Дата документу Справа № 310/9621/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/159/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/9621/15-к
Категорія ст.153 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні, в апеляційному порядку кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003661, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, посилаючись на те, що:

- суд під час розгляду кримінального провадження допустив неповноту судового розгляду, обґрунтував вирок недостовірними доказами, не витлумачив усі сумніви на його користь та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність;

- злочин, за який його засуджено, він не вчиняв, оскільки дуже любить свого сина та ніколи його не ображав. Під час святкування у кафе дня народження його син бавився з дітьми, бігав. В послідуючому син сказав йому, що послизнувся на слизькій поверхні плитки та сильно вдарився сідницями та йому було дуже боляче. Після завершення святкування вони із сином поїхали до центру міста, де він випив 0,5 літра пива, після чого зрозумів, що випив забагато спиртного та з цього моменту почав пам`ятати фрагментами. Після цього вони із сином повернулися до його матері і він одразу пішов спати до своєї кімнати. Зранку 05.08.2015 року за ним заїхали і вони із сином зібралися та вийшли на вулицю. При цьому ніяких плям на простирадлі та покривалі він не бачив, а син ні на що не скаржився та перебував у звичайному стані;

- суд повинен був критично поставитися до показів його малолітнього сина. Його син ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не називав обставин, які б вказували на ознаки злочину, вчинення якого йому інкримінується. Крім того, спочатку його син ОСОБА_9 давав покази про те, що він впав у кафе на слизькій підлозі, про що він йому також казав. Однак після цього біль пройшов та син ні на що не скаржився. Однак під час допиту в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, проти чого він та його захисник заперечували, його син виглядав заляканим та розсіяним, своїми словами він не відповів ні на жодне запитання. Син постійно обертався та чекав поки йому скажуть, що треба відповідати, при цьому було чутно сторонні голоси та підказки на питання, які йому ставилися;

- слідство у справі велося з численними порушеннями, версія про падіння дитини в кафе ніким не розглядалася. На досудовому розслідуванні свідок ОСОБА_10 стверджував, що коли вони бігали, ОСОБА_9 падав та після падіння тримався за сідниці і плакав, проте суд не взяв цю версію до уваги;

- суд не взяв до уваги покази свідків про те, що у нього із сином ніколи не було поганих відносин та необґрунтовано визнав його винним і призначив занадто суворе покарання, з яким він не згоден;

- захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення права обвинуваченого на захист, просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити, звільнивши останнього з-під варти, мотивуючи тим, що:

- суд не надав належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_6 , не витлумачив усі сумніви на користь останнього, та визнав його винним у вчиненні злочину, який він фактично не вчиняв;

- сторона обвинувачення не довела в суді винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, або якогось іншого, а вирок суду ґрунтується на припущеннях;

- обвинувачений ОСОБА_6 перебував у важкому стані сп`яніння, що підтверджено показами свідків та потерпілого. Це є третя важка ступінь сп`яніння, коли вміст алкоголю в крові від 2,5 до 3,0 % і в такому стані зазвичай повністю втрачається координація руху, втрачається свідомість та інше, а тому позицію ОСОБА_6 об`єктивно не можна розцінювати як спосіб захисту і намір уникнути відповідальності за вчинене. Також немає підстав визнавати такий стан обставиною, що обтяжує покарання;

- суд не надав критичної оцінки показам малолітнього потерпілого ОСОБА_11 та при цьому не прийняв до уваги протиріччя в цих показах, вік потерпілого, вплив на нього матері та інших осіб, які мають неприязні стосунки з обвинуваченим;

- під час досудового розслідування малолітній ОСОБА_11 нічого конкретного на батька, що він скоїв такий злочин відносно нього, не показував. Судовому експерту ОСОБА_12 потерпілий не давав таких пояснень, які зазначив суд у вироку, не давав такі покази потерпілий і при проведенні судово-медичної експертизи. Під час допиту малолітнього потерпілого в суді в режимі відеоконференції з іншого приміщення разом з ним знаходилися зацікавлені особи, які чинили на нього вплив, робили підказки та потерпілий давав покази під впливом з боку дорослих. Сторона захисту заперечувала проти допиту потерпілого в режимі відеоконференції, адже допит малолітнього потерпілого був можливий згідно положень ст.ст.352, 353, 354 КПК України в залі суду. Таким чином покази потерпілого викликають сумніви у їх вірогідності;

- суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит класного керівника потерпілого для вирішення питання про призначення судово-психологічної експертизи ОСОБА_11 ;

- під час досудового розслідування версія падіння потерпілого у кафе та забиття внаслідок цього сідниць не перевірялася, хоча стороною захисту подавалися клопотання про перевірку цього факту, в тому числі і обстеження одягу потерпілого та призначення додаткової експертизи, у задоволенні яких було відмовлено. Суд також відмовив у задоволенні клопотання про направлення судового доручення органу досудового розслідування у порядку ст.333 КПК України для перевірки зазначеного факту шляхом огляду місця в кафе, де гралися діти та виявлення, можливо, предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та інше;

- судом не прийнято до уваги та не надано ніякої оцінки повідомленню про нещасний випадок невиробничого характеру від 05.08.2015 року, який було складно відносно малолітнього ОСОБА_11 при наданні йому медичної допомоги у цей день в 17.20 годин. У цьому первинному медичному документі час травмування дитини вказано 04.08.2015 року, а не як зазначено у висновку експерта ОСОБА_12 , у постанові слідчого про призначення експертизи та у висновку експерта №1012 від 22.03.2016 року. Отже з огляду на згадане повідомлення, де час травмування вказано 04.08.2015 року о 23 годині, то це час, коли діти гралися в кафе та потерпілий падав на тверду поверхню та міг причинити ушкодження. Таким чином час скоєння злочину в суді не доведений, а тілесні ушкодження у потерпілого утворені не при скоєнні відносно нього злочину, а з інших причин;

- нічим у справі не доведено, що виявлені під час експертиз сліди сперми та кала пов`язані із скоєнням злочину ОСОБА_6 відносно свого сина ОСОБА_11 , адже ці сліди могли залишитися в будь-який час у зв`язку з половим актом з іншими особами та в інший спосіб;

- суд не дав об`єктивної оцінки висновкам експертизи від 28.07.2016 року №35-к;

- суд взяв до уваги висновок судово-медичної комісійної експертизи №34-к від 13.05.2016 року щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який суперечить висновку №35-к відносно ОСОБА_6 та теоретичні пояснення експерта ОСОБА_13 , що є недопустимим та є лише припущенням;

- суд у вироку виклав фактичні обставини, які були зазначені органом досудового розслідування в обвинувальному акті, але після дослідження усіх доказів суд не виклав у вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , визнаного судом доведеним із зазначенням, зокрема способу, мотивів, наслідків вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України. При цьому суд у вироку не зазначив яким конкретно способом було вчинено злочин;

- у вироку не розкрито форми вини та мотиви скоєння злочину, як складові суб`єктивної сторони злочину. Той стан, в якому перебував обвинувачений та його позиція унеможливлює стверджувати про доведеність суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України;

- те, що ОСОБА_6 не міг скоїти такий злочин щодо свого сина, підтверджується його позитивними характеристиками, тим, що він раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, після розірвання шлюбу сумлінно виконував свої батьківські обов`язки, піклувався про дитину, надавав матеріальну допомогу, ніяких даних про його схильність до педофілії у справі не встановлено;

- суд не прийняв до уваги при викладенні фактичних обставин справи та при призначенні покарання ОСОБА_6 те, що відповідно до висновку судово-медичної комісійної експертизи №34/к від 13.05.2016 року у малолітнього потерпілого будь-яких патологічних змін не виявлено, виявлені тілесні ушкодження жодних наслідків не мають, потерпілий продовжує навчання, лікування не потребує;

- при вирішенні питання щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд грубо порушив вимоги ч.3 ст.331 КПК України, адже вирок може бути скасований або набере законної сили через місяць, два місяці, рік тощо, але стосовно такого запобіжного заходу як тримання під вартою закон конкретно зазначає про продовження цього строку через кожні два місяці.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав за необхідне вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.153 КК України до 11 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту затримання з 05 серпня 2015 року та на підставі ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 306 грн. 60 коп.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 05 серпня 2015 року, приблизно о 02 годині, знаходячись в спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом із малолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовуючи безпорадний стан потерпілого в силу його малолітнього віку, задовольнив з ним статеву пристрасть неприродним способом, спричинивши потерпілому згідно висновку експерта від 02.09.2015 року № 565 тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкірі (періанально) і рани на слизовій оболонці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

Доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями в судовому засіданні малолітнього потерпілого ОСОБА_11 про те, що він був на святкуванні дня народження у своєї баби в кафе «Зіг-Заг», святкували приблизно до 12 години ночі, там він падав, але на коліно. Ночував він у баби, спав з батьком на одному дивані, батько був дуже п`яний. Вночі, приблизно через 30 хвилин після того, як вони лягли, потерпілий відчув сильний біль, повернувся і побачив, що позаду нього сидів батько, який був оголений. Обвинувачений ввів насильно свій статевий член потерпілому в задній прохід, від чого останній відчув біль. ОСОБА_11 відштовхнув батька, він упав на підлогу. В руках у потерпілого була якась рідина. Діду з бабою він нічого не казав. Потім друга баба помітила у нього на трусах кров. Матері він одразу нічого не розповів, розповів лише після того, як приїхали працівники міліції. Рана в задньому проході у ОСОБА_11 боліла ще кілька днів, його лікували, прикладали мазь;

- показаннями в судовому засіданні в якості свідка - законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_14 про те, що 05.08.2015 року вона була на роботі, о 10 год. 00 хвил. їй зателефонувала її мати та сказала, що привезли ОСОБА_9 , який скаржиться на біль в задньому проході, коли вона зняла шорти, побачила там кров. Коли ОСОБА_14 приїхала додому, син їй сказав, що ймовірно він упав, після чого вони поїхали до дитячої лікарні, де сина оглянув хірург. ОСОБА_14 зателефонувала ОСОБА_6 , спитала у нього, що сталось з дитиною, про зґвалтування йому не говорила, сказала лише про наявність гематоми та великої тріщини в області заднього проходу. Після того, як додому прийшов її цивільний чоловік ОСОБА_15 , вони обробили дитині рану, вона була велика. Кирило лежав, плакав, нічого не говорив. Приблизно о 13-14 годині зателефонували із міліції, сказали, що ОСОБА_6 прийшов до БПНД і заявив, що він зґвалтував дитину. Вони поїхали до міліції, де ОСОБА_9 в присутності психолога розповів, що вони з батьком лягли спати, він прокинувся від болю в області заднього проходу, потерпілий лежав на животі, зверху сидів батько, їх ніхто не чув, боляче йому було всю ніч. Коли вони приїхали з лікарні, ОСОБА_9 дзвонив ОСОБА_6 , при цьому дитина плакала, про що вони говорили ОСОБА_14 не знає, після цього син слухавку не брав. До вказаної події стосунки у обвинуваченого з сином були гарні, дитина до батька тягнулася;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 про те, що він проживає з матір`ю потерпілого ОСОБА_14 у фактичних шлюбних відносинах. 05 серпня 2015 року він був на роботі, йому зателефонувала сестра ОСОБА_14 і сказала, що у Кирила рана в області заднього проходу. Коли він приїхав додому, оглянув дитину та побачив травми тріщину, біля неї гематома, яка кровила, труси дитини були у крові. Вони поїхали до хірурга, провели первинний огляд. Коли вони приїхали додому, дзвонив ОСОБА_6 , після цього зателефонували із міліції. Спочатку ОСОБА_9 говорив, що він упав, а вже в міліції в присутності матері, свідка, психолога, слідчого він розповів, що під час святкування дня народження ОСОБА_6 пив, вони лягли спати, ОСОБА_9 проснувся від болю, батько був зверху нього, хлопчик злякався, закричав, але бабу не будив. Під час медичного огляду дитини він був постійно присутній, мама не завжди, так як плакала, непритомніла.

- показаннями в судовому засіданні свідкаОСОБА_16 про те, що він працював разом з ОСОБА_6 , в другій половині дня, точну дату він не пам`ятає, він з обвинуваченим заїжджав за його сином, ОСОБА_6 казав, що вони будуть вітати бабу з днем народження. Наступного дня вранці він на машині забрав обвинуваченого з сином, довіз їх до вул. Піонерської, висадили ОСОБА_9 ;

- протоколом огляду від 05.08.2015 року, відповідно до якого було оглянуто дитячі хлоп`ячі труси з плямами бурого кольору в задній частині, добровільно надані ОСОБА_14 (т.1 а.58);

- висновком експерта від 02.09.2015 року № 565, відповідно до якого у ОСОБА_11 мали місце синець на шкірі (періанально) і рана на слизовій оболонці. Вищезазначені пошкодження утворилися від дії тупого предмета, можливо при введенні напруженого статевого члена, можливо в строк і при обставинах, що не суперечать зазначеним в постанові і оглянутим, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я згідно «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6. Надати коментар про взаєморозташування не надається можливим. За даними судово-імунологічного дослідження в мазках на 2-х предметних стеклах і тампонах з вмістом прямої кишки і рота ОСОБА_11 присутність сперматозоїдів не встановлено (т.1 а.59-60);

- висновком експерта від 04.09.2015 року № 564, відповідно до якого у ОСОБА_6 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на момент огляду не виявлено. За даними судово-цитологічного дослідження від 04.09.2015 року «в мазках та змиві зі статевого члена ОСОБА_6 виявлені елементи калу. Клітин із ознаками епителія ротової порожнини, слини не виявлено» (т.1 а.61-62);

- показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_12 про те, що під час огляду обвинуваченого та потерпілого він керувався Правилами проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів в бюро судово-медичної експертизи, затвердженими наказом охорони здоров`я від 17.06.1995 року № 6. Експертне дослідження проводилось на базі гінекологічного відділення. Експерт працював на підставі постанови слідчого, тому документи на підтвердження особи не вимагав. Батьки потерпілого під час обстеження присутні не були, вони чекали за дверима кабінету. Дитина спочатку була детально допитана, у неї була психологічна травма, тому зайві питання не задавались. Первинну документацію експерт не зажадав, так як він сам бачив тілесні ушкодження, тому не було необхідності вимагати цю документацію. У висновку відповідно до п. 2.3.6 Правил зазначив, що пошкодження у потерпілого утворились від дій тупого предмета, можливо при введенні напруженого статевого члена, тому що статевий член є тупим предметом. Всі експертизи по злочинам проти статевої свободи проводяться на базі гінекологічного відділення, де є гінекологічні крісла та відповідні інструменти. Для проведення обстеження було достатньо гінекологічного крісла, на ньому було видно всі ушкодження. Дитину до проктолога експерт не направляв. Мазок експерт брав за допомогою карцангу з тампоном, цей тампон відправлявся до обласного бюро медичної експертизи, висновки із обласного СМЕ ним були отримані за телефоном. В зв`язку із тим, що слідчим одне і те ж питання задавалось в різній інтерпретації, відповідей в експертному висновку менше, чим питань. Розрив слизової оболонки прямої кишки загоюється не менш, ніж 6 днів, таке ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень. Розмір рани в експертному висновку не описав, тому що він міг бути з переходом в пряму кишку. Механізм утворення тілесних ушкоджень, а саме синець та наявність рани, говорить про введення до анального отвору потерпілого статевого члена. При падінні потерпілого на твердий тупий предмет у нього були би також ушкодження і на сідницях, при пошкодження анального отвору іншими предметами (пляшка, палець тощо) тілесні ушкодження мали би інший характер;

- відповідно до листа Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 24.06.2016 року № 01-15/4012 адміністрація КУ «ЗОБСМЕ» ЗОР в межах своєї компетенції провела службову перевірку фактів стосовно сумлінного виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_12 під час проведення судово-медичних експертиз відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_6 висновки експерта № 565 від 02.09.2015 року та № 564 від 04.09.2015 року. З метою встановлення рівня викладеного описання та встановлення відповідності нормативним документам експертизи ОСОБА_12 були прорецензовані завідувачкою відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб. За результатами рецензування суттєвих відхилень від вимог положень Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року не встановлено. Виявлені недоліки не носять системного характеру та не впливають на якість та обґрунтованість висновків. Під час проведення призначених судом комісійних судово-медичних експертиз по відношенню до ОСОБА_11 та ОСОБА_6 даних, що спростовують результати експертиз ОСОБА_12 , встановлено не було (т.2 а.84-85);

- висновком експерта від 18.09.2015 року № 1972, відповідно до якого в змиві з лівої руки ОСОБА_6 встановлена наявність сперми без домішки крові, слини та кала, і виявлений лише антиген Н, що не виключає походження сперми в тому числі від ОСОБА_6 . Походження сперми від ОСОБА_11 виключається. В змиві з правої руки наявність крові, сперми, слини та кала не встановлено (т.1 а.81-84);

- висновком експерта від 21.09.2015 року № 1974, відповідно до якого на шортах ОСОБА_6 , його трусах встановлена наявність сперми без домішки крові, слини та кала, і виявлений лише антиген Н, що не виключає походження сперми у тому числі від ОСОБА_6 . Походження сперми від ОСОБА_11 виключається. На футболці ОСОБА_6 наявність крові, сперми, слини та кала не встановлено (т.1 а.90-92);

- висновком експерта від 21.09.2015 року № 1973 про те, що на трусах ОСОБА_11 встановлена наявність сперми з домішками кала та крові людини, без домішки слини, і виявлені антигени В і Н. Такий результат не виключає змішування крові зі спермою особи (осіб) чоловічої статі, якими є ОСОБА_11 та ОСОБА_6 (т.1 а.95-97);

- висновком експерта від 18.09.2015 року № 1971 про те, що на покривалі та простирадлі встановлена наявність сперми без домішки крові, слини та кала, і виявлений лише антиген Н, що не виключає походження сперми в тому числі від ОСОБА_6 . Походження сперми від ОСОБА_11 виключається. На простирадлі наявність крові, сперми, слини та кала не встановлено (т.1 а.98-100);

- висновком про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.08.2015 року № 632 КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» ЗОР ОСОБА_6 перебуває у стані алкогольного сп`яніння 0,6% (т.1 а.122);

- висновком експерта від 09.09.2015 року № 541 про те, що ОСОБА_6 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє у теперішній час. У ситуації, що досліджується, ОСОБА_6 знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації, що унеможливлює кваліфікацію особливого емоційного стану, характерних феноменологічних ознак вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості, які мають юридичне значення не виявлено. У ситуації, що досліджується у ОСОБА_6 характерних феноменологічних ознак фізіологічного афекту або іншого емоційного стану, маючого юридичне значення не виявлено. У ОСОБА_6 , не виявлено будь-яких індивідуально-психологічних відмінностей особи, які б суттєво вплинути на його поведінку. Вищеперелічені індивідуально-психологічні відмінності ОСОБА_6 мали просте відображення в його поведінці у момент здійснення кримінального правопорушення. У ситуації, що досліджується ОСОБА_6 у стані фізіологічного афекту не знаходився. 3 урахуванням індивідуально-психологічних відмінностей та емоційного стану ОСОБА_6 він міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в досліджуваній ситуації. ОСОБА_6 , з урахуванням своїх вікових особливостей, може усвідомлювати значення своїх дій та їх наслідки в момент скоєння інкримінованого йому правопорушення та на теперішній час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.139-145);

- висновком судово-медичної комісійної експертизи від 13.05.2016 року № 34/к про те, що в межах комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_11 було обстежено членом експертної комісії, завідувачкою відділом СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР («Висновок експерта» №1012). За результатами обстеження потерпілого, у ОСОБА_11 на тлі складчастості промежинної частини прямої кишки із переходом на ділянку навколо анального отвору, на 5-ти годинах умовного годинникового циферблату) виявлено поверхневий білісуватий рубець із рівними краями, п-подібними кінцями загальною довжиною 1см. Інших візуально значимих тілесних ушкоджень, чи слідів їх загоєння в ділянці статевих органів та у ділянці анального отвору не виявлено. Таким чином, рубець слизової оболонки прямої кишки в ділянці анального отвору потерпілого наявний. Вказаний рубець є результатом загоєння рани (тріщини) м`яких тканин анальної ділянки потерпілого. Відсутність слідів загоєння синця поздовжньо-довгастої форми в ділянці анального отвору на момент огляду 21.03.2016р. може бути пов`язана із тим, що синці зазвичай загоюються безслідно. При падінні сідничною ділянкою на площину (переважаюча травмуючи поверхня) даний ізольований механізм гравмування не зустрічається через те. що анальна ділянка знаходиться у між сідничному заглибленні і захищена м`язовими масивами сідниць. З точки зору фізичного здоров`я жодних наслідків виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження не мають. На трусах ОСОБА_11 наявна суміш слідів біологічного походження (крові, сперми, калу), що за груповою належністю походить від осіб чоловічої статі, до яких відносяться ОСОБА_11 та ОСОБА_6 . Таким чином, за результатами проведених експертиз виявлені ознаки, що можуть вказувати на контактну взаємодію (у тому числі статевого характеру) ОСОБА_11 та ОСОБА_6 (т.2 а.116-126);

- висновком судово-медичної комісійної експертизи від 28.07.2016 року № 35/к про те, що на момент обстеження ОСОБА_6 будь-яких патологічних станів, що перешкоджали б здійсненню статевого акту, не виявлено. На статевих органах обвинуваченого виявлені елементи калу, однак встановити групове чи тим більше індивідуальне походження калу неможливо (т. 2 а.105-114);

- показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_13 про те, що експертні висновки щодо обвинуваченого та потерпілого не є суперечливими, в них викладені відповіді на питання різного характеру. Висновки проведених комісійних експертиз ґрунтуються тільки на тих достовірних даних, які були наявні в матеріалах кримінального провадження (наявність епітеліальних клітин, крові, сперми), про що і зазначено в експертизі. Інші дані є вірогідними, в тому числі і наявність кала, який було виявлено на статевому члені обвинуваченого. Але кал є продуктом травлення, тому у нього немає індивідуальної групової приналежності. У потерпілого ОСОБА_11 на трусах була комбінація ознак, а саме поєднання слідів кала, сперми, крові. В зв`язку із тим, що під час розгляду кримінального провадження було звернуто увагу, що в експертному висновку щодо потерпілого ОСОБА_11 , проведеного експертом ОСОБА_12 , відсутній підпис матері малолітнього потерпілого, та з урахуванням того, що у висновку комісійної експертизи не передбачено наявність інших підписів, ніж підписи експертів, на виконання вимог наказу МОЗ України № 6 в рамках проведення комісійної експертизи експертом ОСОБА_13 частину експертизи було направлено до відділу СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб. Потерпілий був обстежений завідувачкою вказаного відділу ОСОБА_17 в його присутності та в присутності матері малолітнього потерпілого, ними був підписаний висновок № 1012 від 22.03.2016 року, копію якого було додано до основного експертного висновку щодо потерпілого. Експертизи від 02.09.2015 року № 565 та від 04.09.2015 року № 564, проведені експертом ОСОБА_12 , не лягли в основу висновків комісійної експертизи, але вони використовувались як відповідне джерело, що містилось в матеріалах кримінального провадження. Вказані висновки мали велике значення, так як при проведенні вказаних експертиз експертом ОСОБА_12 обвинувачений та потерпілий досліджувались в максимально найближчий до події строк, він бачив потерпілого в гострому стані. Під час проведення комісійних експертиз будь-яких протиріч та даних, що спростовують результати експертиз ОСОБА_12 , не встановлено. Відповідні розбіжності могли виникнути лише внаслідок того, що між проведенням експертиз пройшов значний проміжок часу, тілесні ушкодження, отримані потерпілим, загоїлись. Заподіяні малолітньому потерпілому тілесні ушкодження є наслідком дії тупого предмету, причому така травма могла бути заподіяна при проникненні тупого предмета до анального отвору. Вказаний предмет описати технічно не можливо. Характер травми не суперечить тому механізму, який вказував потерпілий ОСОБА_11 . При падінні сідничною ділянкою на площину таку травму, яка заподіяна потерпілому, отримати неможливо спочатку травмуються сідниці, але згідно з матеріалами кримінального провадження на сідницях потерпілого ніяких ушкоджень не було. Таке травмування можливо лише при безпосередньому падінні на предмет з обмеженою травмуючою поверхнею, при цьому повинні бути відповідні ушкодження на одязі потерпілого, але дані про пошкодження одягу ОСОБА_11 відсутні. Травма, отримана малолітнім потерпілим, характерна для статевих злочинів. Тріщина характеризує загальний механізм травмування як намагання спазму м`язів сфінктерів на фоні наявності стороннього предмету, що перешкоджав його скороченню, тобто в даному випадку можливо говорити про проникнення статевого члена звичайної норми в анальний отвір.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протоколи слідчих дій, висновки експертів, є належними, допустимими та достовірними, а у своїй сукупності достатніми для визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, оскільки вони співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому щодо обставин вчинення останнім вищевказаного злочину.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника та обвинуваченого про те, що злочин, за який його засуджено він не вчиняв, сторона обвинувачення не довела в суді винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, або якогось іншого, а вирок суду ґрунтується на припущеннях.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими також і доводи обвинуваченого та захисника про те, що суд не надав критичної оцінки показам малолітнього потерпілого ОСОБА_11 та при цьому не прийняв до уваги протиріччя в цих показах, вік потерпілого, вплив на нього матері та інших осіб, які мають неприязні стосунки з обвинуваченим; під час досудового розслідування малолітній ОСОБА_11 нічого конкретного на батька, що він скоїв такий злочин відносно нього, не показував. Судовому експерту ОСОБА_12 потерпілий не давав таких пояснень, які зазначив суд у вироку, не давав такі покази потерпілий і при проведенні судово-медичної експертизи. Під час допиту малолітнього потерпілого в суді в режимі відеоконференції з іншого приміщення разом з ним знаходилися зацікавлені особи, які чинили на нього вплив, робили підказки та потерпілий давав покази під впливом з боку дорослих. Сторона захисту заперечувала проти допиту потерпілого в режимі відеоконференції, адже допит малолітнього потерпілого був можливий згідно положень ст.ст.352, 353, 354 КПК України в залі суду, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні чітко і послідовно розповів про вчинення щодо нього батьком насильницьких дій, спрямованих на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, які узгоджуються, як з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про те, що після того, як потерпілий ночував з батьком 05.08.2015 року, у ОСОБА_11 було виявлено характерне тілесне ушкодження в області заднього проходу, так і з поясненням експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зокрема про те, що механізм утворення тілесних ушкоджень, а саме сінець та наявність рани, є характерним при введенні до анального отвору потерпілого статевого члена, при падінні сідничною ділянкою на площину таку травму, яка заподіяна потерпілому, отримати неможливо, колегія суддів вважає ці показання несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з висновками експерта № 565 від 02.09.2015 року та висновками комісійної судово-медичної експертизи № 34/к від 13.05.2016 року, свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 153 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що допит малолітнього потерпілого у режимі відеоконференції, відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 336, ч. 4 ст. 354 КПК України, твердження сторони захисту про те, що під час допиту малолітнього потерпілого в режимі відеоконференції зацікавлені особи чинили на нього вплив та робили підказки, є голослівними, а довід про те, що під час досудового розслідування малолітній ОСОБА_11 нічого конкретного на батька, що той скоїв цей злочин відносно нього, не показував, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки він суперечить вимогам ст. 23 КПК України.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними також доводи:
- обвинуваченого, зокрема про те, що: під час святкування у кафе дня народження його син бавився з дітьми, бігав. В послідуючому син сказав йому, що послизнувся на слизькій поверхні плитки та сильно вдарився сідницями та йому було дуже боляче. Після завершення святкування вони із сином поїхали до центру міста, де він випив 0,5 літра пива, після чого зрозумів, що випив забагато спиртного та з цього моменту почав пам`ятати фрагментами. Після цього вони із сином повернулися до його матері і він одразу пішов спати до своєї кімнати. Зранку 05.08.2015 року за ним заїхали і вони із сином зібралися та вийшли на вулицю. При цьому ніяких плям на простирадлі та покривалі він не бачив, а син ні на що не скаржився та перебував у звичайному стані; слідство у справі велося з численними порушеннями, версія про падіння дитини в кафе ніким не розглядалася. На досудовому розслідуванні свідок ОСОБА_10 стверджував, що коли вони бігали, ОСОБА_9 падав та після падіння тримався за сідниці і плакав, проте суд не взяв цю версію до уваги; суд не взяв до уваги покази свідків про те, що у нього із сином ніколи не було поганих відносин та необґрунтовано визнав його винним;

- захисника, зокрема про те, що: суд не надав належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_6 , не витлумачив усі сумніви на користь останнього, та визнав його винним у вчиненні злочину, який він фактично не вчиняв; обвинувачений ОСОБА_6 перебував у важкому стані сп`яніння, що підтверджено показами свідків та потерпілого. Це є третя важка ступінь сп`яніння, коли вміст алкоголю в крові від 2,5 до 3,0 % і в такому стані зазвичай повністю втрачається координація руху, втрачається свідомість та інше, а тому позицію ОСОБА_6 об`єктивно не можна розцінювати як спосіб захисту і намір уникнути відповідальності за вчинене; під час досудового розслідування версія падіння потерпілого у кафе та забиття внаслідок цього сідниць не перевірялася, хоча стороною захисту подавалися клопотання про перевірку цього факту, в тому числі і обстеження одягу потерпілого та призначення додаткової експертизи, у задоволенні яких було відмовлено; ОСОБА_6 не міг скоїти такий злочин щодо свого сина, підтверджується його позитивними характеристиками, тим, що він раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, після розірвання шлюбу сумлінно виконував свої батьківські обов`язки, піклувався про дитину, надавав матеріальну допомогу, ніяких даних про його схильність до педофілії у справі не встановлено.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає також безпідставним довід захисника про те, що районний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про направлення судового доручення органу досудового розслідування у порядку ст.333 КПК України для перевірки зазначеного факту шляхом огляду місця в кафе, де гралися діти та виявлення, можливо, предметів з обмеженою травмуючою поверхнею та інше, оскільки правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 333 КПК України, для перевірки цих обставин не було, так як вони були перевірені іншим шляхом, зокрема проведенням судово-медичних експертиз та допитом в судовому засіданні експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які зокрема показали, що механізм утворення тілесних ушкоджень, а саме сінець та наявність рани, є характерним при введенні до анального отвору потерпілого статевого члена, при падінні сідничною ділянкою на площину таку травму, яка заподіяна потерпілому, отримати неможливо. При цьому експерт ОСОБА_13 пояснив, що травма, отримана малолітнім потерпілим, характерна для статевих злочинів. Тріщина характеризує загальний механізм травмування як намагання спазму м`язів сфінктерів на фоні наявності стороннього предмету, що перешкоджав його скороченню, тобто в даному випадку можливо говорити про проникнення статевого члена звичайної норми в анальний отвір.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає голослівним довід захисника про те, що суд взяв до уваги теоретичні пояснення експерта ОСОБА_13 , що є недопустимим та є лише припущенням, оскільки ці показання ґрунтуються тільки на тих достовірних даних, які були наявні в матеріалах кримінального провадження (наявність епітеліальних клітин, крові, сперми), про що і зазначено в судово-медичній комісійній експертизі від 13.05.2016 року № 34/к.

Не заслуговують уваги також доводи захисника про те, що суд неправильно взяв до уваги висновок судово-медичної комісійної експертизи №34-к від 13.05.2016 року щодо малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який суперечить висновку судово-медичної комісійної експертизи №35-к відносно ОСОБА_6 , оскільки, як правильно вказав експерт ОСОБА_13 експертні висновки щодо обвинуваченого та потерпілого не є суперечливими, в них викладені відповіді на питання різного характеру. Висновки проведених комісійних експертиз ґрунтуються тільки на тих достовірних даних, які були наявні в матеріалах кримінального провадження (наявність епітеліальних клітин, крові, сперми), про що і зазначено в експертизі. Інші дані є вірогідними, в тому числі і наявність кала, який було виявлено на статевому члені обвинуваченого. Але кал є продуктом травлення, тому у нього немає індивідуальної групової приналежності. У потерпілого ОСОБА_11 на трусах була комбінація ознак, а саме поєднання слідів кала, сперми, крові.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає також безпідставними доводи захисника про те, що суд не дав об`єктивної оцінки висновкам експертизи від 28.07.2016 року № 35-к, крім того, з його точки зору, відсутні докази, що виявлені під час експертиз сліди сперми та кала пов`язані із скоєнням злочину ОСОБА_6 відносно свого сина ОСОБА_11 , адже ці сліди могли залишитися в будь-який час у зв`язку з половим актом з іншими особами та в інший спосіб, оскільки, керуючись вимогами ст. 94 КПК України, районний суд правильно прийшов до висновку, що сукупності зібраних доказів, у тому числі і судово-медичних комісійних експертиз, достатньо для винесення обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає необґрунтованим і довід захисника про те, що суд неправильно встановив час вчинення злочину «05 серпня 2015 року приблизно о 02 годинні 00 хвилин», оскільки відповідно до повідомлення про нещасний випадок невиробничого характеру час травмування дитини вказано 04.08.2015 року о 23 годині, так як районний суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку по цій події кримінального правопорушення показання потерпілого ОСОБА_11 і ці показання в цій частині не суперечать не тільки висновкам експертів № 565 від 02.09.2015 року та № 1012 від 22.03.2016 року, а також показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про те, що в ніч з 04 на 05 серпня 2015 року обвинувачений з потерпілим спали в одній кімнаті.

Те, що районний суд не дав оцінку повідомленню про нещасний випадок невиробничого характеру від 05.08.2015 року, колегія суддів вважає, що ці обставини, згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи захисника про те, що з огляду на згадане повідомлення, де час травмування вказано 04.08.2015 року о 23 годині, то це час, коли діти гралися в кафе та потерпілий падав на тверду поверхню та міг причинити ушкодження, оскільки вони спростовуються вищевказаними підставами суду апеляційної інстанції, зокрема показаннями в судовому засіданні експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що механізм утворення тілесних ушкоджень, а саме сінець та наявність рани, є характерним при введенні до анального отвору потерпілого статевого члена, при падінні сідничною ділянкою на площину таку травму, яка заподіяна потерпілому, отримати неможливо.
Необґрунтованими є доводи захисника і про те, що районний суд у вироку виклав фактичні обставини, які були зазначені органом досудового розслідування в обвинувальному акті, але після дослідження усіх доказів суд не виклав у вироку формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , визнаного судом доведеним із зазначенням, зокрема способу, мотивів, наслідків вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України. При цьому суд у вироку не зазначив яким конкретно способом було вчинено злочин. Крім того, у вироку не розкрито форми вини та мотиви скоєння злочину, як складові суб`єктивної сторони злочину. Той стан, в якому перебував обвинувачений та його позиція унеможливлює стверджувати про доведеність суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Із змісту вироку вбачається, що районним судом дотриманні вищевказані вимоги кримінального процесуального закону, при цьому, з вироку вбачається, що викладена суть обвинувачення, яке визнане судом доведеним, не містить натуралізації, відповідає вимогам закону, загальним мовним принципам і правилам діловодства для офіційних документів та постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 5 "Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи".

Не заслуговують на увагу доводи захисника і про те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит класного керівника потерпілого для вирішення питання про призначення судово-психологічної експертизи ОСОБА_11 , оскільки захисник під час судового провадження не вказав, які конкретні підстави відомі або можуть бути відомі цьому свідку про особливості психічної діяльності потерпілого та такі їх прояви у поведінці останнього, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки, а тому суд правильно відмовив в допиті даного свідка, так як для проведення судово-психологічної експертизи малолітнього потерпілого, відсутні правові підстави.

Необґрунтованими є доводи захисника і про те, що при вирішенні питання щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд грубо порушив вимоги ч.3 ст.331 КПК України, адже вирок може бути скасований або набере законної сили через місяць, два місяці, рік тощо, але стосовно такого запобіжного заходу як тримання під вартою закон конкретно зазначає про продовження цього строку через кожні два місяці, оскільки відповідно до узагальнення судової практики «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2015 року, «під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення».

Таким чином, всі доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, є необґрунтованими, а дії останнього правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 3 ст. 153 КК України як насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинене щодо малолітнього з використанням безпорадного стану.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 районним судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також те, що останній раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання та знайомими, думку законного представника малолітнього потерпілого, яка наполягала на суворій мірі покарання, суд прийшов до висновку, що його виправлення можливо лише при ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, тобто близького до мінімального покарання передбаченого санкцією ч. 3 ст. 153 КК України.

Довід захисника про те, що немає підстав визнавати стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, обставиною, що обтяжує його покарання, є необґрунтованим, оскільки районний суд відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України правильно визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , так як перебування в цьому стані певною мірою й обумовило (спровокувало) вчинення ним злочину проти рідного сину.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема і в зв`язку з тим, що він позитивно характеризується, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, після розірвання шлюбу сумлінно виконував свої батьківські обов`язки, піклувався про дитину, надавав матеріальну допомогу, відповідно до висновку судово-медичної комісійної експертизи №34/к від 13.05.2016 року у малолітнього потерпілого будь-яких патологічних змін не виявлено, виявлені тілесні ушкодження жодних наслідків не мають, потерпілий продовжує навчання, лікування не потребує, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, малолітній потерпілий в даний час перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «посттравматичний стресовий розлад» (т. 2 а.п. 136).

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4