АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1437/17 Справа № 204/6815/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002422 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 29 липня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, 12 серпня 2014 року звільнений на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, у повному обсязі компенсував потерпілій завдані збитки, яка претензій до нього не має, а також те, що він потрібен своїй родинні.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 03 вересня 2016 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку № 16 по вул. Будівельників у м. Дніпро, повторно, діючи з корисливих мотивів, наблизився до ОСОБА_9 , при цьому застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, намагаючись зірвати, схопив рукою за золотий ланцюжок на шиї потерпілої, а іншою рукою наніс їй не менше одного удару кулаком в область грудей, від якого остання втратила рівновагу та впала на землю. Після чого, відкрито викрав золотий ланцюжок, вартістю 9 450 гривень, та втік з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи обвинуваченого про те, що судом не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжких злочинів, судом встановлено обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та відшкодування потерпілій завданої шкоди, відсутні обставини, що обтяжують покарання; особа винного, який раніше неодноразово був засуджений, не працює, позитивної соціальної характеристики не має, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, що є мінімальним розміром, встановленим санкцією зазначеної статті, без застосування ст. 75 КК України.
Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані всі обставини, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання.
Щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині та відшкодування потерпілій завданої шкоди як обставини, що пом`якшують покарання, були в повній мірі враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він потрібен своїй родині, які потребують його допомоги та уваги, на переконання суду апеляційної інстанції не є достатньою підставою для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом першої інстанції також при призначенні покарання враховано, що обвинувачений неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності, не працює, а тому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.
З урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 15 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4