УХВАЛА

30 січня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києві від 04 листопада 2016 року, якою клопотання в.о. керівника Київської місцевої прокуратури № 10 про заміну засудженому ОСОБА_5 несплаченої суми штрафу, призначеного за вироком суду на покарання у виді громадських робіт залишено без розгляду,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києві від 04 листопада 2016 року клопотання в.о. керівника Київської місцевої прокуратури № 10 про заміну засудженому ОСОБА_5 несплаченої суми штрафу, призначеного за вироком суду, на покарання у виді громадських робіт залишено без розгляду.
Таке рішення мотивоване тим, що ст. 26 Кримінально виконавчого кодексу України (далі КВК), якою передбачено, що суб`єктом звернення з клопотанням про заміну засудженому несплаченої суми штрафу, призначеного за вироком суду, на покарання у виді громадських робіт є кримінально виконавча інспекція (далі КВІ), по відношенню до ст. 539 КПК України, якою передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням), зокрема прокурора, є спеціальною нормою. Тому, на думку суду, прокурор не є суб`єктом звернення з клопотанням про заміну несплаченої суми штрафу на покарання у виді громадських робіт.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд, посилаючись на те, що прокурор наділений правом звернення до суду з клопотанням для вирішення питань, які виникають під час та після виконання вироків.
Крім того апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 372 КПК України щодо змісту ухвали, та постановлена без повідомлення та участі прокурора і без застосування технічних засобів фіксування судового процесу. Крім того, ухвалене судом першої інстанції рішення про залишення без розгляду клопотання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт, не передбачене нормами Кримінального процесуального кодексу.
Прокурор та засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши матеріали провадження за скаргою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ухвали, суддя, дійшовши висновку про відсутність у прокурора повноважень на звернення з клопотанням про заміну несплаченого штрафу на громадські роботи, залишив його без розгляду. Зазначено, що ухвала оскарженню не підлягає.
Подавши апеляційну скаргу на прийняте судом рішення прокурор обґрунтовує свої вимоги положеннями ст.ст. 129, 129 1 Конституції України про обов`язковість судового рішення, ч. 1 ст. 23 КПК України про здійснення правосуддя місцем судом, ч. 2 ст. 27 КПК України, якою передбачено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, звертає увагу на невідповідність форми ухвали вимогам ч. 1 ст. 372 КПК України, в той же час не наводить жодних доводів того, чому його апеляційна скарга на ухвалу, в якій зазначено, що вона не підлягає оскарженню, повинна бути прийнята до розгляду апеляційним судом.
Незважаючи на це, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає розгляду судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Деклароване Основним Законом України право реалізовано у відповідних законах, зокрема Кримінальним процесуальним кодексом України визначено, які рішення ухвалюються судом та які з них можуть бути оскаржені до суду апеляційної інстанції.
Чинним кримінальним процесуальним законом прийняття такого рішення, як залишення скарги чи клопотання без розгляду не передбачено.
Отже, судом прийнято рішення, не передбачене законом.
Оскільки відповідними нормами кримінального процесуального закону визначено, які рішення суду підлягають оскарженню в апеляційному порядку та які ні, то прийняте рішення, не передбачене цим Кодексом, на думку колегії суддів, підлягає перевірці на предмет законності судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що судом, який прийняв рішення, не передбачене законом, істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, а тому виходячи з принципу законності, закріпленому в ст. 7 КПК України та положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з поверненням провадження за клопотанням на розгляд до суду першої інстанції.
Рішення суду про залишення подання без розгляду мотивовано тим, що прокурор не є суб`єктом звернення з клопотанням про заміну призначеного за вироком суду штрафу на покарання у виді громадських робіт, оскільки ч. 4 ст. 26 КВК України передбачено, що з таким поданням може звернутись КВІ.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на законі.
Відповідно до ч. 1 ст. 593 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарання, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Отже, законом визначено, що право на звернення з таким клопотанням (поданням) інших осіб, установ або органів виникає у випадках, встановлених законом.
Щодо інших суб`єктів, вказаних в цій нормі закону, то вони мають рівні права на звернення з клопотанням (поданням).
Отже, тлумачення ст. 539 КПК України та ст. 26 КВК України так, що остання норма є спеціальною по відношенню до ст. 593 КПК України є неправильним, оскільки ст. 26 КВК України передбачає повноваження КВІ у разі несплати засудженим штрафу, при цьому ніяк не обмежує право прокурора, передбачене ст. 539 КПК України.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 КВК України органами виконання покарання є зокрема уповноважені органи з питань пробації.
Статтею 14 Закону України «Про пробацію» визначений перелік суб`єктів пробації, відповідно до якого особи, засуджені до штрафу до цього переліку не входять.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що подання прокурора підлягає розгляду судом першої інстанції і він має відбутись за правилами судового розгляду, передбаченими ст. 318 380 КПК України з урахуванням положень розділу VIII цього Кодексу.
Керуючись п. 2 ч. 1, ст. 6, ч. 6 ст. 7, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києві від 04 листопада 2016 року, якою клопотання в.о. керівника Київської місцевої прокуратури № 10 про заміну несплаченої суми штрафу покарання у виді громадських робіт засудженому ОСОБА_5 залишено без розгляду, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3