24.03.2017 № 522/5160/17
№ 1-«кс»/522/5233/17

УХВАЛА
Іменем України
24 березня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий слідчого відділу ГУ НП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням погодженим з прокурором, про арешт майна, в якому просить накласти арешт на речі та документи вилучені в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 .
До прокуратури Автономної Республіки Крим 14.02.2017 надійшли матеріали з Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України щодо вимагання неправомірної вигоди службовими особами державної виконавчої служби від учасника виконавчого провадження на підставі заяви громадянки ОСОБА_6
Генеральним прокурором України 16.02.2017 визначено підслідність у даному кримінальному провадженні за слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, процесуальне керівництво доручено прокуратурі Автономної Республіки Крим.
Під час досудового розслідування встановлено, 01.02.2017 службові особи відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 20, діючи за попередньою змовою групою осіб, висунули вимогу стороні виконавчого провадження про систематичну передачу неправомірної вигоди за не вчинення в її інтересах виконавчих дій з використанням наданого їм службового становища, а у подальшому отримали зазначену неправомірну вигоду.
Під час візиту до державного виконавця 28.02.2017, ОСОБА_5 запропонувала їй зняти з розшуку зазначений транспортний засіб за неправомірну вигоду у розмірі 3 000 гривень, у зв`язку з чим 02.03.2017 ОСОБА_6 передала останній вище указані грошові кошти та отримала постанову про зняття з розшуку майна боржника. Крім того, ОСОБА_5 погодилась не проводити виконавчі дії у виконавчому провадженні упродовж трьох місяців доки не буде вирішено питання зняття з арешту зазначеного транспортного засобу.
Разом із тим, 01.03.2017 згідно попередньої вимоги начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_8 від 01.02.2017, ОСОБА_6 передала останньому неправомірну вигоду у розмірі 4 000 гривень за не проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні за один місяць.
Цього ж дня на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 .
В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено: грошові кошти, чотири купюри номіналом по 200 гривень, серії: ЕД3492440, УМ4939376, ПЕ8009161, ЕВ5247726.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав повністю, посилаючись на викладене в ньому, просив задовольнити.
Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя надходить до наступних висновків.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
23.03.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Санкцією статті 368 Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.
Підозра ОСОБА_5 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення слідство обґрунтовує наявністю доказів: протоколом допиту свідка, протоколом обшуку від 22.03.2017, протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання, а також іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.
Таким чином, майно належне ОСОБА_5 у разі її засудження за вчинення зазначеного злочину, може бути звернене стягнення.
Отже, грошові кошти та інше майно, яке може бути реалізоване, підлягають арешту на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України. Доказами належності цього майна підозрюваній ОСОБА_5 є зокрема, протокол обшуку, який підтверджує факт володіння ними останніми.
З огляду на конкретні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, що розслідується, наявні підстави для накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої їх конфіскації, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики їх втрати.
Таким чином, з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей, які за обставинами кримінального провадження можуть бути визнані речовими доказами, та є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та предметом кримінального правопорушення, та з метою запезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду, вважаю, що клопотання є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню.
Також слідчий суддя вважає, що в даному випадку таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Накласти арешт на грошові кошти чотири купюри номіналом по 200 гривень, серії: ЕД3492440, УМ4939376, ПЕ8009161, ЕВ5247726, вилучені в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження та користування ними.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя