Справа № 440/980/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.12.2016 року м. Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ;
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ;
потерпілого ОСОБА_6 ;
ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України,
В судовому засіданні 27 грудня 2016 р. прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування такого клопотання зіслався на існування на даний час ризиків, які визначені у ст. 177 КПК України, а тому просив продовжити строк застосування запобіжного заходу. Зокрема зазначив, що існують обґрунтовані підстави вважати, що власне обвинувачений вчинив дії, які йому інкримінуються, а також, що існують ризики вчинення інших правопорушень, впливу на свідків, потерпілих, переховуватись від суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення такого клопотання прокурора, вважаючи його безпідставним та недоведеним, а посилання на ризики - голослівними. Одночасно, захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, вважаючи, що такий має місце постійного проживання, є студентом, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, отримує самостійний заробіток.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, розглянувши питання доцільності продовження тримання під вартою, суд встановив наступні обставини справи та виходить з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Як зазначено у ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частина 3 цієї статті визначає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 розділу ІІ КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглянувши питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оцінивши доводи всіх учасників процесу, суд дійшов до висновку про збереження на даний час тих ризиків, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу і які передбачений у ст. 177 КПК України, а саме:
1. Переховування від органів досудового розслідування та суду.
Так, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за тяжке кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк до 6-ти років, може бути визнане ОСОБА_4 більш небезпечними, ніж переховування та втеча. Окрім того, в процесі судового розгляду, із показів свідків встановлено спроби обвинуваченого чинити тиск при затриманні, що на переконання суду свідчить про існування ризику втечі.
2. Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, у цьому ж кримінальному провадженні.
Так, як видно із допиту потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено, що така підтвердила, що в квітні 2016р. вона йшла по вулиці у м. Буськ і побачила ОСОБА_8 , який йшов їй на зустріч і почав говорити, щоб вона йшла з ним, однак вона перелякалась і тікала від нього.
На думку суду, така обставина свідчить про існування ризику впливу на інших свідків, які є недопитаними судом, а також з врахуванням того, що свідок ОСОБА_9 є дядьком обвинуваченого і як стверджує сам обвинувачений, є його близьким родичем.
3. Вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Як видно із матеріалів справи, та не заперечується самим обвинуваченим, він раніше був засуджений двічі за вчинення корисливих злочинів, і за які поніс покарання у виді позбавлення волі. Таким чином, суд вважає, що з врахування пред`явленого обвинувачення існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Причому суд вважає, що такі, попередні судимості, хоч і не впливають на наслідки вчиненого в подальшому, проте свідчать про загальну характеристику обвинуваченого, як схильного вчиняти злочини.
Відтак, суд вважає, що існують ризики, які визначені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а щодо обґрунтованої підозри відзначає, що на даний час справа вже перебуває на розгляді в суді, тому існує обвинувачення у визначеному законом порядку.
Також, суд вирішуючи питання щодо запобіжного заходу враховує, відповідно до ст. 178 КПК України, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується становить виключно позбавлення волі від 4-ох до 6-ти років, його молодий вік та задовільний стан здоров`я, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків (не одружений, дітей, батьків немає, є студентом). Причому під поняттям стійких, суд розуміє не просто наявність дядька, а тих членів сім`ї відносно яких у особи, щодо якої вирішується клопотання склались такі соціальні зв`язки, які самі по собі створюють перешкоду у переховуванні від слідства та суду. Розглядаючи ж дане клопотання судом таких соціальних зв`язків не встановлено.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке просить застосувати відносно обвинуваченого його захисник не може мати місця, оскільки його застосування не забезпечує досягнення мети запобіжного заходу, та може бути використано обвинуваченим для уникнення від суду та переховування.
Суд також вважає, що тримання під вартою обвинуваченого відповідає положенням підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 затриманий відповідно до процедури встановленої законом з метою запобігання зокрема ризику втечі обвинуваченим.
За таких обставин, заявлене клопотання захисника не може бути задоволене судом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 315 КПК України,
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буськ Львівської області, обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 лютого 2017 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, а також направити уповноваженій службовій особі Львівського слідчого ізолятора УДПтС України для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1