АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000886 від 31 грудня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, має на утримані малолітню дитину, непрацюючого, раніше судимого:

-вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.02.2008 року за ст. 69, ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.11.2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23.01.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому

КП №11-кп/794/281/17 р. Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_9 покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, призначеного за вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 січня 2017 року, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі пункту «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання термін перебування в установі попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді кримінального провадження, починаючи з 24 квітня 2017 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Як вбачається з вироку районного суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, 29 грудня 2016 року приблизно о 12:00 годині обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на території господарства ОСОБА_10 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав трос металевий довжиною 8 метрів, товщиною 30 мм., вартістю 40 грн. та буржуйку металеву вартістю 400 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 440 грн.

Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить суд пом`якшити призначене йому покарання, застосувати до нього Закон України «Про амністію» та за результатами розгляду апеляційної скарги застосувати до нього пункт «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що міра покарання, яка застосована до нього судом першої інстанції надто сувора, оскільки він має на утриманні цивільну дружину та малолітніх дітей. Також, зазначає, що він відшкодував потерпілому всі завдані ним збитки у повному обсязі і останній в судовому засіданні просив його суворо не карати.

Інших апеляційних скарг від учасників судового розгляду не надходило.

На вказану апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заперечення від прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_11 , зі змісту якого вбачається, що останній просить відмовити обвинуваченому у задоволенні його апеляційної скарги, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Посилається на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, знаходиться на обліку КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер», по місцю проживання характеризується посередньо, проживає у не зареєстрованому шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину.

Вважає, що доводи апелянта про застосування пункту «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України та застосування ЗУ «Про амністію в Україні» не заслуговують на увагу так, як не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскарженого судового рішення та доводи викладені в апеляційній скарзі та запереченні, думку захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оскаржується, то колегія суддів, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Розглядаючи питання про призначене покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що міра покарання визначена у відповідності до вимог ст. 65 КК України та з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин та особи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.

Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер», по місцю проживання характеризується посередньо, проживає в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 , має на утриманні одну малолітню дитину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

При обранні ОСОБА_7 виду та міри покарання суд першої інстанції у відповідності до правил ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості злочинів, і призначив покарання з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин відповідно до ст. 66 КК України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, переглянув можливість пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , без реального його відбуття, проте даний вид покарання буде суперечити законодавству, у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 неодноразово судимий та в нього наявні не знятті та не погашені судимості.

Відповідно, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, яке за своїм видом та розміром відповідає вимогами ст. ст. 50, 65 КК України.

Призначена районним судом ОСОБА_7 міра покарання у виді одного року позбавлення волі, є найнижчою межею строку позбавлення волі згідно санкції ч. 2 ст.185 КК України, що вказує на врахування усіх можливих обставин, в тому числі, тих що наведені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується з призначеною мірою покарання суду першої інстанції, так як покарання в меншій мірі не було б достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Посилання обвинуваченим ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі на те що у нього на утриманні перебуває цивільна дружина, малолітні діти, а також, те що завдані ним збитки відшкодовані у повному обсязі, враховано при винесенні рішення суду першої інстанції і не може бути підставою для пом`якшення покарання.

З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обґрунтованим та необхідним, а тому підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується заявленого в апеляції обвинуваченим ОСОБА_7 питання про застосування до нього Закону України «Про амністію», перевіривши наявні матеріали у справі, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у застосуванні вище зазначеного Закону, виходячи з наступного.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не конкретизував, який саме Закон України «Про амністію» він просить застосувати до нього.

Відповідно до пункту «в» статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово був судимий за вчинення тяжких злочинів, вчинив останнє кримінальне правопорушення, 29 грудня 2016 року, а тому прохання обвинуваченого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» є безпідставним.

Доводи обвинуваченого, щодо застосування за результатами розгляду апеляційної скарги до нього положень пункту «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України також не відповідають вимогам закону.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, діючої в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає необхідним застосувати до ОСОБА_7 положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року та зарахувати у строк відбування покарання термін з моменту його затримання, тобто з 24 квітня 2017 року, по день набрання чинності Закону Украйни № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, тобто по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Застосувати до ОСОБА_7 положення пункту «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року та зарахувати у строк відбування покарання термін з моменту його затримання, тобто з 24 квітня 2017 року, по день набрання чинності Закону Украйни № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, тобто по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_9
Судді: /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_9 (посада) (підпис) (ПІБ)

07.08.2017 року

(дата засвідчення) копі