статі та переміщення вказаних осіб до Російської Федерації, ОСОБА_7 здійснивши вербовку ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та неповнолітньої ОСОБА_9 з метою їх сексуальної експлуатації, повідомила останнім про необхідність явки 21.06.2015 до каси залізно-дорожнього вокзалу м.Дніпропетровська, з метою познайомити вказаних осіб між собою та обговорити питання пов`язані з від`їздом до Російської Федерації.

21.06.2015 ОСОБА_7 , діючи за попереднім планом, з метою переміщення потерпілих до Російської Федерації для подальшої сексуальної експлуатації, зустрілась з ОСОБА_11 , яка прибула за її проханням, та знаходячись поряд із залізничним вокзалом у м. Дніпропетровську, який розташований на площі Петровського, буд. 1 у м. Дніпропетровську, та в ході спілкування з останньою передала аркуш паперу з номерами телефонів інших потерпілих, номер невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_14 , та сказала, що ОСОБА_11 разом з іншими дівчатами зустрілась та разом самостійно вирішили питання від`їзду до Російської Федерації.

22.06.2015 ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та неповнолітня ОСОБА_9 зустрілись в ТЦ «Мост Сіті» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2. Під час зустрічі останніх туди ж прибула ОСОБА_7 , яка в ході спілкування повідомила про відмову в працевлаштуванні неповнолітньої ОСОБА_9 , у зв`язку з причинами, що не залежить від її волі та в подальшому з метою організації переправлення останніх зателефонувала до представника підприємства ПП «Осипа», яке надає послуги з перевезення пасажирів та особисто замовила чотири квитки потерпілим на рейсовий автобус «Маріуполь-Москва», який відправлявся 25.06.2015 з вулиці Набережна Леніна, 33 в м. Дніпропетровську навпроти готелю «Дніпропетровськ».

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на реалізацію вербовки для подальшої сексуальної експлуатації потерпілих на території Російської Федерації, з метою організації та контролю за переміщенням потерпілих 25.06.2015 ОСОБА_7 прибула в місце відправки автобуса де зустрілась з потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , де проконтролювала придбання ними, раніше замовлених білетів, та їх посадки на рейсовий автобус, надавши останнім вказівку про необхідність повідомляти їм про хід переміщення, у тому числі щодо їх прибуття до м. Москва та м. Санкт-Петербург Російської Федерації.

26.06.2015 потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 прибули до пропускного пункту «Гоптівка» Дергачівського району Харківської області, де близько 00.10 год. самостійно відмовились від подальшої поїздки та під супроводом працівників прикордонної служби залишили рейсовий автобус у якому прямували до м. Москва Російської Федерації.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 , просить обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вирок є незаконним, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, вважає, що суд не взяв до уваги докази надані стороною захисту, які спростовують вину обвинуваченої, які могли істотно вплинути на його висновки та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Захисник в апеляції зауважує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченої, а також на правильність застосовування закону України про кримінальну відповідальність, норм кримінального-процесуального закону щодо провокації (підбурювання) злочину, яка на його думку мала місце з боку працівників міліції і їх довіреної особи ОСОБА_16 .

В підтвердження доводів апеляції, захисник в скарзі посилається на невизначеність судом у вироку, яким чином ОСОБА_7 , використовувала вразливий стан кожної з потерпілих, вказуючи на те, що ОСОБА_7 про обставини, які начебто спонукали потерпілих до пошуків роботи, а саме відсутність коштів, борги, хвороба і інше, їй стало відомо з показань потерпілих. Вказує, що при жодній зустрічі ОСОБА_7 з потерпілими не йшлося мови, про їх матеріальне становище, остання пропонувала потерпілим цю роботу при першій телефонній розмові, нікому не передзвонювала, а зустрітися і обговорити умови цієї роботи, яку потерпілі бажали отримати, останні пропонували першими і наполягали на цих зустрічах самі, які знали про характер роботи, а тому і бажали отримати цю роботу. А тому, на думку захисника, відсутні підстави говорити про використання ОСОБА_7 вразливого стану потерпілих, що виключає і наявність наступність ознак, а саме вербування та переміщення.

В апеляції захисник також заперечує доведеність вини ОСОБА_7 в вербуванні, переміщенні потерпілої ОСОБА_9 , саме як неповнолітньої особи, посилаючись, що ОСОБА_7 заявляла всім про те, що ОСОБА_9 нікуди не поїде, оскільки є неповнолітньою, і остання нікуди і не поїхала, а тому по епізоду з ОСОБА_9 , суд зазначив обставини, що не відповідають фактичним і є надуманими.

В апеляції, захисник вказує, що безпідставно суд дійшов висновку про відсутність провокації злочину (підбурювання) з боку працівників міліції, посилаючись, що у вироку не зазначені фактичні обставини, що мають суттєве значення, а саме, яким чином та з якою метою потерпілі зустрічалися в ТЦ Мост-Сіті, як вони комунікували між собою, щоб там зустрітись, хто їм повідомляв про час та місце зустрічі і не взято до уваги судом докази сторони захисту про те, що потерпілі були керовані працівниками міліції, які і повідомляли їм про час, місце зустрічі, та про необхідність того, щоб ОСОБА_7 приймала участь у придбанні проїзних квитків, тобто провокували (підбурювали) ОСОБА_7 на необхідні для складу злочину дії, а саме переміщення. Зазначає, що саме за наполяганнями ОСОБА_10 та інших потерпілих ОСОБА_7 приїхала в ТЦ Мост-Сіті і саме за їх наполяганням в їх присутності замовила квитки. Потерпілі та свідок ОСОБА_16 не здійснювали дзвінки на телефони довідкових бюро автовокзалу та залізничного транспорту, проте такі дзвінки здійснювалися з телефону ОСОБА_7 , що на думку захисника такі дії потерпілих, і є активними діями на провокацію (підбурювання) злочину, посилаючись на відеозапис, і з якого видно як свідок ОСОБА_16 в автобусі по дорозі на Харків пояснює ОСОБА_17 , що міліції необхідно було щоб саме ОСОБА_7 замовляла та діставала квитки на проїзд, що суд безпідставно не визнав. Вказує на безпідставність висновку суду, що потерпілі могли спілкуватися іншим шляхом, а саме посередництвом мессенджерів чи соціальних мереж, посилаючись на відсутність зв`язку між потерпілими з часу передачі ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 та свідку ОСОБА_16 номерів телефонів всіх потерпілих, а тому потерпілі не могли домовитися про час та місце зустрічі 22.06.2015 року.

В апеляції захисник, вважає, що стороною захисту надано достатньо підстав вважати, що ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 виконували спеціальне доручення правоохоронних органів з метою викриття злочинної діяльності, яка на думку правоохоронних органів мала місце з боку ОСОБА_7 , що виключає наявність складу злочину, оскільки мало місце провокація (підбурювання) злочину.

Прокурор в апеляції, не оскаржуючи вирок суду в частині висновку про правильність кваліфікації дії обвинуваченої та доведеність її вини у інкримінованому злочині, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 149 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 149 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного їй майна та зазначити у вироку номер кримінального провадження 0000471 та прізвище прокурора, який брав участь у розгляд кримінального провадження судом, ОСОБА_6 .
В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 , на підставі ст. 75 КК України, від покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, є необґрунтованим та невмотивованим, оскільки судом при прийнятті такого рішення не враховано низку обставин, а саме: суд недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який становить підвищену суспільну небезпеку, так як торгівля людьми є однією зі сфер кримінального бізнесу, що розвивається найбільш стрімкими темпами. На сьогодні масштаби цього виду злочинної діяльності у світі набули таких розмірів, що за своїми наслідками стоять на третьому місці після нелегальної торгівлі зброєю та наркотиками. Торгівля людьми - одна з найбільш актуальних проблем сучасності та є однією з найжорстокіших форм порушення основних прав та свобод людини у XXI столітті. Це недопустиме суспільне явище, якому необхідно рішуче протидіяти.

В апеляції прокурор, вважає, що виправлення ОСОБА_7 , а також досягнення інших цілей кримінального покарання, визначених ч. 2 ст. 50 КК України, неможливе без засудження її до позбавлення волі, яке належить відбувати реально, та застосування до неї конфіскації всього належного їй майна, оскільки висновки, викладені у судовому рішенні про можливість виправлення ОСОБА_7 за умови застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставним, і, зокрема, ґрунтуються на даних, які не відповідають ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої, а саме психологічне ставлення ОСОБА_7 до скоєного, її внутрішнє заперечення уразливого стану потерпілих і як наслідок не визнання спричиненої їм моральної шкоди та не бажання хоча б частково її відшкодувати.

В апеляції прокурор також вказує, що оскаржуваний вирок не містить відомостей, передбачених ст. 374 КПК України, а саме відсутній номер кримінального провадження що розглядається. Таким номером, відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань є 0000471, а не 0000471, як зазначено у вироку.

Заслухавши учасників кримінального провадження, захисника, який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив скасувати вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої, яка не підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги свого захисника, просила вирок залишити без змін, проти апеляції прокурора разом зі своїм захисником заперечувала, прокурора, яка підтримала свою апеляцію, просила її задовольнити, проти задоволення апеляції захисника заперечувала, та перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, за вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, як і правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст.149 КК України підтверджується зібраними по справі доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, яким судом дана належна правова оцінка. Зокрема, цей висновок, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, суд навів у вироку.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про провокацію (підбурювання) злочину є необґрунтованим, посилання на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження - безпідставним.
Захисником, як в апеляційній скарзі, так і в апеляційній інстанції, вмотивованих та обґрунтованих умов щодо необхідності повторного дослідження названих ним доказів, які в повному обсязі були досліджені судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, не наведено, тому, колегією суддів було відмовлено у повторному їх дослідженні, так як не встановлено об`єктивних і законодавчо встановлених умов для їх повторного дослідження.

Наведені доводи захисника в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду обставинам кримінального провадження с посиланням на провокацію (підбурювання) злочину, спростовуються зібраними у провадженні доказами у їх сукупності, яким належним чином і в повному обсязі судом з наведених у вироку дана відповідна оцінка, що не викликає сумнівів у правильності судового рішення в цій частині.

Судом першої інстанції, доводи сторони захисту щодо провокації (підбурювання) ретельно перевірялися всі обставини в своїй сукупності і з наведених у вироку мотивів, суд обґрунтовано надав свій висновок, про те, що провокації злочину в діях правоохоронних органів не було, з яким погоджується і колегія суддів.
Так, ствердження захисника про наявність провокації (підбурювання) злочину відносно ОСОБА_7 з посиланням на те, що потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 виконували спеціальне доручення працівників міліції з метою викриття злочинної діяльності, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Я вбачається з матеріалів справи ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є потерпілими. З їх показів кожного окремо загалом слідує, що ОСОБА_7 активно їм розповідала про роботу пов`язану з наданням інтимних послуг в м. Санкт Петербурзі, просила надати їй свої фотографії в нижній білизні у повний зріст, приймала ці фотографії, пропонувала, в разі, якщо є бажаючи поїхати до РФ брати їх з собою на роботу, конкретно називала суму заробітку, умови такої роботи, замовляла потерпілим квитки на автобус, проводжала їх. В ході співбесіди з дівчатами, ОСОБА_7 давала свій блокнот чорного кольору на спіралі, куди всі дівчата записали свої паспортні данні.
За поясненнями потерпілої ОСОБА_18 у суді першої інстанції, остання вказувала, що ОСОБА_7 робила вигляд, що вона намагається допомогти, співчувала, цікавилась життям потерпілої і з ким вона залишить дитину, чим всіляко грала на почуттях потерпілої та схиляла її до прийняття позитивного рішення. Під час цієї розмови потерпіла задавала питання про роботу і ті, на які ОСОБА_19 не могла відповісти самостійно, вона через Вайбер перенаправляла комусь і приходила відповідь. Потерпіла повідомила, що подумає над пропозицією, а обвинувачена попросила в будь-якому разі їй зателефонувати. Окрім того, за показами потерпілої, у неї зі свідком ОСОБА_16 спільних знайомих не має і потерпіла не знала, що у ОСОБА_20 є відеокамера.
Із показів потерпілої ОСОБА_10 слідує, що ОСОБА_7 фактично вмовляла потерпілу і була зацікавлена в тому, щоб остання погодилась.
ОСОБА_11 пояснювала, що при зустрічі з нею ОСОБА_7 повідомила, що робота пов`язання з наданням інтимних послуг в м. Санкт Петербурзі з заробітком приблизно 2000 доларів на місяць чому потерпіла здивувалась такій пропозиції, однак ОСОБА_7 почала її вмовляти, використовуючи її вразливий стан. Також потерпіла зазначала, що за час їх поїздки, вона Дніпропетровських міліціонерів не бачила, ОСОБА_20 їй вітання від ОСОБА_21 не передавала, вона не знала про те, що ОСОБА_20 веде зйомку.
За показами неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , 16.06.2015 в ОСОБА_22 , в кафе обвинувачена розповіла потерпілій про те, що доведеться надавати інтимні послуги в м. Санкт Петербурзі, адміністратор ОСОБА_14 забезпечать житлом та охороною, а вона має сама себе годувати. За інтимні послуги мали платити 2500 рублів з яких 50 % забирали адміністратори. Потерпіла задумалась над цією пропозицією, однак ОСОБА_19 почала її вмовляти.
Потерпіла неповнолітня ОСОБА_9 вказувала, що після телефонної розмови з ОСОБА_7 , остання їй сама дзвонила, на її прохання потерпіла надала їй свої фотографії, саме ОСОБА_7 надавала їй телефони інших дівчат-потерпілих, а при зустрічі усіх, коли ОСОБА_7 приїхала допомогти шукати квитки для поїздки дівчат за кордон, ОСОБА_7 спочатку говорила щоб дівчата допомогли потерпілій, так як вона неповнолітня, а потім повідомила, що ОСОБА_9 не поїде, оскільки її не хочуть приймати в Росії як неповнолітню. Дані покази підтверджуються і показами інших потерпілих та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності, що підтверджує факт, що не від волі ОСОБА_7 , яка здійснила всі дії щодо вербування неповнолітньої та її відправки на роботу в сфері надання інтимних послуг, потерпіла ОСОБА_9 не виїхала з іншими та спростовує доводи захисника в апеляції щодо недоведеності вини обвинуваченої в вербуванні та переміщенні неповнолітньої ОСОБА_9 .

Підстав і об`єктивних даних, які б свідчили про неправдивість свідчень потерпілих чи свідків не виявлено і апеляційним судом не встановлено.

Покази потерпілих узгоджуються між собою є послідовними і не мають суперечностей. Їх покази підтверджуються і показами свідка ОСОБА_16 , яка погодилась на співробітництво із застосуванням аудіо-відеофіксації. Свідка ОСОБА_23 , яка проводжала потерпілу ОСОБА_10 , і пояснювала, що автобус затримався приблизно на годину і весь цей час дівчата спілкувались, зокрема питали у ОСОБА_19 про умови роботи та безпеку і та впевнювала, що все буде безпечно. Коли приїхав автобус, ОСОБА_19 посадила дівчат на нього і автобус поїхав.
Об`єктивність і правдивість показів потерпілих та свідків, підтверджені і дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності, яким судом першої інстанції надана належна вмотивована оцінка та обґрунтована, зокрема і протоколами НСРД № 29/106т із якого вбачаються переговори між обвинуваченою та потерпілими з приводу роботи, зустрічі для знайомства на ж/д вокзалі, організації поїздки, обвинувачена знала про те, що ОСОБА_9 неповнолітня, протоколом НСРД № 2678т за допомогою відеоконтролю встановлено, що ОСОБА_7 зустрілась та спілкувалась із потерпілими.
Протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 25 червня 2015 року та протоколом НСРД № 157т, № 159т від 25 червня 2015 року, встановлено, що 22.06.2015 року о 18-44 годині до 20-24 годин у приміщенні торгово-розважального центру «Мост Сіти», за спеціальним слідчим експериментом, з використанням технічних засобів аудіо і відео фіксації у результаті проведення якого було встановлено, що ОСОБА_7 під час проведення співбесіди з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 здійснила факт вербовки та планування переправлення осіб жіночої статі до м. Санкт Петербург, Російської Федерації з метою подальшої сексуальної експлуатації, відповідала на питання дівчат, описували деталі поїздки та подробиці оплати за надання інтимних послуг та умови проживання. Факт вербування ОСОБА_7 та переправлення потерпілих до Російської Федерації з метою подальшої сексуальної експлуатації підтверджено протоколом НСРД за завданнями № 160т, № 161т від 03.07.2015 року.
Покази потерпілих, свідків і дослідженні судом першої інстанції докази в їх сукупності спростовують ствердження захисника про необізнаність його підзахисної ОСОБА_7 про вразливий стан потерпілих і наявність провокації з боку працівників міліції, так як дії правоохоронних органів при здійсненні контролю за вчиненням злочину не були активними, з їх боку не встановлено спонукання до вчинення злочину, таких як, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, наполегливі нагадування.
Натомисть, обвинувачена ОСОБА_7 поводилась активно і всіляко сприяла потерпілим в усіх їх побажаннях. Окрім того, покази обвинуваченої не спростовують втасновлених судом першої інстанції обставин, узгоджуються з показами потерпілих, обвинувачена не заперечувався факт пошуку дівчат, які мають намір заробити шляхом надання сексуальних послуг та їх направлення до Санк Петербургу, вона пропонувала потерпілим роботу, зустрічалася з ними, розповідала про умови.
Сама обвинувачена ОСОБА_7 в своїх показах зазначала про спілкування в мережі інтернет з чоловіком на ім`я ОСОБА_14 , який проживає в Санк Петербурзі, і займається посередництвом у наданні сексуальних послуг, який їй запропонував допомогти у за що ОСОБА_7 буде отримувати винагороду в розмірі 200 доларів США за кожну дівчину на що обвинувачена погодилась і в зв`язку з цим влітку 2014 року розмістила оголошення в Інтернеті про вакансії.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент контролю за вчиненням злочину у правоохоронних органів були об`єктивні дані про те, що ОСОБА_25 була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.
А тому, з огляду на викладене, ствердження захисника в апеляції про те, що злочин не було б скоєно без втручання правоохоронних органів є безпідставним.
Виходячи з матеріалів провадження, суд першої інстанції ретельно, повно, всебічно та об`єктивно розглянув зібрані у провадженні докази. Обставин, які б викликали сумніви в їх достовірності та достатності, а також доводів сторони захисту, висловлених на захист обвинуваченої, стосовно яких суд не навів би мотивів спростування, не убачається.

Таким чином, при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для її правильного вирішення, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують усі сторони складу злочину, допитані всі особи, показання яких мали суттєве значення для справи, що спростовують твердження сторони захисту в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом правильно встановлені фактичні обставини вчиненого обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, як вербування, переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, вчинені щодо неповнолітнього, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, і його висновки про її винність у скоєнні цього злочину, при обставинах вказаних у вироку суду, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які належним чином повністю перевірені в судовому засіданні.

Позиція захисника щодо наявності провокації (підбурювання), є хибною і спростовується дослідженими у суді доказами і обставинами кримінального провадження.

Прохання сторони захисту про скасування вироку та закриття кримінального провадження, не може бути задоволено, оскільки враховуючи вищенаведене, вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину повністю доведена, та підтверджується належними, допустимими, та достовірними доказами у даному провадженні.

Колегія суддів не сумнівається у належності та допустимості доказів, досліджених судом першої інстанції у їх сукупності, яким суд надав об`єктивну, повну, обґрунтовану та вмотивовану оцінку, і об`єктивних даних, які б спростовували ці висновки суду при перегляді вироку в межах апеляційної скарги, не виявлено, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку вказаного висновку суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, що стосується призначеного судом покарання, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 в зв`язку з невідповідністю призначеного їй покарання тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м`якості та постановлення по справі нового вироку.
Стосовно визнання фактично вини та щирого каяття обвинуваченої ОСОБА_7 , суд зробив лише формальну вказівку у вироку, оскільки не навів будь-яких даних щодо підтвердження зазначених обставин. При цьому, належить взяти до уваги те, що обвинувачена вину свою повністю не визнала, наголошуючи на частковому визнанні своєї вини, що у скоєному розкаялася своєю поведінкою обвинувачена не дає підстав для впевненості в її щирому каятті. Також органом досудового розслідування у обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 не виявлені будь-які обставини, що передбачені ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченої, в тому числі не вказано про її щире каяття.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка характеризуються позитивно, працює, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Втім, колегія суддів враховує і ті обставини, що ОСОБА_7 скоїла злочин, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, стосовно молодих дівчат, користуючись їх складним матеріальним становищем, завербувала для роботи в іншій державі для сексуальної експлуатації. Вину свою визнала частково. Потерпіла неповнолітня ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції наполягала на визначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі з відбуттям реального строку покарання.
При таких обставинах, доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування стосовно ОСОБА_7 кримінального закону та м`якості призначеного їй покарання є обґрунтованими.
З урахуванням підвищеної небезпеки вчиненого особливо тяжкого злочину, в сукупності з даними про особу винної, підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України колегія не вбачає. Вважає, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і, вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання в виді позбавлення волі, в розмірі мінімальної межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 149 КК України. Такий вид і міра основного покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення засудженої та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Що стосується доводів в апеляції прокурора про те, що оскаржуваний вирок не містить відомостей, передбачених ст. 374 КПК України, а саме відсутній номер кримінального провадження є безпідставним, оскільки встановлено, що у вироку, в номері кримінального провадження і в прізвищі прокурора, який брав участь у розгляді справи, допущена описка, що не є підставою для зміни чи скасування вироку. Однак враховуючи, що даний оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання, при ухваленні нового вироку, вказані зауваження прокурора, колегія суддів прийме до уваги.

З огляду на все вищенаведене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги захисника та прокурора задовольнити частково та скасувати вирок в частині призначення покарання і ухвалити новий.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким:
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.149 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Початок строку відбуття ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання ним копії вироку.
Судді:
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4