В И Р О К
Іменем України
"06" березня 2017 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представників потерпілого адвокатів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Алчевська Луганської області, українця, громадянина України, освіта вища, працюючого інженером у ТОВ «Електромобіль», інваліда 2-ої групи, не військовозобов`язаного, розлученого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 03 березня 2008 року, приблизно о 22-00 годині, він перебував у громадському місці, а саме на міжповерховій площадці між 1 (першим) та 2 (другим) поверхами в 3 (третьому) під`їзді за адресою: АДРЕСА_2 , та розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_4 .

Під час цього конфлікту ОСОБА_8 , який мав при собі спеціально пристосований предмет для нанесення тілесних ушкоджень, різким рухом дістав невстановлений досудовим розслідуванням предмет, схожий на пристрій для відстрілу гумових метальних снарядів несмертельної дії, та навмисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю в частині забезпечення спокійних умов побуту і відпочинку людей, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, усвідомлюючи свої злочинні дії, здійснив 3 (три) постріли в бік ОСОБА_4 та влучив у нього 3 (три) рази.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи №1381/Е від 15.09.2016 року потерпілому ОСОБА_11 спричинено легкі тілесні ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

На підтвердження та обґрунтування вказаного обвинувачення органами досудового слідства були зібрані, а стороною обвинувачення були надані суду наступні докази:
- заява ОСОБА_4 в порядку ст.214 КПК України про внесення відомостей до ЄРДР за фактом хуліганських дій щодо нього з боку ОСОБА_8 із застосуванням пістолету для відстрілу гумових куль від 16 серпня 2016 року (а.с.55),

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 29 серпня 2016 року, згідно якого старшим слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 о 10-15 годині 29.08.2016 року прийнято усну заяву від ОСОБА_4 про те, що 03.03.2008 року, приблизно о 22-00 годині, за адресою: м.Київ, вул.Ентузіастів, 15, раніше невідомий чоловік, а саме ОСОБА_8 , з хуліганських мотивів завдав йому тілесні ушкодження (а.с.56-57),

- протокол попередження особи про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину від 29.08.2016 року, яким старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину (а.с.58),

- заява ОСОБА_4 про залучення до провадження як потерпілого від 29.08.2016 року з копією паспорта ОСОБА_4 (а.с.59-60),

- витяг з кримінального провадження №0011697 (а.с.1),

- протокол огляду місця події від 29.08.2016 року з фототаблицею до нього, в ході якого старшим слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 оглянуто під`їзд №3 будинку АДРЕСА_2 , а саме перший поверх, на якому знаходяться квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , та міжповерхова площадка між першим та другим поверхами під`їзду. При цьому на вхідних дверях квартири АДРЕСА_6 виявлено пошкодження шкіряного покриття (заклеєний отвір, розміром 2 сантиметри). Під час огляду нічого не вилучалося (а.с.61-69),

- ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 02.09.2016 року про задоволення клопотання слідчого про тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, а саме оригіналу історії хвороби та рентгензнімків ОСОБА_4 в період лікування з 03 по 04.03.2008 року (а.с.70), протокол тимчасового доступу до вказаних документів від 02.09.2016 року (а.с.72), та їх опис (а.с.73), на підставі яких старшим слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 02.09.2016 року було вилучено медичну картку стаціонарного хворого №6783 від 03.03.2008 року по 04.03.2008 року ОСОБА_4 , яку в подальшому після проведення судово-медичної експертизи було повернуто Головному лікарю КМКЛШМД (а.с.74),

- запит старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 директору Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва від 22.08.2016 року про надання інформації про отримання 03.03.2008 року виклику, час виїзду на місце події карети швидкої медичної допомоги, час доставлення ОСОБА_4 до лікарні, інформацію про медичних працівників, які знаходилися в бригаді швидкої медичної допомоги та завірену копію відповідної картки виїзду карети швидкої медичної допомоги (а.с.75), і відповідь на вказаний запит від 29.08.2016 року, згідно якої надати запитувану інформацію та медичну документацію неможливо у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.76),

- постанова старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 від 05.09.2016 року про призначення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №0011697 (а.с.77-78), та висновок експерта №1581/Е від 15.09.2016 року, відповідно до дослідницької частини якого (а.с.4 висновку експерта) у потерпілого ОСОБА_4 виявлено алкогольне сп`яніння 0,53%о, а також згідно підсумків якого:

Враховуючі дані судово-медичного обстеження, на момент госпіталізації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у нього виявленні ушкодження:

а) рана на боковій поверхні грудної клітки справа (описаний рубець є наслідком її загоєння після хірургічного втручання);
б) синці- в виличній ділянці зліва, на внутрішній поверхні лівого передпліччя; садно на передній поверхні живота справа.
Необхідно загострити увагу учасників та сторін кримінального провадження на наступному:
- п.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила» надано вичерпне визначення терміну ушкодження «з медичної точки зору, тілесні ушкодження це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів фізичних, хімічних, біологічних, психічних».
- п.4.6 «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів».
Відновлення анатомічної цілісності та функцій травмованих ділянок по місцю утворення ран будь-якої етіології спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу, тобто, власно цей строк відображає тривалість розладу здоров`я, як судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Вивчена медична документація свідчить про відсутність явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження. За таких обставин, є підстави стверджувати, що тілесне ушкодження, вказане в п.а) даних Підсумків відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п.п.4.6. та 2.3.3. «Правил», за давністю може відповідати строку, вказаному у постанові, тобто 03.03.2008. Відсутність морфологічного опису рани (форма, розміри, характер країв, дна рани, наявність або відсутність сторонніх тіл) не дозволяє визначити характер травмуючого предмету.
Садна та синці утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в медичні документації не відображені, у звичайному перебігу, загоюються у строк до 6 діб, тобто, саме на цей строк була порушена як функція травмованої ділянки так і у цей строк буде відновлена її анатомічна цілісність. Цей строк визначає тривалість розладу здоров`я. Саме тому, тілесні ушкодження, вказані у п.б) даних Підсумків, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п.п.2.3.5. та 4.6. «Правил». Відсутність морфологічного опису не дозволяє визначити давність їх спричинення (а.с.80-87),
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2016 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_4 на фотознімку під номером «два» (на якому згідно довідки слідчого до протоколу зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) впізнав особу, яка завдала йому 03.03.2008 року тілесні ушкодження за адресою: м.Київ, вул.Ентузіастів, 15, (а.с.88-90),

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.11.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_13 на фотознімку під номером «один» (на якому згідно довідки слідчого до протоколу зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) впізнав особу, яка завдала 03.03.2008 року за адресою: м.Київ, вул.Ентузіастів, 15, тілесні ушкодження ОСОБА_14 (а.с.91-93),

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.11.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_13 на фотознімку під номером «чотири» (на якому згідно довідки слідчого до протоколу зображений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) впізнав особу, яка завдала 03.03.2008 року за адресою: АДРЕСА_2 , тілесні ушкодження з хуліганських мотивів ОСОБА_14 (а.с.94-96),

- протокол огляду речей від 07.12.2016 року з фототаблицею до нього (а.с.97-101), в ході якого з дозволу власника ОСОБА_8 (а.с.102) оглянуто пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії марки «Форт 12Р», чорного кольору, к-р 9 мм, № НОМЕР_1 , який в подальшому постановою слідчого від 07.12.2016 року (а.с.103-104) визнано речовим доказом та передано під зберігальну розписку ОСОБА_8 (а.с.102),

- протокол проведення слідчого експерименту від 29 серпня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 , з фототаблицею, планом-схемою та диском DVD-R з відеозаписом, який відтворено в ході судового розгляду кримінального провадження, в ході якого потерпілий розповів про обставини отримання ним 03.03.2008 року по вул.Ентузіастів, 15, у м.Києві тілесних ушкоджень (а.с.105-112, 122),

- лист старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 начальнику Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_15 без дати про те, що ним в ході розслідування кримінального провадження №0011697 за заявою ОСОБА_4 щодо неправомірних дій ОСОБА_8 встановлено, що за аналогічним фактом 14.04.2008 року було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи в/м №5369 (ЖРЗП №4341) та у відповідності до наказу №519, 25 квітня 2014 року його було знищено (Акт №48/7164 від 25.04.2014 року) (а.с.113),

- довідка старшого інспектора СІПКП 102 Дніпровського УП ОСОБА_16 від 16.11.2016 року, згідно якої відповідно акту на знищення матеріалів, на підставі яких прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за 2008 рік №48/7164-вн. від 03.03.2008 (В/М 5369 від 14.04.2008) знищено за минуванням строків зберігання, з додатком (копією вказаного акту на 3-х аркушах) (а.с.114-117),

- постанова заступника прокурора Дніпровського району м.Києва юриста 1 класу ОСОБА_17 від 17.04.2008 року, якою скасовано постанову про порушення кримінальної справи №04-17536 відносно ОСОБА_8 від 03.03.08, винесену слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_18 , матеріли направлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві для проведення додаткової перевірки (а.с.118),

- лист заступника прокурора Дніпровського району м.Києва ОСОБА_19 №322/11 від 13.04.11, яким повідомлено ОСОБА_8 на його звернення про те, що 17.04.08 прокуратурою району винесено постанову про скасування постанови про порушення кримінальної справи відносно нього за ч.4 ст.296 КК України (а.с.119),

- лист-відповідь начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_20 №48/С-784 від 14.03.2011 року, яким повідомлено ОСОБА_8 на його звернення, що 03.03.2008 року був здійснений виклик міліції по АДРЕСА_2 , де нібито стріляють в під`їзді. Даний факт був зареєстрований в ЖРЗПЗ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві за №4341 від 03.03.2008 року. По матерілах перевірки слідчим відділом була порушена кримінальна справа за №04-17536 від 03.03.2008 року за ч.4 ст.296 КК України. 04.04.2008 року за №04-17536 була закрита прокуратурою Дніпровського району м.Києва за ст.100 КПК України. По даному матеріалу було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за №5369 від 14.04.2008 року. 16.04.2008 року вищезазначений відмовний матеріал був отриманий нарочно по розписці заступником прокурора Дніпровського району м.Києва. На теперішній час відмовний матеріал №5369/08 до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві не повертався (а.с.120),

- лист начальника ВКОЗ у СДС УПД ГУНП в м.Києві підполковника поліції ОСОБА_21 №2225/125/19/05-2016 від 25.11.2016 року, яким поінформовано старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 про те, що згідно обліків ВКОЗ у СДС УПД ГУНП в м.Києві громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , значиться як власник пристрою для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами, несмертельної дії, марки «Форт-12Р», к-р 9 мм, № НОМЕР_1 , дозвіл на право зберігання та носіння № НОМЕР_2 (а.с.121),

- характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_8 матеріали, згідно яких він раніше не судимий, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням довічно, працевлаштований, за місцем роботи характеризується виключно позитивно (а.с.123-137).

В свою чергу стороною захисту на підтвердження своїх доводів були надані суду наступні докази (а.с.207-222):
- копія довідки від 02.12.2015 року про призначення ОСОБА_8 другої групи інвалідності безстроково, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 від 22.05.2015 року, копія пенсійного посвідчення ОСОБА_8 від 03.03.2016 року, копія довідки з місця роботи від 28.08.2016 року,

- постанова заступника прокурора Дніпровського району м.Києва юриста 1 класу ОСОБА_17 від 17.04.2008 року про скасування постанови про порушення кримінальної справи №04-17536 відносно ОСОБА_8 від 03.03.08,

- лист-відповідь начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_20 №48/С-784 від 14.03.2011 року,

- скарга ОСОБА_8 до Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України від 14.03.2011 року про внесення змін до інформаційної бази МВС України щодо не притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.296 КК України у зв`язку зі скасуванням постанови про порушення кримінальної справи та подальшою відмовою у її порушенні,

- відповідь заступника начальника відділу слідчого управління ГУ МВС України в м.Києві від 15.04.2011 року, яким ОСОБА_8 на його звернення повідомлено, що 03.03.2010 року слідчим відділом Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві порушено відносно нього кримінальну справу №04-17536 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. 04.04.2008 року прокуратурою Дніпровського райому м.Києва винесено постанову про закриття зазначеної кримінальної справи у зв`язку з відсутністю складу злочину. Копію скарги направлено до прокуратури Дніпровського району м.Києва та УІТ ГУМВС України в м.Києві для її розгляду в частині внесення змін до інформаційної бази МВС України,

- відповідь прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового слідства Генеральної прокуратури України ОСОБА_22 від 05.05.2008 року, якою повідомлено ОСОБА_8 про результати розгляду його заяви щодо порушень кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві кримінальної справи за фактом хуліганства. Повідомлено, що 04.04.2008 року прокуратурою Дніпровського району м.Києва винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно нього у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а 14.04.2008 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. За таких обставин підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається,

- висновок експерта №1391 від 04.03.2008 року, витребуваний ухвалою суду за клопотанням сторони захисту, згідно висновків якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 виявлено синці в лобній частині, на тилі правої кисті, садни в лобній області зліва, на тилі правого передпліччя, у правій поперековій області. Зазначені ушкодження спричинені тупими предметами, могли утворитися 03.03.2008 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Як зазначили сторони кримінального провадження, це всі докази, які вони бажають надати суду в обґрунтування свої доводів та заперечень.
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В судовому засіданні судом було ретельно досліджені всі докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, однак, дослідивши їх всебічно, повно й неупереджено, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінуємого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, стороною обвинувачення доведена не була, виходячи з наступного.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, не визнав повністю та суду пояснив, що визнає вину за ст.125 КК України, оскільки дійсно наніс легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 при наступних обставинах.

В березні 2008 року він проживав на 9 поверсі у під`їзді №3 будинку АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною та 4-місячною донькою. Ввечері 03.03.2008 року, знаходячись у квартирі, він відчув запах диму та вийшов у під`їзд, де побачив, що сусідка ОСОБА_23 також відкрила вхідні двері з метою з`ясувати причину диму. Вийшовши на площадку, він побачив, що між 8 та 9 поверхами у під`їзді знаходиться компанія молодих людей, які палили цигарки. Освітлення було дуже поганим, тому він не пам`ятає точно, скільки їх було. Він культурно зробив їм зауваження та попросив не курити, оскільки дим йде у квартиру, що заважає мешканцям. Назустріч йому вийшов один з молодих людей, як потім з`ясувалося потерпілий ОСОБА_4 , який, на його думку, знаходився у стані алкогольного сп`яніння, та грубо запитав, штовхнувши його у груди, «Що?». Він відповів «Не куріть», сів у ліфт та поїхав у справах. Приблизно через 30 хвилин він повернувся, піднявся ліфтом на 9 поверх та зрозумів, що запах диму посилився, внаслідок чого присутніх між поверхами молодих людей практично не було видно. Він знову зробив зауваження, і нагадав, що просив не палити і піти, але коли, звертаючись до компанії, він спустився вниз сходинками, одразу відчув, що йому зробили підсікання ніг, від чого він перечепився і почалася бійка. Хто наносив йому удари, він точно не знає, оскільки було темно. У відповідь він також наносив удари. Там також була дівчина з собакою бійцівської породи, яку вона тримала на повідку. Він дуже боїться собак, крім того, злякався, що молодиків багато і якщо вони його зіб`ють з ніг, то він може дуже постраждати, тому він почав тікати сходинками вниз до першого поверху. За ним почали гнатися, впритул біг потерпілий ОСОБА_4 . Добігши до першого поверху, він зрозумів, що не встигне відкрити вхідні двері у під`їзд, що закриваються автоматично, тому зупинився і, щоб запобігти побиттю, дістав пістолет, який завжди носить з собою з метою самооборони, на що і зараз має відповідний дозвіл, і спочатку здійснив попереджувальний вистріл уверх, однак на потерпілого це не подіяло, він намагався забрати у нього пістолет, між ними виникла бійка. Тоді він здійснив ще декілька хаотичних вистрілів в підлогу і в бік, щоб не попасти у ОСОБА_4 . Однак як з`ясувалося пізніше все ж таки завдав йому тілесне ушкодження, однак він вважає, що постріл з пістолета стався випадково, під час обопільної штовханини з потерпілим, в процесі якої останній намагався забрати у нього пістолет, а він мимоволі натиснув на курок пістолета, який тримав у руці. Потім потерпілий ліг на сходинки, зверху до нього підбіг товариш, який допоміг йому піднятися і вони швидко побігли наверх. Ніяких ушкоджень у потерпілого на той момент він не помітив. Сам він вибіг на вулицю. Потім приїхали працівники міліції, які провели огляд місця події, відібрали у нього пояснення та доставили до райуправління, де затримали на три доби, порушивши проти нього кримінальну справу. Згодом прокурор розібрався у ситуації, скасував вказану постанову про порушення кримінальної справи, направив матеріали на перевірку, за результатами якої було відмовлено у порушенні справи. Він неодноразово, востаннє у 2011 році, звертався із заявами до Дніпровського РУ, прокурора Дніпровського району, МВС та Генпрокуратури, за результатами розгляду його звернень було повідомлено, що рішення про порушення справи скасовано та відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно нього у зв`язку з відсутністю складу злочину. Підставами звернення були дані УІТ, які містили інформацію про наявність справи відносно нього, про що він дізнався при заміні закордонного паспорту.

Він категорично заперечує наявність в його діях хуліганських мотивів та складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки є освіченою людиною, виріс в інтелігентній родині, його батько кандидат наук, мама історик, він гуманіст і проти безпідставного застосування сили, раніше не судимий, працевлаштований, виховує двох дітей, тривалий час жив у Європі. З сусідами він завжди підтримував дружні стосунки, раніше жодних конфліктів у нього не було. Вважає, що звернення потерпілого до правоохоронних органів через 9 років після подій направлене на його дискредитацію з метою позбавлення його можливості відвідувати засідання суду у Відні, де колишня дружина намагається позбавити його батьківських прав.

Перед потерпілим він вибачається за те, що спричинив йому легкі тілесні ушкодження, щиро кається у цьому. Заявлений цивільний позов не визнає, просить суд відмовити у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю та застосувати строк позовної давності.

Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що на 8 поверсі 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 проживають бабуся з дідусем його колишньої дівчини ОСОБА_24 . Ввечері 03.03.2008 року він разом з ОСОБА_25 та друзями ОСОБА_26 та ОСОБА_27 зайшли у вказаний під`їзд, так як ОСОБА_25 потрібно було забрати речі у бабусі. Напередодні у нього був день народження, він святкував з родичами, вживав спиртне. Цього дня він мав намір відсвяткувати з друзями, тому вони і зустрілися, випили трошки пива і пішли у вказаний під`їзд. Вони стояли між першим та другим поверхами і палили з ОСОБА_28 . Чи були вони в той день із собакою, він не пам`ятає. Повз них проходив чоловік, як пізніше з`ясувалося, обвинувачений ОСОБА_8 , який зробив їм зауваження, що вони палять і вимагав піти. На зауваження він відповів, що в під`їзді проживають їх родичі, тому вони тут стоять і йти не збираються, докурять і потім підуть, а коли, самі вирішать. Із ОСОБА_8 спілкувався переважно він. Обвинувачений вийшов, а через деякий час повернувся, знову зійшовши сходинками з верхніх поверхів. Поки його не було вони продовжували палити, загалом викурили з ОСОБА_28 по 2-3 цигарки кожен. Обвинувачений сказав « ОСОБА_29 вас попереджав», дістав пістолет і почав цілитися у нього. Він намагався зашкодити ОСОБА_8 та забрати у нього пістолет, схватив його за руку. Вони почали штовхатися і «скотилися» на перший поверх, де обвинувачений продовжив стріляти, тричі попавши у нього, при цьому одна куля «застрягла у ньому» і він упав на сходинки. Потім до нього підбіг ОСОБА_28 , допоміг йому піднятися і вони побігли на вулицю. ОСОБА_25 з ОСОБА_27 ще на початку конфлікту побігли наверх. ОСОБА_8 також пошкодив двері квартири на 1-му поверсі. Хтось з мешканців викликав працівників міліції та швидку, яка доставила його до лікарні. Після цього Дніпровським РВ було порушено кримінальну справу за його заявою, їх з друзями викликали до слідчого, де допитували. Його пошкоджені речі вилучили та не віддали йому. До суду його не викликали, однак він думав, що ОСОБА_8 поніс необхідне покарання. Через 9 років, у 2016 році, він випадково дізнався, що обвинуваченого не було засуджено, тому звернувся із заявою за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень до поліції і було розпочато розслідування. Заявлений ним цивільний позов він підтримує, просить суд його задовольнити.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_13 , який показав суду, що він є товаришем потерпілого ОСОБА_4 . Щодо обставин справи пам`ятає, що у 2008 році з друзями стояли у під`їзді, він та потерпілий палили. До них підійшов обвинувачений, зробив обґрунтоване зауваження щодо паління, вимагав припинити та піти, на що ОСОБА_4 повідомив, що вони допалять і пізніше підуть. Діалог відбувався між потерпілим і обвинуваченим, ніхто з інших присутніх не втручався. Обвинувачений пішов, а вони залишилися між першим та другим поверхом і продовжили палити. Через деякий час ОСОБА_8 знову спустився до них, дістав зброю, направив у бік потерпілого, який намагався вибити пістолет, і вони покотилися на перший поверх. Ніхто з присутніх тілесні ушкодження обвинуваченому не наносив. Почувши постріли, ОСОБА_30 та ОСОБА_31 злякалися та побігли на верхні поверхи, а він спустився на перший поверх з метою допомоги потерпілому, де вибив пістолет з рук ОСОБА_8 , допоміг ОСОБА_4 встати і вони разом побігли нагору. Обвинувачений при цьому вибіг на двір. В цей день до конфлікту вони з друзями пили пиво. Загалом вони перебували у під`їзді хвилин 15-20.

Допитаний судом свідок ОСОБА_32 показав, що є товаришем потерпілого ОСОБА_4 . В день конфлікту, який відбувся у вечірній час у березні 2008 року, вони з друзями потерпілим, ОСОБА_13 та ОСОБА_33 прийшли у під`їзд, де проживають бабуся та дідусь останньої, так як ОСОБА_25 хотіла забрати якісь речі. Того дня ОСОБА_25 була без собаки. Напередодні вони зустрілися, щоб відсвяткувати день народження потерпілого та випили небагато пива. Вони зупинилися між першим та другим поверхом, хлопці почали палити, а ОСОБА_25 пішла за речами. До них з верхніх поверхів підійшов обвинувачений і зробив зауваження щодо паління, сказав, щоб вони йшли звідси, на що потерпілий відповів: «Докуримо і підемо» і між ними виник словесний конфлікт. При цьому ОСОБА_34 не була присутня, так як була у родичів. Після цього ОСОБА_8 пішов, а вони залишися і продовжили палити (по 3 цигарки кожен приблизно за 30 хвилин перебування у під`їзді), тому що ОСОБА_4 сказав, що не збирається йти. Він вважає, що зауваження з боку ОСОБА_8 були обґрунтовані, так як місце, де вони стояли не є місцем для паління і дим міг заважати мешканцям. Коли ОСОБА_25 спустилася, вони продовжували стояти у під`їзді. Через деякий час до них знову спустився ОСОБА_8 і зі словами «Я вас попереджав», схватив за куртку потерпілого і потягнув на перший поверх. ОСОБА_35 , він та ОСОБА_25 залишилися на місці. Тілесних ушкоджень ніхто обвинуваченому не наносив. Потім вони почули декілька пострілів, ОСОБА_28 сказав «в Сашу стріляли» і побіг вниз, а вони з ОСОБА_25 на ліфті піднялися до її родичів, де і залишалися. Потерпілого ОСОБА_4 вони з ОСОБА_25 того дня вже не бачили, так як зі слів ОСОБА_28 його забрала карета швидкої медичної допомоги. Вважає, що якби хлопці припинили палити після першого зауваження, конфлікту не було б, оскільки саме нерозуміння обґрунтованого зауваження привело до конфлікту.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_36 , яка суду показала, що потерпілий ОСОБА_4 до 2015 року був її хлопцем. Ввечері 03 березня 2008 року вони з потерпілим, а також їх друзі ОСОБА_35 і ОСОБА_37 прийшли у під`їзд, де проживають її бабуся з дідусем, оскільки їй потрібно було забрати особисті речі. Того дня вони збиралися відсвяткувати день народження потерпілого, який був напередодні 02 березня. На той час у неї дійсно була собака породи лабрадор, однак вона не пам`ятає, чи була собака з ними. Зупинившись між першим та другим поверхами, хлопці закурили. До них підійшов чоловік, який зробив слушне зауваження щодо паління та вимагав піти. Обличчя вона не пам`ятає, так як є інвалідом по зору і погано бачить. Однак ОСОБА_38 не хотів йти і між ними двома виник словесний конфлікт. Потім чоловік пішов, а вона піднялася до родичів. Коли спустилася, хлопці знову палили, і до них повторно підійшов чоловік і почав сварити за паління, яке йому заважало. Вона разом з ОСОБА_39 почали виходити на вулицю і вже при виході почули два постріли, а потім на двір вибігли потерпілий і ОСОБА_13 . У потерпілого була пропалена куртка з правого боку і в нього влучила одна куля. Потім хтось викликав швидку і вони з ОСОБА_40 поїхали до лікарні, де його прооперували. Після конфлікту їх всіх викликали у міліцію, де вони давали показання, однак слідча сказала, щоб вони більше не ходили, так як справа закрита і все може обернутися проти них. Для неї було здивуванням те, що потерпілий вирішив знову звернутися до правоохоронних органів у 2016 році. Вона вважає, що хлопці порушили встановлені правила, оскільки курили у під`їзді, чого робити неможна, і якби вони відреагували на зауваження перший раз конфлікту не було б.

Свідок ОСОБА_41 суду повідомив, що знайомий з ОСОБА_8 , який є його колишнім сусідом. Він з бабусею проживає на 1-му поверсі 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Йому відомо, що у 2008 році стався конфлікт у їх під`їзді, внаслідок чого вистрілом було пошкоджено вхідні двері його квартири. В той день він був на роботі, вдома була бабуся. З її слів йому стало відомо, що вона почула шум, побачила через «глазок», що хтось побіг наверх, та викликала поліцію. Коли він оглядав пошкоджені двері, то встановив, що куля, яка й досі знаходиться в оббивці двері, увійшла таким чином, що можна зробити висновок, що постріл був знизу від вхідних дверей в бік його квартири, яка знаходиться на першому поверсі справа. Йому також відомо, що компанія ОСОБА_42 , яка часто приходила до бабусі із своєю собакою, постійно палили у під`їзді. Він особисто робив їм зауваження з цього приводу, тому що вони порушували громадський порядок. ОСОБА_8 він характеризує виключно позитивно, він порядний чоловік та батько, спокійний, не скандальний, жодного разу у нетверезому стані він його не бачив. Після події, того ж дня, ОСОБА_8 сам звернувся до нього та добровільно відшкодував матеріальні збитки, спричинені пошкодженням двері. Будь-яких претензій до обвинуваченого він не має.

Допитана судом свідок захисту ОСОБА_23 показала, що з обвинуваченим ОСОБА_8 знайома давно, оскільки проживала з ним на одному поверсі, характеризує його виключно з позитивного боку. У березні 2008 року стався конфлікт у їх під`їзді при наступних обставинах. Вона знаходилася вдома з дитиною, відчула запах диму. Відкрила вхідні двері подивитися, що сталося, та почула сміх молодих людей, відчула запах цигарок та алкоголю, однак нікого не бачила, оскільки у під`їзді було погане освітлення. Одночасно у під`їзд вийшов сусід ОСОБА_43 , який ввічливо зробив молодикам зауваження та попросив не курити, на що вони нецензурно висловилися на його адресу. Він сів у ліфт та поїхав, а вона зайшла у квартиру. Приблизно через 30-40 хвилин вона знову почула, як ОСОБА_8 робить зауваження щодо паління у під`їзді, однак на нього не реагували, потім вона почула шум, який почав віддалятися і згодом вона вже нічого не чула. Вона чула лай собаки та жіночий голос. Потім вона дізналася, що стався конфлікт і сусіди викликали працівників міліції.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення, не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно зі ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає.

Аналізуючи докази сторони обвинувачення, суд приходить до наступного.
Гарантією виконання органом досудового розслідування вимог ст.9 КПК України є використання всіх джерел доказування, збирання та закріплення кожного доказу у суворій відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. Порушення вимог закону при отриманні доказу виключає використання останнього, оскільки відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Судом достовірно встановлено, що усі докази, які збиралися органом досудового розслідування безпосередньо після подій 03.03.2008 року були знищені за минуванням строків зберігання. Надані прокурором докази під час розгляду кримінального провадження судом були зібрані після внесення до ЄРДР відомостей, викладених у заяві потерпілого ОСОБА_4 в порядку ст.214 КПК України від 16 серпня 2016 року.

Сторонами кримінального провадження, в тому числі прокурором, в судовому засіданні не заперечувалося, що за аналогічним фактом 03.03.2008 року слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_18 було порушено кримінальну справу №04-17536 відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України.
В подальшому постановою заступника прокурора Дніпровського району м.Києва юриста 1 класу ОСОБА_17 було скасовано вказану постанову про порушення кримінальної справи №04-17536 відносно ОСОБА_8 від 03.03.08, винесену слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_18 , матеріли направлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві для проведення додаткової перевірки.

14.04.2008 року по даному матеріалу було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за №5369 (ЖРЗП №4341) від 14.04.2008 року та у відповідності до наказу №519, 25 квітня 2014 року відмовний матеріал було знищено (Акт №48/7164 від 25.04.2014 року).
Таким чином, вказані процесуальні рішення про скасування постанови про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України та про подальшу відмову у її порушенні були прийняті відповідно до діючого на той час кримінально-процесуального законодавства уповноваженою службовою особою, та констатують факт відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. До теперішнього часу вказані процесуальні рішення не скасовані у встановленому законом порядку.

Усі докази, зібрані органом досудового розслідування в рамках розслідування (проведення перевірки) за вказаним фактом у 2008 році також були знищені.

Відповідно до ст.100 КПК України (в редакції 1960 року) нагляд за законністю порушення справи здійснює прокурор. Якщо справу порушено без законних підстав, прокурор закриває її, а у випадках, коли в цій справі ще не провадилося слідчих дій, скасовує постанову про порушення справи.

Згідно з ч.1 ст.99 КПК України (в редакції 1960 року) при відсутності підстав для порушення кримінальної справи прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя своєю постановою відмовляють у порушенні кримінальної справи, про що повідомляють заінтересованих осіб.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, незважаючи на те, що діючим законодавством України прямо не заборонено внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, по яких раніше в порядку, передбаченому КПК України в редакції 1960 року, були прийняті рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, на думку суду, сумнівним є можливість використання як доказів фактичних даних, виявлених та отриманих вже після внесення відповідних відомостей до ЄРДР, на підставі яких прокурор вважає за можливе встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, враховуючи положення ст.61 Конституції України і наявність не скасованого у встановленому законом порядку рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_8 саме за ч.4 ст.296 КК України.

Крім того, у суду виникають сумніви щодо щирості та відвертості певних показань потерпілого ОСОБА_4 та свідків сторони обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , зокрема в частині місця виникнення конфлікту між потерпілим і обвинуваченим, моменту його завершення, тощо, оскільки потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні постійно плутався у свої показаннях, які частково не узгоджуються з показаннями вказаних свідків, неодноразово їх змінював, а зазначені свідки підтвердили, що внаслідок тривалого спливу часу вони можуть не пам`ятати окремих моментів. Показання вказаних осіб в цій частині також протирічать показам свідка ОСОБА_23 , яка суду пояснила, що особисто чула, як обвинувачений ввечері 03.03.2008 року робив зауваження присутнім між 8 і 9 поверхами молодим людям з приводу паління у неналежному місці, які на нього не реагували, після чого у них виник конфлікт.
Таким чином, версія обвинуваченого ОСОБА_8 щодо місця початку конфлікту (між 8 і 9 поверхами під`їзду) дослідженими в судовому засіданні доказами не спростована.

Показання потерпілого та вказаних свідків обвинувачення в частині не нанесення обвинуваченому тілесних ушкоджень потерпілим, перебування ОСОБА_4 у тверезому стані під час конфлікту, тощо не узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, висновком експерта №1391 від 04.03.2008 року, згідно висновків якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 виявлено наявність у останнього легких тілесних ушкоджень, що могли утворитися 03.03.2008 року, а також висновком експерта №1581/Е від 15.09.2016 року, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_4 виявлено алкогольне сп`яніння 0,53%о.
Суд також критично оцінює як доказ протокол проведення слідчого експерименту від 29 серпня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 , з фототаблицею, планом-схемою та диском DVD-R з відеозаписом, в ході якого потерпілий намагався розповісти про обставини отримання ним 03.03.2008 року по АДРЕСА_2 тілесних ушкоджень, однак самостійно без підказок представника зробити це не зміг, що підтверджується відтвореним в ході судового розгляду відеозаписом слідчого експерименту.
Крім того, несвоєчасне проведення вказаної слідчої дії (після спливу значного часу з моменту події (більше, ніж 8 років), не забезпечило правильність і ефективність слідчого експерименту та досягнення необхідних цілей його проведення (перевірка і уточнення відомостей (показань потерпілого), які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення).
При цьому всі наявні в даному кримінальному провадженні сумніви щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, згідно ст.62 Конституції України тлумачаться судом виключно на користь обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки ці сумніви неможливо усунути ніяким чином в ході судового розгляду, а обвинувачення відповідно до вимог закону повинно ґрунтуватися на сукупності неспростованих та достовірних доказів.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд також вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ч. 2) визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
В розумінні Європейського Суду з прав людини, правозастосовча практика якого в України є джерелом права та має вищу, порівняно з національним законодавством, юридичну силу, принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим (рішення Суду у справах «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», «Грабчук проти України», «Пантелеєнко проти України» та інші).
Крім того, статтею 458 КПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При ухваленні вироку відносно ОСОБА_8 суд застосовує і правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2012 року у справі №5-17кс12.

Зокрема, у вказаному рішенні Верховний Суд України зазначив наступне.

Правильну кримінально-правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране. Зокрема, в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
1. Об`єктом захисту у ст. 296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
2. В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебуває і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Верховний Суд України у згаданій постанові (від 4 жовтня 2012 року № 5-17кс12) акцентував увагу на роз`ясненні, наданому в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство", згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
3. При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.
Враховуючи вказану правову позицію Верховного Суду України, оцінюючи ретельно досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки дії обвинуваченого, що супроводжувалися завданням потерпілому легких тілесних ушкоджень, були викликані неправильними діями (поведінкою) потерпілого ОСОБА_4 , і як наслідок, особистими неприязними стосунками саме між ним та обвинуваченим, що виникли в ході конфлікту, зі змісту протиправних дій обвинуваченого простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілого через особисту неприязнь до нього, а не з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Будь-яких належних доказів на підтвердження зазначеного в обвинувальному акті мотиву вчинення кримінального правопорушення стороною обвинувачення суду не надано.

У рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом та правосвідомістю, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає не доведеним «поза розумним сумнівом» пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному, та приходить до висновку про відсутність в діянні обвинуваченого складу вказаного кримінального правопорушення.
Із урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. При цьому обсяг обвинувачення не збільшується, а діям обвинуваченого надається лише інша правова оцінка.
Відповідно до вимог ч.1, 5 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження чи позбавлення волі.

ОСОБА_8 вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, раніше не судимий, за місцем проживання та працевлаштування характеризується позитивно, в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнав, проти звільнення його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності не заперечував.
З моменту вчинення ОСОБА_8 вказаного злочину минуло понад три роки.
Таким чином, суд визнає, що на момент судового розгляду кримінального провадження строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідності за ч.2 ст.125 КК України спливли.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
У справі заявлено цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 завданої майнової шкоди в сумі 3124 гривень та моральної (немайнової) шкоди в сумі 100000 гривень.

При вирішенні зазначеного цивільного позову суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначений цивільний позов потерпілого не визнав у повному обсязі, подав суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 року №6-239цс14.

Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що потерпілий довідався про порушення своїх прав ще 03.03.2008 року, а позов подав у підготовчому судовому засіданні 18.01.2017 року, тому в межах даного спору слід застосувати загальні строки позовної давності, передбачені ст.257 ЦК України, з урахуванням положень ст.266 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом після спливу трирічного строку.

Із урахуванням викладеного, враховуючи наявність заяви обвинуваченого, який є цивільним відповідачем по справі, про застосування строку позовної давності, та відсутність заяви потерпілого (цивільного позивача) про поновлення строку позовної давності із зазначенням поважних причин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючисьположеннями ст.ст.61, 62 Конституції України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.49, 74 КК України, ст.ст.100, 128, 349, 368-371, 373-374, 376, 395, 458 КПК України, суд,
З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Звільнити ОСОБА_8 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 завданої майнової шкоди в сумі 3124 гривень та моральної (немайнової) шкоди в сумі 100000 гривень відмовити повністю.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишити особисте зобов`язання.
Матеріали кримінального провадження №0011697 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/18662/16-к.

Речовий доказ пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, марки «Форт 12Р», чорного кольору, к-р 9 мм, № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 та знаходиться у нього на зберіганні, залишити йому.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1