Справа № 500/1018/17
Провадження № 1-кп/500/224/17
УХВАЛА
Іменем України

25 травня 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

малолітня особа ОСОБА_5
законний представник малолітньої особи ОСОБА_6
захисники ОСОБА_7

представник служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради ОСОБА_8

потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 кримінальне провадження № 000004 за клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, цигана, учня 9 класу КЗ «Ізмаїльська спеціальна загальноосвітня школа № 5 І-ІІ ступенів», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

який скоїв суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Малолітній ОСОБА_5 , 31 грудня 2016 року, в період часу з 17.00 до 18.00 години, знаходячись біля будівлі «Будинку побуту», розташованого по вул. Комерційна, 58 в м. Ізмаїл Одеської області, умисно, з корисливих мотивів, разом із ОСОБА_11 , підійшли до ОСОБА_9 та, застосувавши до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні удару по обличчю ОСОБА_11 відкрито заволоділи майном ОСОБА_9 , а саме: грошима у сумі 1300 гривень, мольним телефоном марки «Нокіа» вартістю 200 гривень з сім-картою оператора «Київстар» вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходились громі в сумі 40 гривень; поліетиленовим пакетом, що не представляє матеріальної цінності, в якому знаходились продукти харчування та особисті речі потерпілого, а саме: шоколадні цукерки вартістю 100 гривень, шоколадне печиво вагою 1 кг, вартістю 50 гривень, 1 кг апельсинів, вартістю 25 гривень, 1 кг мандаринів, вартістю 25 гривень, пара шкарпеток, вартістю 15 гривень, труси вартістю 45 гривень; зимовими черевиками марки «Воnа», вартістю 420 гривень, які зняли з потерпілого ОСОБА_9 , спричинивши тим самим останньому майнову шкоду на загальну суму 2245 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на свій розсуд. Своїми діями вони вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Крім того, 11 січня 2017 року, близько 19.00 години, малолітній ОСОБА_5 вступивши у злочинну змову з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , перебуваючи на перехресті вулиць Дунайська та Кафедральна в м. Ізмаїлі Одеської області, які з метою реалізації свого злочинного умислу, застосували до ОСОБА_10 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого у момент заподіяння, яке виразилось у поштовху та нанесенні ударів кулаками по голові та обличчю потерпілого, від яких останній впав на сніг, відкрито заволоділи майном ОСОБА_10 , а саме: ноутбуком марки «АSUS» x52n вартістю 1400 гривень; сумкою для ноутбука з тканини бежевого кольору без ременя вартістю 140 гривень; грошима у сумі 1000 гривень; мобільним телефоном марки «Самсунг дуос», вартістю 210 гривень, з сім-картою оператора «Лайф», яка не представляє матеріальної цінності, на рахунку якої грошей не було, спричинивши тим самим останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2750 гривень, після чого з викраденим майном з місця злочину зникли, розпорядившись ним на свій розсуд. Своїми діями вони вчинили вони вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 вищезазначене підтвердив, визнав вину у повному обсязі та пояснив, що в центрі міста, перебуваючи з ОСОБА_13 , зустріли потерпілого. ОСОБА_13 підходила до ОСОБА_14 та жалілася, що потерпілий її образив. Коли дійшли до зупинки, потерпілий зайшов в магазин, а коли вийшов, він із ОСОБА_13 та потерпілим пішли шукати, де переночувати останньому. Потерпілий дав йому потримати ноутбук, доки він прикурить сигарету. Коли звернули на куті вулиць, підбіг ОСОБА_14 , вдарив потерпілого та збив його з ніг, потім підбіг ОСОБА_15 , наніс декілька ударів потерпілому, та з правої кишені витягнув паспорт, звідки забрав гроші, та взуття, чим хотіли його образити. Він відштовхував ОСОБА_14 , щоб той не бив потерпілого, але не допоміг останньому підійнятися. Вадик не пропонував йому бити потерпілого, лише передавав йому викрадені речі. Потерпілого він не бив, а лише тягнув його в бік, щоб ОСОБА_14 його не бив. Куди пропав мобільний телефон, не пам`ятає, продукти віднесли додому, а взуття забрав ОСОБА_14 , носив його.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що син пояснював, що не збирався це красти, він лише був присутній при цьому. Ноутбук не повернув одразу потерпілому, тому що злякався, а продукти приніс додому, та сказав, що купив, а потім зізнався, що вкрав їх з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Шкодує про те, що зробив її син, буде його виховувати, та щодня проводить з ним профілактичні бесіди.
Потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що це було 31 грудня. Він був трохи на підпитку, йшов за покупками у бік дому. Звідки взялись обвинувачені він не знає, пристали до нього, жінка хотіла випити. Він не пам`ятає, чи наливав їм випити, чи ні. Коли виходив з приміщення, побачив одного з обвинувачених, він йшов за ним, та вдарив його ззаду, а інший підходив з-за кута. Він мабуть знепритомнів. Спочатку нападник був один, потім один давив на голову, інший ліз до карману. Це було, коли він вже був в лежачому стан на лівому боці. Удари наносили не лише руками, а й ногами. Коли прийшов до тями, один тримав його, а він тримався за карман, голова в крові, та ані телефону, ані пакету, ані черевиків не було. Попросив хлопця викликати поліцію. Більшість ударів наносилось по обличчю та голові, синці були на голові на протязі місяця. Одна особа не втримала б його, їх було декілька. В суді він побачив обвинувачених, та упізнав їх. Хто тримав за голову, та хто ліз в карман, він не бачив, оскільки голова була закрита. На впізнанні він був, упізнав їх, але другого не упізнав, змита картина була. Черевики повернули, шкоду не відшкодували в повному обсязі.
Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що обвинувачених не знав. Був на автостанції, та почав розмовляти з дівчиною, яка просила у нього сигарети. Потім підійшов хлопець, а він зайшов до «АТБ» купити сигарет, коли вийшов, чекав на автобус та розмовляли із хлопцем та дівчиною. Потім підійшли ще двоє хлопців та спитав, котра година. Він відповів, що не знає, бо у нього виключився телефон. Його вдарили один чи два рази, від чого він впав. У нього в кармані був паспорт та телефон, та при собі був ноутбук в сумці, все це у нього викрали. Хлопець, що проходив викликав поліцію, та він із працівниками поліції під`їхали до обвинувачених, та він їх упізнав. У обвинувачених вилучили викрадене, матеріальних претензій до них не має.
Вина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому суспільно небезпечному діянні знайшла підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки ОСОБА_5 не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру задовольняється.

При визначенні виду заходу виховного характеру, суд, враховуючи дані про особу, матеріально-побутові умови проживання і виховання, вважає можливим застосувати примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження, а також передати обвинуваченого під нагляд матері.

Керуючись ст.97, 105 КК України, ст. 497 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 строком на один рік.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1