Справа № 209/3266/16-к
Провадження № 1-кп/209/69/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі: - секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження № 209/3266/16-к (пр. № 1-кп/209/69/17), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001505 від 13 липня 2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шевченко Мангишлакської області Казахстан, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02 квітня 1998 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

- 02 лютого 2005 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 17 серпня 2007 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ч. 1, 3, 4, 5 ст. 71 КК України частково приєднаний невідбутий строк 6 місяців за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2005 року, до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 27 травня 2011 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 05 квітня 2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 198 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 1 місяць 29 днів за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 травня 2011 року, до відбуття призначено покарання у вигляді позбавлення волів строком на 1 рік 7 місяців 29 днів;

- 05 липня 2016 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 03 жовтня 2016 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання приєднаний невідбутий термін покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2016 року, остаточно до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 3 місяці. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року залишений без змін, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 23 серпня 2016 року по 26 січня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше не одноразово судимим за ряд корисливих злочинів, повторно, 10 липня 2016 року близько 17.00 години знаходився на пляжі, що розташований по пр-ту Наддніпрянському в м. Кам`янському, де побачив раніше знайому ОСОБА_5 , після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна - майна ОСОБА_5 . Далі, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 10 липня 2016 близько 17.00 години підійшов до ОСОБА_5 , яка знаходилась на пляжі, що розташований по пр-ту Наддніпрянському в м. Кам`янському, де скориставшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, таємно викрав з покривала майно потерпілої ОСОБА_5 - мобільний телефон "Lenovo a850", вартість якого на момент скоєння злочину, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1821 від 03 серпня 2016 складає 2159,61 гривень, з чохлом вартість якого зі слів потерпілої складає 300 грн. та сім карткою "Київстар", вартість якої зі слів потерпілої складає 25 гривень, завдавши останній майнову шкоду на загальну суму 2625 гривень. Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись згодом чужим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та пояснив, що 10 липня 2016 року він знаходився на пляжі, де побачив раніше знайому йому ОСОБА_5 . Вони вжили з нею пиво, а потім він взяв у неї телефон і пішов геть, тобто таємно викрав його. Телефон він потім здав у ломбард за 1000 грн. В подальшому він повернув потерпілій гроші і вона викупила свій телефон. Кається у скоєному, просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про день та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить суд провести судове засідання без її участі, просила суворо не карати. За спільною згодою учасників справи судом ухвалено про можливість розглянути кримінальне провадження без її участі.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 "поза розумним сумнівом" знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і його умисні дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне вирадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання своєї вини та щире каяття, та повне відшкодування шкоди, шляхом повернення майна.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання с заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК. що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, за наявності рецидиву злочину.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти власності, особу обвинуваченого, а саме те, що він неодноразово судимий, останній раз 03 жовтня 2016 року, а саме вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, знову вчинив новий злочин, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, хворіє на туберкульоз, позитивно характеризується за місцем проживання, та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, та на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, до покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 150 грн. 00 коп., підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ст. 124 ч.2 КПК України.

Долю речових доказів, вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався, оскільки ОСОБА_4 , відбував покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року за ч.2 ст.185 КК України та ухвалою суду від 31.01.2017 року був тимчасово залишений в Дніпропетровській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області № 4 та перерахуваний за Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, до розгляду даного кримінального провадження Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року у вигляді 4 місяців позбавлення волі та остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у вигляді 2 /двох/ років 4 /чотирьох/ місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, термін попереднього ув`язнення з 23 серпня 2016 року по 07 березня 2017 року включно, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту затримання, тобто з 23 серпня 2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженню не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 150 гривень 00 копійок.

Речовий доказ по справі, а саме: мобільний телефон "Lenovo a850", який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_5 залишити за належністю у потерпілої.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками процесу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1