Провадження № 1-кп/331/407/2017
№ 331/8301/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2017 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_1

При секретарі: - ОСОБА_2

Прокурора: - ОСОБА_3

Обвинувачених: - ОСОБА_4

-ОСОБА_5

Захисника: - ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.07.2017 року надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Обвинуваченій ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 22.07.2017 р.
У судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченій, в якому просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки на теперішній час будь-яких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не існує, або такі відпали взагалі. Потерпілій ОСОБА_7 відшкодована заподіяна шкода у повному обсязі. Також обвинувачена ОСОБА_5 страждає на ряд захворювань, має постійне місце проживання, має на утриманні тьох неповнолітніх дітей, має стійкі соціальні зв`язки у зв`язку з чим немає наміру переховуватися від суду.
Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника.
У судовому засіданні прокурор заперечувавпроти зміни обвинуваченій ОСОБА_5 дії запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, оскільки підстави, за яких було обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не змінились, а ризики не зменшились, у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення в якому вона обвинувачується, існують ризики, що перебуваючи на волі остання може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після, того як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження про що постановляється ухвала.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави… суду вважати що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Також суд зазначає, що відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При визначенні строку тримання під вартою в очікуванні суду відповідно до статті 5§3 Конвенції, період, який слід враховувати, починається в день затримання звинуваченого і закінчується в день винесення вироку, навіть, якщо його винесено тільки судом першої інстанції(§23-24 Калашніков проти Росії).
Виходячи з загальних принципів Конвенції судовим органам не надається вибору між тим, щоб «притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду». До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Збереження обґрунтованої підозри у тому, що заарештована особа вчинила злочин, є обов`язковою умовою законності продовження тримання під вартою, але з перебігом певного часу цього недостатньо і суд має встановити, чи продовжували інші підстави, наведені судовими органами, виправдовувати позбавлення волі. Якщо ці підстави були «доречними» та «достатніми», суд має також з`ясувати, чи виявили компетентні національні органи «особливу ретельність» у провадженні справи». Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою. Питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно, але повинне оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (Маккей проти Сполученого Королівства). Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії §140)
При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Зокрема, у справі «Сергій Волосюк проти України» («SergeyVolosyuk v. Ukraine», рішення від 12 березня 2009 р.). Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою…
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає , що «звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання» (пункти 37, 38).
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку» (п. 51).
Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в даній кримінальній справі загальний термін тримання під вартою ОСОБА_5 становить близько 2 місяців, суд вважає, що доводи прокурора про те, що лише подальше тримання обвинуваченої під вартою може забезпечити її належну процесуальну поведінку на даний час не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки з огляду на рішення Європейського суду ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку (Панченко проти Росії § 106) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини §38), відсутність роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів (Сулаоя против Єстонії§ 64),а наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективу про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього увязнення (правова позиція в рішенні ЭСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі».
При цьому у вступній частині ППВССУ № 14 зазначено: «Статтею 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку. Звід принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи ув`язненню будь-яким чином, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 09 грудня 1988 року, вимагає проведення судового розгляду стосовно затриманої особи у розумні строки після її затримання або звільнення цієї особи до розгляду справи (провадження) в суді Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові у правосудді.
Крім того, в листі від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (справа «Єлоєв проти України», п. 60) звертає увагу на п. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та зазначає, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органі мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
За таких обставин, з урахуванням, того, що обвинувачена має постійне місце проживання, страждає на ряд захворювань, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має міцні соціальні звязки, відшкодувала у повному обсязі завдану шкоду потерпілій, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, суд приходить до висновку про можливість застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що єдиним можливим і достатнім запобіжним заходом, який можна застосувати до ОСОБА_5 , є домашній арешт, пов`язаний із забороною обвинуваченій залишати житло з 21.00 години вечора до 07.00 год. ранку.
При цьому суд вважає доцільним покласти на обвинувачену згідно ч.5 ст. 194 КПК України наступні обовязки: 1) прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження, за першою вимогою; 2) не відлучатися за межі міста проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу суду.
На підставі ст. 9, 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», керуючись ст.ст. 176-178, 181, 186, 193, 194, 196, 331, 372, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - змінити на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченій залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21-00 години до 07-00 години.
Звільнити ОСОБА_5 з під варти у залі суду негайно.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки :
1) прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження, за першою вимогою;
2) не відлучатися за межі міста проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Дана ухвала діє протягом 2 місяців, тобто до 21 вересня 2017 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали негайно вручити прокурору та направити:
- уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення - для виконання щодо негайного звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 з під-варти;
- начальнику міського управління Національної поліції ГУНП України в м. Кривий Ріг, на якого покласти контроль за поведінкою обвинуваченої під час дії відносно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1