Справа № 307/339/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.04.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційне провадження № 11-кп/777/30/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.06.2016.
Вказаним вироком від 14.06.2016 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , визнано винуватим та призначено покарання за ч.1 ст.125 КК України «150 громадських годин».
Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.1 ст.125 КК України у спричиненні потерпілій ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження.
Так, 12.08.2015, близько 17 год. 30 хв., в будинку АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин, умисно наніс останній декілька ударів кулаком по обличчю і голові та ногою по її стегнах. Після цього, через декілька хвилин, Добрай знаходячись біля хвіртки огорожі вказаного будинку, наніс ОСОБА_8 ще два удари правою рукою в область голови, внаслідок чого вказаній потерпілій спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 657 від 25.08.2015 є легкими.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.06.2016 скасувати; кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити на підставі п.2 та/або п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом взято до уваги тільки «сумнівні показання потерпілої та її подруги», а показання обвинуваченого безпідставно відкинуто.
Однак, показання потерпілої та її подруги (свідка) жодним доказом не підтверджено.
Жодного прямого доказу вини його підзахисного не наведено.
Зазначає, що залишилися недослідженими зазначені обвинуваченим обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
На думку сторони захисту, надані стороною обвинувачення «нібито докази вини» ОСОБА_6 у вчиненні «інкримінованих йому кримінальних правопорушень», не підтверджують вини останнього за пред`явленим обвинуваченням.
Вказує, що ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не завдавав та його Тячівський районний суд Закарпатської області засудив безпідставно, а висновки суду в оскарженому судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, вимогам закону.
ОСОБА_6 зазначає, що потерпіла та її подруга ОСОБА_9 часто вживають алкогольні напої і 12.08.2015 також вживали алкогольні напої, що «утрудняло їм рухатися (падіння), через що могли собі завдати тілесні ушкодження, які були виявлені експертом на потерпілій. Крім того, потерпіла залишилась спати на землі».
Тячівський районний суд через відсутність доказів вини обвинуваченого у інкримінованому злочинні послався на протокол проведення слідчого експерименту від 27.01.2016. Однак обвинувачений ОСОБА_6 стверджує, що він не брав жодної участі у слідчому експерименті, а тому просить суд визнати цей доказ неналежним та недопустимим.
Суд першої інстанції при постановленні вироку, мотивуючи доведеність вини його підзахисного ОСОБА_6 , зіслався на низку доказів, які не містять доказової інформації, яка свідчила б про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримання своєї апеляційної скарги, прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити без змін оскаржений вирок місцевого суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, колегія апеляційного суду визнає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано місцевим судом саме за ч.1 ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), висновок якого в цій частині відповідає матеріалам кримінального провадження.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Місцевим судом ОСОБА_6 призначено покарання за ч.1 ст.125 КК України «150 громадських годин», яке не передбачене Розділом Х («Покарання та його види») та ст.51 КК України («Види покарань»).
Однак, оскільки стороною обвинувачення не подано відповідної апеляційної скарги стосовно законності призначення місцевим судом вказаного непередбаченого кримінальним законом покарання ОСОБА_6 , дане питання не вирішується апеляційним судом згідно положення ч.2 ст.404 КПК України, оскільки таке вирішення може сприяти погіршенню становища обвинуваченого.
Стосовно правильного доведення у місцевому суді вини ОСОБА_6 у вчиненні за вказаних вище обставин злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, апеляційний суд враховує наступне.
Факт спричинення потерпілій ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень стверджується: показаннями її та свідкаОСОБА_9 , висновком судово-медичної експертизи від 25.08.2015 № 657.
З показань потерпілої вбачається, що ОСОБА_6 за встановлених місцевим судом обставин влаштував сварку з нею, коли вона спілкувалася зі свідкомОСОБА_9 у себе вдома (вказаний будинок належить їй та обвинуваченому). Потерпіла отримала від ОСОБА_6 , який особисто спричинив сварку, кілька ударів кулаками по голові, спричинив струс головного мозку, вона з ОСОБА_9 пішли з будинку викликати поліцію, дізвонилася на № тел. «102».
Свідок ОСОБА_9 підтвердила повідомлені потерпілою ОСОБА_10 обставини спричинення останній обвинуваченим ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вказаному вище будинку. Також показала, що її теж вдарив по голові ОСОБА_6 , а потерпілу бив руками по всьому тілу («всюди бив»).
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 25.08.2015 № 657 ОСОБА_10 мала тілесні ушкодження станом на 12.08.2015, які відносяться до категорії легких.
Доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок незаконно в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні вищевказаних протиправних дій, спростовуються вищевказаними доказами та правильною кваліфікацією дій винного.
Тячівським районним судом Закарпатської області виконано вимоги ст.ст. 2,7-9,11,17,20-23,94 КПК України, правильно враховано фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких судом встановлено наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягали доказуванню; досліджено наведені вище докази вини ОСОБА_6 , які є належними і допустимими.
Виконуючи вимоги ст.374 КПК України, місцевий суд допустив дві незначні ідентичні описки під час викладення в мотивувальній частині вироку показань обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 вказано, що вищевказане побиття обвинуваченим потерпілої з їх показань нібито сталося 12.05.2015 (весною).
Прослухавши носій інформації, на якому за допомогою технічного засобу зафіксовано допит обвинуваченого та потерпілої , апеляційний суд визнає, що помилкові посилання в оскарженому вироку на те, що вказана подія злочину сталася 12.05.2015 підлягають виключенню з мотивувальної частини. Потерпіла взагалі показала місцевому суду, що не пам`ятає точної дати серпня 2015 року, коли сталася вказана подія. Згідно висновку судово-медичної експертизи від 25.08.2015 № 657 вказані вище легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 нанесено 12.08.2015 (а.п. 73-74).
Викладені у письмовому клопотанні захисника ОСОБА_7 доводи про необхідність визнання неналежним доказом протоколу про проведення слідчого експерименту від 27.01.2016 є безпідставними, оскільки цю процесуальну дію виконано слідчим з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 223,240 КПК України, зокрема передбачених частиною 7 ст.223 КПК України запрошено не менше двох незаінтересованих осіб (понятих): ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для слідчого експерименту (а.п. 86-95,127). Згідно ч.3 ст.240 КПК України до участі у слідчому експерименті може бути залучений підозрюваний; тобто його обов`язкова участь у цій процесуальній дії не передбачена вказаним процесуальним законом.
Керуючись ст.ст. 404,407 ч.1 п.2, 418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.06.2016 змінити, з мотивувальної частини вироку виключити посилання на показання потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на дату події «12.05.2015».
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: