АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 17 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року,

за участі: представника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2015 року належить ОСОБА_9 .

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя вказав, що існує необхідність у накладенні арешту на зазначену квартиру, а саме з метою відшкодування заподіяних злочином збитків та забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року та постановити нову ухвалу про відмову в задоволені клопотання про накладення арешту на квартиру.

Щодо строку апеляційного оскарження, ОСОБА_5 зазначає, що ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а тому строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Про зміст відповідної ухвали дізналася лише 04 травня 2017 року.

На думку автора апеляційної скарги ухвала слідчого судді винесена з порушенням вимог КПК України та має бути скасована.
Так, на момент розгляду клопотання слідчого про накладення арешту суду не було відомо, що в 2013 році вищевказана квартира була передана тодішнім її власником, ОСОБА_10 , яку суд помилково ідентифікував як власника квартири, в заставу, що вбачається з Іпотечного договору. Договір іпотеки було укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «ЛЮКСІНВЕСТ» за Договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії, ОСОБА_10 виступила майновим поручителем за зобов`язаннями ТОВ «ЛЮКСІНВЕСТ».
19 жовтня 2015 року між ОСОБА_11 , як іпотекодежателем та ОСОБА_9 , було укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до якого ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_1 .
В подальшому, ОСОБА_9 , як власник вищевказаної квартири та добросовісний її набувач розпорядилась своєю власністю та продала належну їй квартиру ОСОБА_5 .
Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 в установленому чинним законодавством порядку.
Так, власник майна зазначає, що в клопотанні слідчого не приведено жодних даних, якому з критеріїв відповідають ці матеріальні об`єкти в розумінні ст. 98 КПК України, зокрема, чи вони є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, чи то зберегли на собі його сліди і таке інше.
Відповідна квартира не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК, а тому, як вважає ОСОБА_5 , у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з підстав необхідності збереження речових доказів.
Крім того, слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі помилково не враховано, що в даному випадку не може бути накладено арешт на зазначене майно і з інших правових підстав, оскільки санкціями ч. 4 ст. 190 КК України конфіскація майна як вид покарання не передбачена.

Автор апеляційної скарги вважає, що арешт на квартиру накладено необґрунтовано, передчасно та з порушенням вимог КПК України.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, про причини своєї неявки він не повідомляв, хоча про час та місце судового засідання йому було завчасно повідомлено. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представників, копія ухвали не надсилалась, що не спростовується матеріалами провадження, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно з ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з матеріалів провадження, Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 01 лютого 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001066, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 листопада 2015 року, невстановлені особи, шляхом обману, заволоділи чужим майном, яке належить ОСОБА_10 , а саме квартирою АДРЕСА_1 , вартістю 1 822 500 гривень.

Згідно з даними свідоцтва про право власності від 10 січня 2006 року, власником вказаної квартири є ОСОБА_10 , яка також і зареєстрована за вищевказаною адресою.

Також встановлено що, новим власником зазначеної квартири згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності № 52456233 від 02 лютого 2016 року, є з 19 жовтня 2015 року ОСОБА_9 ..

Будучи допитаним в якості потерпілої ОСОБА_10 , показала, що будь-які договори купівлі продажу після оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ні з ким не укладала, в тому числі вона не оформлювала та не продавала квартиру ОСОБА_9 або іншим особам.
10 листопада 2015 року, коли вона прийшла до власної квартири АДРЕСА_1 , то виявила, що невстановлені особи, замінили замок на вхідних дверях та невстановлена особа, пред`явила їй договір купівлі-продажу від 19 жовтня 2015 року, в якому було вказано, що вона вже не є власником квартири, а власником є ОСОБА_9 .
В подальшому, з метою досягнення злочинного умислу, ОСОБА_10 змусили підписати попередній договір купівлі-продажу власної ж квартири за ціною 1 822 500 грн. у ОСОБА_9 , котрий посвідчений у нотаріуса ОСОБА_12 .

03 лютого 20166 року слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_8 , звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2015 року належить ОСОБА_9 .
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року вищевказане клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого, можливості відчужувати певне його майно до скасування майна у встановленому КПК України порядку. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь - якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого з метою забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Разом з тим, колегія суддів Апеляційного суду міста Києва приходить до висновку про те, що дослідивши обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до помилкового висновку про необхідність в накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з метою відшкодування заподіяних злочином збитків та забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову

З таким висновком слідчого судді колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий ОСОБА_13 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що вищевказана квартира є предметом кримінального правопорушення, а також для забезпечення в майбутньому цивільного позову у кримінальному провадженні необхідно накласти на неї арешт.
Однак звертаючись з відповідним клопотання, слідчим не було надано цивільного позову в даному кримінальному провадженні, як судді першої інстанції, так і в апеляційній.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення в майбутньому цивільного позову, а надана постанова прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції про визнання вищевказаної квартири речовим доказом, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки остання датована 08 лютого 2016 року, тобто поза межами строків звернення з відповідним клопотанням.

Що стосується висновків слідчого судді в ухвалі місцевого суду з приводу накладення арешту на вищезазначену квартиру з метою забезпечення можливої конфіскації, то колегія суддів вважає їх передчасними, оскільки у вказаному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах порушуватиме баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2015 року належить ОСОБА_9 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2015 року належить ОСОБА_9 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2784/2017 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1