Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0012154 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, раніше неодноразово судимого, останній раз 22.04.2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 4 років позбавлення волі; звільненого 17.09.2016 року з Бучанської виправної колонії № 85 по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у виді 4 (чотирьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 27.10.2016 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, знаходячись біля будинку 21 по пр. Григоренка в м. Києві, побачив раніше невідомого ОСОБА_9 , який рухався по вулиці. В цей час ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення, вирішив вчинити відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_9 , поєднане із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, ОСОБА_7 , наблизився до ОСОБА_9 та запитав в останнього, чи є у того гроші, щоб допомоги товаришу в складній ситуації, що начебто з ним трапилась. ОСОБА_9 розуміючи, що раніше невідомий йому ОСОБА_7 каже неправду, відмовився надавати останньому гроші. Після чого, ОСОБА_7 почав підвищувати голос та психологічно тиснути на ОСОБА_9 , в результаті чого ОСОБА_9 віддав ОСОБА_7 4 гривні, які не задовольнили останнього.
Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, рукою взяв за золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 27 грам, вартістю 30 000 грн., на якому знаходився золотий хрестик, 585 проби, вагою 4,44 грами, вартістю 4 500 гривень та хотів зняти з шиї ОСОБА_9 , проте останній вчиняючи опір ОСОБА_7 схопив його за руку, після чого останній почав словесно погрожувати насильством ОСОБА_9 та двома чоловіками, що знаходились неподалік, видавши їх за своїх знайомих, які такими насправді не являлись. При цьому, ОСОБА_9 розцінив його наміри як реальні та відпустив руку, в результаті чого ОСОБА_7 зняв з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок та золотий хрестик. На вказані дії ОСОБА_9 заявив, що золотий ланцюжок це подарунок матері, після чого ОСОБА_7 повернув останньому золотий ланцюжок та 4 гривні, та відкрито викрав золотий хрестик 585 проби, вагою 4,44 грами, вартістю 4 500 гривень, який належить ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2017 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, як зазначається в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Як вважає заступник прокурора м. Києва, у вироку не надано належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, а також тому, що гарантована Конституцією України і Законом України «Про власність», охорона приватної власності, її захист від злочинних, особливо корисливих, посягань та особиста недоторканість була й залишається одним з найважливіших завдань судів України.

Також, прокурор звертає увагу на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, із помилковим застосуванням ст. 75 КК України, не врахував тих обставин, що обвинувачений явно схильний до вчинення корисливих злочинів проти власності; будучи раніше неодноразово судимим (5 разів, з яких у 4-х випадках за вчинення грабежів) та реально відбуваючи покарання; маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна, що свідчить про явну зухвалість, невиправність, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його подальше бажання вести злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до обвинуваченого досить суворі заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого.

Крім цього, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, підтверджуючі наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.
Викладені обставини, на думку прокурора, переконливо доводять, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства не можливе і тільки реальне відбування покарання здатне забезпечити досягнення цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, звичайно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, в скоєному щиро розкаявся, завдана потерпілому шкода відшкодована у повному обсязі, про що є відповідна заява, а також те, що ОСОБА_7 хворіє на ряд тяжких хвороб.

Також суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття та прийняв до уваги те, що обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції визнав за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі та із застосуванням ст. 75 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ухвалення нового вироку, з огляду на таке.

По-перше, незважаючи на обставини, наведені в апеляційній скарзі, в тому числі на дані про особу обвинуваченого, які, на думку заступника прокурора м. Києва, свідчать про підвищену суспільну небезпеку його особи, бажання останнього вести злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до нього суворі заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років і п`яти місяців позбавлення волі, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та вимогам Загальної частини КК України, зокрема передбаченим ст.ст. 50, 65 цього Кодексу, оскільки, як за своїм видом, так і розміром, воно не може бути визнано явно несправедливим через мякість або через суворість.
Більш того, звертаючи увагу на мякість призначеного судом покарання, заступник прокурора м. Києва у своїй апеляційній скарзі не ставить питання про застосування до ОСОБА_7 більш суворого покарання, в порівнянні з тим, яке йому призначив суд першої інстанції.
По-друге, з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, внаслідок неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, колегія суддів також не може погодитися, враховуючи наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 75 КК Україн, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону, в тому числі щодо наявності підстав для висновку про застосування ст. 75 КК України, оскільки встановлені під час судового розгляду дані, як про обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, так і про його особу та стан здоровя, дозволяли дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, незважаючи на те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів.

Повторно дослідивши, під час апеляційного розгляду, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також дані про стан його здоровя, який, через наявність тяжких хвороб, потребує постійного та тривалого лікування, колегія суддів також переконалася в правильності висновку суду першої інстанції щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

При цьому, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 щире каяття, через те, що така обставина відсутня, а визнання обвинуваченим своєї вини свідчить про те, що під тиском беззаперечних доказів останній намагається уникнути справедливого покарання за вчинене, оскільки під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, про що прямо зазначено у вироку суду.
Крім того, будь-які докази, крім показань обвинуваченого та свідка захисту ОСОБА_10 судом першої інстанції не досліджувались, оскільки учасниками судового провадження, перш за все обвинуваченим ОСОБА_7 , не заперечувались фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, докази щодо цих обставин, судом, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необхідним залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/937/2017

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1