У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 5 квітня 2017 року заяву засудженого ОСОБА_4,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 засуджено вироком апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2006 року за п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК на 15 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 17 років та 5 місяців.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 6 червня 2006 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

20 березня 2017 року ОСОБА_4 подав заяву про перегляд ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 6 червня 2006 року щодо нього на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК, - у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норми права, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 115 КК. Вважає, що його дії безпідставно, виходячи лише з кількості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, кваліфіковані за цим законом, тоді як суд не врахував стану алкогольного сп'яніння потерпілої, в якому, на думку засудженого, вона перебувала в момент злочину і який мав би вплинути на інтенсивність больових відчуттів. На підтвердження підстави для перегляду заявник додав копію ухвали Верховного Суду України як суду касаційної інстанції від 10 жовтня 2006 року, а також копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2011 року та 7 лютого 2017 року.

Засуджений ОСОБА_4 вважає, що обставини в його справі є подібними до тих, що описані в інакших за змістом ухвалах касаційного суду, де касаційний суд, на його думку, правильно застосував кримінальний закон: ухвалою від 10 жовтня 2006 року виключив з кваліфікації дій засуджених ознаку вчинення вбивства з особливою жорстокістю; в ухвалі від 22 березня 2011 року дійшов висновку про відсутність підстав для кваліфікації дій засуджених за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК; ухвалою від 7 лютого 2017 року залишив без зміни судові рішення щодо особи, засудженої за ч. 1 ст. 115 КК. Просить скасувати вирок та ухвалу щодо нього і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши заяву і долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що заява є необґрунтованою.

Касаційний розгляд у справі ОСОБА_4 відбувся за його касаційною скаргою, в якій засуджений наводив доводи про те, що він діяв у стані сильного душевного хвилювання, умислу на позбавлення життя потерпілої і на заподіяння їй особливих фізичних страждань не мав. Суд касаційної інстанції відхилив касаційну скаргу та залишив вирок без зміни, зазначивши, що дії засудженого кваліфіковані правильно. ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим за умисне вбивство, вночі ІНФОРМАЦІЯ_1 у лісосмузі, розташованій біля Салтівського житлового масиву в м. Харкові, запідозривши гр-ку ОСОБА_5 в крадіжці грошей, з умисно вбив її з особливою жорстокістю шляхом нанесення численних ударів руками та викруткою, а також здавлювання руками шиї. За висновком судово-медичної експертизи, на трупі потерпілої виявлено 7 колотих ран на обличчі, 28 колотих ран на шиї, 46 колотих ран на передній і боковій поверхні грудної клітки (32 з яких не проникаючі, а 14 - з проникненням у плевральну порожнину, з одноразовим пошкодженням навколосерцевої сумки та стінки лівого передсердя), садна на животі, тупа травма шиї у вигляді переломів щитовидного хряща. Смерть ОСОБА_5 настала від гострої крововтрати. Судово-медичний експерт у судовому засіданні пояснив, що під час отримання численних колотих ран потерпіла відчувала сильний біль. Виходячи із зазначених обставин, суд дійшов висновку, що внаслідок дій засудженого ОСОБА_5 зазнала особливих фізичних страждань, що свідчить про те, що ОСОБА_4 не лише діяв з умислом на позбавлення ОСОБА_5 життя, а й застосував при цьому особливу жорстокість. Як убачається з вироку, судом не було встановлено факту перебування потерпілої в момент загибелі в стані алкогольного сп'яніння. Водночас Верховний Суд України при розгляді заяв про перегляд судових рішень у порядку глави 33 КПК опирається виключно на ті фактичні дані, які встановлено судом у конкретній справі.

У справах, рішення касаційного суду в яких наводиться як приклад правильного застосування норми права, фактичні обставини відрізняються від наведених вище.

Так, ухвалою від 10 жовтня 2006 року суд касаційної інстанції перекваліфікував дії особи з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 115 КК, оскільки у матеріалах справи були відсутні об'єктивні дані про те, що позбавлення життя потерпілого супроводжувались заподіянням йому особливих страждань, і що факт вчинення засудженим умисного вбивства шляхом нанесення 29 ударів праскою, молотком і ножем по голові підтверджує саме умисел винного на позбавлення життя потерпілого.

Із наданої для порівняння ухвали від 22 березня 2011 року вбачається, що в цій справі потерпілому завдано численних ударів руками, ногами та дерев'яною палицею, а також ножем по голові та тілу, внаслідок чого спричинено тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, два з яких - сліпі колото-різані поранення грудної клітки з наскрізним ушкодженням серця, які й стали причиною смерті потерпілого. При цьому судово-медичний експерт пояснив суду, що больові відчуття потерпілого могли бути частково пригнічені його станом тяжкої алкогольної інтоксикації. Касаційний суд визнав необґрунтованими доводи прокурора про безпідставне виключення з кваліфікації дій засуджених ознаки вчинення вбивства з особливою жорстокістю і зазначив, що велика кількість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень не вказує на намагання засуджених завдати йому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань.

Наведене свідчить, що порівнювані заявником випадки правозастосування стосуються правовідносин, фактичні обставини яких істотно відрізняються між собою.

Що стосується доданої до заяви ухвали суду касаційної інстанції від 7 лютого 2017 року, то в цій справі особа обвинувачувалась за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, однак кваліфікуюча ознака вчинення вбивства з особливою жорстокістю не знайшла підтвердження в суді першої інстанції. В касаційному порядку кваліфікація діянь засудженого за ч. 1 ст. 115 КК не оспорювалась, у зв'язку з чим ухвала від 7 лютого 2017 року не містить висновку щодо застосування норми права, на яку вказує заявник.

Відтак підстави для відкриття провадження відсутні.

Керуючись ст. 451 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_4 у допуску його справи до провадження у Верховному Суді України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3