Справа № 308/3797/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, що працює помічником оператора АЗС «Маркет», ТОВ «Брук КОМ», одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
03.01.2015 року о 12.35 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», н/з НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись зі сторони с. Кам`яниця в сторону м. Ужгород, в с. Невицьке по вул. Центральній напроти будинку № 103, при здійсненні маневру обгону автомобіля «ВАЗ 2105», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: пункт 2.9 (а); пункт 12.1; пункт 12.4 ; пункт 13.1; пункт 14.2 (г), в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2105», обгін якого здійснював, від чого автомобіль «ВАЗ 2105» втратив керованість, виїхав за межі дороги вправо по ходу руху, де перекинувся на дах, внаслідок чого пасажир автомобіля «ВАЗ 2105» ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, каретою швидкої допомоги була доставлена в ЦМКЛ м. Ужгород, де госпіталізована з діагнозом: «Забій поперекового відділу хребта, грудної клітини та правої скроневої ділянки».
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 75 від 26.02.2015 року та доповнення до нього: на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкірних покривах задньо-зовнішньої поверхні верхньої третини правої гомілки. Згідно даних медичної документації, заповненої на її ім`я, у неї виявлено: «Поєднана травма ЗХСТ. Компресний перелом тіла 1-го поперекового хребця 1 ступеня. Забій м`яких тканин правої скронево-лобної ділянки. ЗЧМТ. Струс головного мозку». Виникли вищевказані тілесні ушкодження за даними медичної документації внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії або ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП. Відповідно до даних медичної документації по давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час ДТП, яка мала місце 03.01.2015 року, при цьому вона могла перебувати пасажиром автомобіля. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В ході судового провадження прокурор ОСОБА_3 змінила обвинувачення ОСОБА_4 і надала до суду обвинувальний акт, складений 01.07.2016 року та затверджений цього ж дня в.о. керівника Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , в якому міститься формулювання зміненого обвинувачення в частині обсягу обвинувачення у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, копії якого надано учасникам судового розгляду та долучено до матеріалів кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що він вранці 03.01.2015 року попередньо вживши невелику кількість алкогольних напоїв з друзями, в подальшому керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108», н/з НОМЕР_1 , по вул. Центральній в с. Невицьке при здійсненні маневру обгону втратив керування транспортним засобом та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105», н/з НОМЕР_2 , від чого останній виїхав за межі дороги та перекинувся на дах, а пасажир даного автомобіля отримала тілесні ушкодження. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 по кримінальному провадженню визнав частково, а саме, позов у частині стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 14559 грн. визнав повністю, щодо стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_5 визнав частково та згідний на відшкодування останній моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на суму 10000 грн.

Потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 14559 грн. підтримала повністю. З приводу стягнення з ОСОБА_4 на її користь моральної шкоди зазначила, що залишає визначення розміру у відшкодування їй моральної шкоди на розсуд суду, пояснивши, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.01.2015 року за участю обвинуваченого, вона близько трьох з половиною місяців перебувала на лікуванні у зв`язку з втратою працездатності, а їй за місцем роботи загальноосвітньої школи - було виплачено лікарняні на суму 10000 грн.

Оскільки обвинуваченим та учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст скоєного, а учасники процесу зміст обставин події кримінального правопорушення, винуватості, розміру матеріальної шкоди, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд, переконавшись у добровільності та істинності їх позицій, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу, а також обставин щодо стягнення моральної шкоди за цивільним позовом потерпілої. При цьому, судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожньою руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, є молодим за віком, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є повне визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину вперше.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, зокрема, ступінь необережної форми вини дій обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину, беручи до уваги наявність у ОСОБА_4 на утриманні двох неповнолітніх дітей доньок ОСОБА_8 , 2007 року народження та ОСОБА_9 , 2008 року народження, для кращого догляду за якими йому знадобиться транспортний засіб, за наявності альтернативної санкції ч. 1 ст. 286 КК України, а також зважаючи на особу винного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому відносно нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді обмеження волі на певний строк із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.
Потерпіла ОСОБА_5 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 14559 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Під час розгляду справи позов у частині розміру стягнення з обвинуваченого моральної шкоди залишила на розсуд суду.
Обвинувачений позов потерпілої ОСОБА_5 у частині стягнення з матеріальної шкоди визнав повністю, а в частинні стягнення моральної шкоди не заперечив щодо стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 10000 грн.
Суд вважає, що цей позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а відповідно до ч. 4 ст. 174 цього ж кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У судовому засіданні обвинуваченим визнано цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди, що в силу положень ст. 174 ЦПК України за доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову у цій частині.
За змістом ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода, завдана особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, із наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд встановив, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 дійсно була завдана моральна шкода, яка полягає у її стражданнях та переживаннях за своє здоров`я, у перенесенні фізичного болю, викликаного тілесними ушкодженнями, як під час їх отримання, так і під час тривалого лікування, що потягло за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, керуючись принципом розумності та справедливості при вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд вважає, що 10000 грн. буде адекватною компенсацією потерпілій моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 та необхідною і достатньою для відновлення її життєвих зв`язків. При визначені розміру моральної шкоди судом також враховуються виплата потерпілій ОСОБА_5 лікарняних на суму 10000 грн. за місцем її роботи, про що остання вказала у судовому засіданні.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_10 в особі ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 , завданих матеріальних збитків у розмірі 55889,05 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд констатує наступне.
Зі змісту вказаного позову слідує, що такий поданий позивачем ОСОБА_10 в особі ОСОБА_6 та підписаний останнім. До позову долучено ксерокопію нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_10 від 17.11.2016 року, якою остання уповноважує ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ОРЕВ УДАІ УМВС Закарпатської області 05.12.1995 року автомобілем марки ВАЗ- 21051, н/з НОМЕР_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.

Перелік документів, що посвідчують повноваження представників визначений ст. 42 ЦПК України та згідно з ч. 1 вказаної статті повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: 1) довіреністю фізичної особи; 2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника; 3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

На підтвердження повноважень представництва інтересів ОСОБА_10 до позовної заяви не долучено належних документів, що посвідчують повноваження ОСОБА_6 як представника на ведення справи у суді, а надана ксерокопія нотаріально посвідченої довіреності від 17.11.2016 року не є документом, що посвідчує повноваження представника сторони, яка бере участь у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд залишає заяву без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Враховуючи наведене та оскільки судом встановлено, що заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноваження на ведення справи на день її подання, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_10 в особі ОСОБА_6 слід залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення авто-технічних експертиз в кримінальному провадженні у сумі 921,60 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.
Питання про речові докази в даному кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 129, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 61, 169, 174, 207 ЦПК України суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 ч. 1 КК України і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14559 (чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_10 в особі ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 55889,05 грн. завданих матеріальних збитків та 10000 грн. моральної шкоди залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , що у відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦПК України, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 921 (дев`ятсот двадцять одну) гривню 60 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.
Речові докази:

автомобіль марки «ВАЗ 2108», н/з НОМЕР_1 , що зберігається на штраф-майданчику Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику або його представнику за довіреністю;

автомобіль марки «ВАЗ 2105», н/з НОМЕР_2 , що зберігається на штраф-майданчику Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику або його представнику за довіреністю.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 349 КК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1