Справа № 570/1530/17
Номер провадження 1-кс/570/344/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ТзОВ "Динеро-Капітал", на відмову слідчого СВ Рівненського відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 у задоволенні клопотаннявід 16 лютого 2017 року по кримінальному провадженні, внесеному 21 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 80000160 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2КК України,

в с т а н о в и в:
покликаючись на те, що слідчий не вжив всіх належних заходів для встановлення об`єктивної істини по справі, порушеної за фактом зловживання своїми службовими повноваженнями арбітражним керуючим ОСОБА_3 , отримання неправомірної вигоди для інших осіб, в якому ТзОВ "Динеро-Капітал" є потерпілим, його представник ОСОБА_4 у поданій до суду 18 квітня 2017 року скарзі просить слідчого розглянути клопотання від 16 лютого 2017 року, зобов`язавши його провести всі дії, зазначені у клопотанні з встановленням процесуальних строків у межах граничного строку їх проведення.
Всіх учасників судового розгляду належним чином повідомлено про розгляд даної скарги. Представник скаржника у поданій до суду заяві просить розглянути скаргу у його відсутність на підставі наданих матеріалів, підтримав скаргу повністю і по аналогічних мотивах, оскільки слідчий не дав відповідної оцінки всім фактичним обставинам та не прийняв жодного рішення. Крім того, уточнив прохальну частину своєї скарги, обгрунтовуючи можливістю оскарження бездіяльності слідчого. Слідчим матеріали кримінального провадження не надані.
Згідно змісту ст.306 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду скарги, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. Зважаючи на дані обставини, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення, беручи до уваги встановлені строки розгляду скарги, прийшла до висновку про можливість розглянути її на підставі наданих доказів за відсутності учасників та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Слідчий суддя, дослідивши надані скаржником матеріали, прийшов до таких висновків.
Як вбачається з матеріалів скарги, у Рівненському відділі поліції ГУНП в Рівненській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 80000160 від 21 листопада 2016 року за ознаками ч.1 ст.365-2КК України щодо завдання майнової шкоди як ПАТ "Завод "Технопривод", так і безпосередньо його акціонеру ТзОВ "Динеро-Капітал".

17 лютого 2017 року ТзОВ "Динеро-Капітал" слідчому через канецелярію РВП подано клопотання від 16 лютого 2017 року про проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні. По даному клопотанню рішення не прийнято.
Ст.129 Конституції України визначає одним з основних засад судочинства законність.
Відповідно до п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Ч.6 вказаної статті регламентовано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно ч.2 ст.55 КПК України права і обов"язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до п.4 ч.1 ст.56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право заявляти відводи та клопотання. Згідно п.11 ч.1 ст.56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому КПК України, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі ст.290 КПК України, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження. Відповідно до ч.4 ст.58 КПК України представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.
Згідно ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобовязані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а в разі неможливості вручення з об"єктивних причин - надсилається їй.
П.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений КПК строк.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму узагальненні від 17 січня 2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз"яснив, що якщо особа звернулась із клопотанням про проведення слідчої (розшукової) дії, однак воно залишилось без реагування або без належного реагування (наприклад, не було розглянуте або було розглянуте в частині) слідчого, то в такому випадку правомірним є оскарження такої бездіяльності відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК. Однак, якщо клопотання розглянуто, а в його задоволенні було відмовлено, то така відмова є предметом оскарження винятково відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК.
Звертаю увагу представника скаржника, що зобов"язувати виконувати слідчі дії, зазначені у клопотанні, не входить у компетенцію суду.
Відповідно до ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, винесене згідно з нормами матеріального права «з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом». Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади (зокрема і суди як органи судової гілки державної влади) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (КПК України). Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, встановив, що слідчим, в порушенням ст.303 КПК України, не здійснені процесуальні дії, які він зобов"язаний вчинити у визначений КПК строк, а саме розглянути клопотання від 16 лютого 2017 року та винести рішення про результати його розгляду.
За таких обставин, скарга підлягає частковому задоволенню, а саме слід зобов"язати посадових осіб розглянути відповідно до вимог ст.20 КПК України клопотання та надати відповідь заявнику.
Разом з тим, суд звертає увагу скаржника, що відповідно до ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Згідно з вимогами ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно вимог ст.ст.85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належні докази мають пряме відношення до обставин події. Допустимим є доказ, отриманий в передбаченому КПК порядку.
Відповідно до положень ч.1 ст.94 КПК України щодо оцінки доказів, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.. Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України та надати ним відповідну оцінку у вироку.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року за поданням СБУ «Про офіційне тлумачення ч.3 ст.62 Конституції України» обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо збирання і фіксації із застосуванням заходів передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Крім того, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» звертають увагу на те, що недопустимі є докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші.
Чинний КПК України не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку даного рішення слідчого судді. Разом з тим, приймаючи до уваги правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015 (п.2.1 рішення), що згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст.6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії що містяться у вказаній статті повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 жовтня 1997 року та п.65 Рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, керуючись ст.307 КПК України, суд
у х в а л и в:

задоволити скаргу ТзОВ "Динеро-Капітал", на відмову слідчого СВ Рівненського відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 у задоволенні клопотаннявід 16 лютого 2017 року по кримінальному провадженні, внесеному 21 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 80000160 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2КК України,

Зобов`язативідповідальних осіб слідчого відділу Рівненського відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області прийняти процесуальне рішення за наслідками належного розгляду клопотання директора ТОВ "Динеро-Капітал" від 16 лютого 2017 року по кримінальному провадженні, внесеному 21 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 80000160 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2КК України та повідомити заявника про наслідки розгляду клопотання в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1