н/п 1-в/640/50/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2017 р.
Суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши подання Начальника Київського районного сектору Харківського міського відділу з питань пробації Північно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо вирішення питання , пов`язанного із виконанням вироку Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2016 року відносно громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 1 ст. 119 КК України ,-
В С Т А Н О В И В :
Київський РВ КВІ м. Харкова УДПтС України в Харківській області звернувся до суду з поданням про усунення протирічь і неточностей, що виникли при ухваленні та виконанні вироку суду від 5 грудня 2016 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 5 грудня 2016 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та засуджено до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_2 покладені наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заявник посилався на те, що в резолютивній частині вироку суду вказано, що до засудженого застосовані положення ст. 76 КК України, але відсутнє посилання на конкретні частини та пункти цієї статті. Крім того, обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, який було покладено на засудженого вироком суду, не передбачений ст. 76 КК України.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що підстави для вирішення протиріччя та неточностей, які виникли при ухваленні та виконанні зазначеного вироку в частині уточнення пунктів та частин ст. 76 КК України, які застосовуються до засудженого відсутні. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.
Як вбачається з вироку Київського районного суду м. Харкова від 5 грудня 2016 року, цим вироком ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні 026 червня 2016 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та засуджено до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки. Відповідно до ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_2 одночасно були покладені обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції і повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Положеннями ст. 374 КПК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей75-79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого, особа, на яку за її згодою або на її прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи.
Наведене свідчить, що наведення у вироку суду конкретних частин та пунктів ст. 76 КК України, застосованих до засудженого, положення КПК України не передбачають, а вимагають наведення конкретних обов`язків, покладених на засудженого.
Згідно ч. ч. 1 і 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Зміни до ст. 76 КК України, на які посилається заявник, були внесені Законом України № 1492-VIII від 07.09.2016, тобто після вчинення засудженим ОСОБА_2 злочину, а тому можуть бути застосовані до нього лише в разі, якщо вони пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують його становище.
Порівняльний аналіз змісту обов`язків, покладених зазначеним вироком на засудженого ОСОБА_2 , і обов`язків, можливість застосування яких до засудженого передбачена ст. 76 КК України в редакції Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016, свідчить про те, що останні погіршують становище засудженого, оскільки раніше була передбачена необхідність отримання засудженим дозволу лише на виїзд за межі України на постійне проживання, та повідомлення про зміну місця проживання, роботи або навчання, а у новій редакції ст. 76 КК України фактично передбачено необхідність отримання ним такого дозволу кожного разу при виїзді за межі України, а також періодичних відвідувань для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, а тому зазначене обмеження в новій редакції до засудженого застосовано бути не могло.
Крім того, суд зазначає, що положення п. 14 ст. 537 КПК України передбачають право суду під час виконання вироку вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, і не передбачає можливості вирішення судом питань щодо протирічь, а тим більше неточностей, які виникли при його ухваленні.
На підставі наведеного і відповідно до положень ст. ст. 537, 539 КПК України, суд -
В задоволенні подання Київського РВ КВІ м. Харкова УДПтС України в Харківській області про усунення протирічь та неточностей, що виникли при ухваленні та виконанні вироку суду від 05 грудня 2016 року у відношенні ОСОБА_2 , відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через районний суд.
Суддя: ОСОБА_1