Дата документу Справа № 320/7011/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/536/17
Єдиний унікальний № 320/7011/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 164 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004219, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, що має середньо-спеціальну освіту, не працює, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначено покарання за ч. 1 ст. 164 КК України 3 (три) місяці арешту.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено особисте зобов`язання.

Згідно зі змістом вироку, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, на підставі якого видано виконавчий лист № 2-994/2010 від 22 лютого 2010 року, ОСОБА_7 зобов`язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 , на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ? частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 січня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_7 , в період часу з 05 грудня 2012 року по 01 жовтня 2016 року, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), платежі не сплачував. Будучи працездатним, заходів щодо працевлаштування не вживав, будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надавав. В результаті систематичної невиплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у обвинуваченого ОСОБА_7 утворилась заборгованість перед потерпілою ОСОБА_9 у розмірі 20003,00 грн., що сукупно перевищує суму виплат по аліментах за шість місяців.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржуючи вирок в частині кваліфікації дій та доведеності його вини, вважає, що суд першої інстанції призначив йому занадто суворе та несправедливе покарання. Судом не враховано обставини, що пом`якшують покарання, більш того відбуваючи призначене судом першої інстанції покарання у вигляді арешту, він не зможе працювати та утримувати свою родину та сплачувати аліменти.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і, зокрема в останньому слові, просив вирок змінити в частині призначення покарання, прокурора, який вважав, що вирок є законним і обґрунтованим, його слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Доведеність вини обвинуваченогоОСОБА_7 у вчинені злочинупри обставинах, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченогоОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.164 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, обираючи покаранняОСОБА_7 , не навівши мотивів, з яких визнав неможливим застосування більш м`якого виду покарання, призначив обвинуваченому максимально можливий термін покарання у виді арешту. Суд апеляційної інстанції, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, на які послався суд першої інстанції, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також з врахуванням того, що ОСОБА_7 на теперішній час працевлаштований і згідно наданих документів характеризується за місцем роботи позитивно, приймає заходи до погашення заборгованості по аліментам, про що свідчать квитанції про виплату 2500 грн., вважає за доцільне змінити вирок в частині призначеного покарання і призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4