Справа № 640/8316/17
н/п 1-кс/640/4763/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що у вересні 2016 року, точна дата в ході слідства не встановлена, ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_7 з проханням вирішити питання щодо отримання права користування земельною ділянкою площею 150 га, яка є власністю ДП «Шовкогосподарство Кумівське».
Таким чином ОСОБА_7 створив умови, при яких ОСОБА_6 вимушений був погодитись на неправомірні вимоги ОСОБА_7 щодо надання неправомірної вигоди за здійсненням ним впливу на службових осіб Мінагрополітики щодо прийняття рішення про призначення на посаду директора ДП «Шовкогосподарство Кумівське».
ОСОБА_7 , отримавши погодження ОСОБА_6 про надання неправомірної вигоди, розуміючи, що одноособово не зможе реалізувати свій злочинний умисел, у вересні 2016 року, у невстановлений слідством день, запропонував ОСОБА_5 спільно вчинити злочин та повідомив його про свій злочинний план.
ОСОБА_5 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення протиправним шляхом, розуміючи свої можливості, обумовлені наявністю особистих зв`язків із службовими особами Мінагрополітики погодився на пропозицію ОСОБА_7 . Згідно узгодженого злочинного плану ОСОБА_7 повинен був безпосередньо контактувати з ОСОБА_6 та одержувати від нього неправомірну вигоду, а ОСОБА_5 здійснювати вплив на службових осіб Мінагрополітики.
Крім того, ОСОБА_5 з метою реалізації злочинного плану, за погодженням з ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прийняти участь у скоєні злочину, повідомивши їх про злочинний план, їх роль у злочинному плані та порядок розподілу неправомірної вигоди серед учасників групи.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення протиправним шляхом, погодились на протиправну пропозицію ОСОБА_5 на одержання неправомірної вигоди за вплив на службових осіб Мінагрополітики щодо прийняття рішення про призначення ОСОБА_6 або довіреної йому особи на посаду директора ДП «Шовкогосподарство Кумівське».
Таким чином ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вступили у злочинну змову щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.
27.01.2017 приблизно о 18.25 ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кафе «Капрі», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 35, реалізуючи загальний злочинний умисел, одержав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 84 000 грн. у якості частини неправомірної вигоди за здійснення впливу на службових осіб Мінагрополітики щодо прийняття рішення про призначення на посаду директора ДП «Шовкогосподарство Кумівське» ОСОБА_6 або довіреної особи.
08.06.2017 приблизно о 17.30 ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , виконуючи свою роль у злочинній змові, діючи спільно та узгоджено зі всіма членами злочинної групи, шляхом впливу на службових осіб Мінагрополітики забезпечили безперешкодне прийняття документів для допуску ОСОБА_6 на участь у конкурсному відборі керівника державного підприємства, після чого ОСОБА_8 , реалізуючи загальний злочинний умисел, перебуваючи в приміщенні кафе «Рукола», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 24, одержав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 5000 доларів США у якості частини неправомірної вигоди за здійснення впливу на службових осіб Мінагрополітики щодо прийняття рішення про призначення ОСОБА_6 на посаду директора ДП «Шовкогосподарство Кумівське».
Відповідно до примітки до ст.369-2 КК України, службові особи Міністерства аграрної політики та продовольства України є особами уповноваженими на виконання функцій держави.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднана з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
09.06.2017 ОСОБА_5 затриманий в порядку ст.208 КПК України.
10.06.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднана з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
11.06.2017 стосовно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід тримання від вартою в умовах Харківського слідчого ізолятору.
Метою арешту рухомого майна підозрюваного ОСОБА_5 являється одним із засобів забезпечення кримінального провадження та з урахуванням того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст. 369-2 КПК України, санкція якої передбачає можливу конфіскацію майна підозрюваного, слідство, враховуючи положення ст.170 КПК України, вважає за необхідне накласти арешт на вказане рухоме майно, що належить на праві власності підозрюваному з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
Клопотання слідчий просив розглядати без виклику та участі підозрюваного ОСОБА_5 .
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 .
10.06.2017 о 03 год. 00 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання його винним за ч. 3 ст. ст. 369-2 КК України, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7,107, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1