Справа №585/4421/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження 2-р/788/4/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

заявника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми заяву засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення йому ухвали Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
20 грудня 2016 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області було частково задоволено клопотання засудженого вироком Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року до покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та визначено зарахувати у призначене йому покарання періоди попереднього ув`язнення, відповідно до співвідношення один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

22 грудня 2016 року, не погодившись з вказаним судовим рішенням прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій просив скасувати вказане судове рішення з огляду на його незаконність та постановити нове, яким засудженому до покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_6 відмовити у задоволенні його клопотання.

28 лютого 2017 року за результатами апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою Апеляційного суду Сумської області постановлено задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відмовлено. Своє рішення колегія суддів мотивувала тим, що положення ч. 5 ст. 72 КК України не розповсюджують на осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі.

01 березня 2017 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду із заявою в якій просив роз`яснити йому ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року, а саме, роз`яснити :

- яким чином строковість чи безстроковість виду покарання може вплинути на зарахування фактично відбутих строків ув`язнення у строк покарання?

- чому та на підставі чого «безстроковість» з 2001 року по 2016 рік стала мати значення у зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк покарання?

- в чому полягає подальша мета відбування покарання?

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 на підтримку вимог поданої ним заяви, перевіривши матеріали провадження в межах поданої заяви, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Згідно з вимогами вищевказаної норми КПК України, роз`яснення судового рішення можливе у випадку, якщо воно є нечітким за змістом, містить положення, які викликають суперечки щодо його неоднакового тлумачення висновків суду і розуміння під час виконання, при цьому суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення так само, як і вирішувати питання, що не були предметом судового розгляду.

Так. ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року задоволено вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , скасовано ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відмовлено. При цьому, колегією судів цілком обґрунтовано висновки, до яких вона прийшла в ході судового розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 , а саме висвітлено питання про те, що стало підставою для відмови у його задоволенні.

Колегія суддів в своєму рішенні зазначила про те, що ст. 51 КК України встановлено перелік покарань, найсуворішими з яких є позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1) та довічне позбавлення волі (п. 12 ч.1). Зміст цих покарань розкривається також в різних статтях, а саме в ст. 63 КК України (позбавлення волі на певний строк) та ст. 64 КК України (довічне позбавлення волі). Так само законодавець відокремлює правила щодо призначення довічного позбавлення волі безпосередньо вказуючи на цей вид покарання у диспозиціях статей Загальної частини КК України. Водночас, довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, інакше п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України був би останнім та мав би зміст «позбавлення волі», і ст. 63 КК України з відповідною назвою містили б вказівку на різновиди цього покарання.

З огляду на це, вжите у ч. 5 ст. 72 КК України формулювання «позбавлення волі» слід тлумачити буквально, не поширюючи дію цієї статті на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при застосуванні до особи засудженої до довічного позбавлення волі ч.5 ст.72 КК України, допущено порушення, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, та яке відповідно до ст.ст. 409, 413 КПК України виступає підставою для скасування судового рішення.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду від 28 лютого 2017 року викладена доступно, логічно та послідовно, сформульовані судом висновки є чіткими і зрозумілими та не допускають подвійного тлумачення, у висновках містяться посилання на відповідні положення закону, яким керувався апеляційний суд при постановленні ухвали, а резолютивна частина цього судового рішення містить чіткий і зрозумілий висновок.

Тому, колегія суддів вважає, що ухвала Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року є чіткою за змістом, не містить положень, які викликають протиріччя, та носить зрозумілий характер, а тому приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 щодо роз`яснення даного судового рішення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 380, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення ухвали Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

.