У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000717, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Випрового Орехівського району, Молдова, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальних збитків на користь: ОСОБА_8 500 грн, ОСОБА_9 2100 грн, ОСОБА_10 3000 грн, ОСОБА_11 500 грн, ОСОБА_12 1000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за вчинення таємного викрадення чужого майна повторно та таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у приміщення та житло, за таких обставин.
Так, у ніч на 30 травня 2015 року, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , він шляхом відкриття вхідних дверей проник до приміщення сараю, звідки повторно таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 1683,02 грн.
Крім того, в ніч на 10 червня 2015 року, перебуваючи в квартирі своєї матері на АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу повторно таємно викрав мобільні телефони, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 2097,80 грн.
У ніч на 30 липня 2015 року він з метою вчинення крадіжки, шляхом пошкодження вікна проник до житлового будинку, що належав ОСОБА_12 , звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 580,20 грн.
Також у ніч на 10 вересня 2015 року ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки прийшов на територію не огородженого домоволодіння, належного ОСОБА_10 , з подвір`я якого повторно таємно викрав велосипед, чим завдав потерпілій збитків на суму 2451,25 грн.
Крім того, в 20-х числах травня 2015 року, він з метою крадіжки через хвіртку зайшов на територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого на АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно викрав велосипед, чим завдав потерпілій збитків на суму 1377 грн.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що місцевий суд неправильно кваліфікував дії обвинуваченого за епізодом крадіжки у ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК, оскільки його дії в цій частині слід було кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК як крадіжка, вчинено повторно, поєднана із проникненням у сховище. Суд апеляційної інстанції безпідставно не задовольнив вимоги, викладені в доповненні до апеляційної скарги прокурора, щодо перекваліфікації дій винного, дійшов необґрунтованого висновку про те, що ці доповнення подані з порушенням вимог ч. 4 ст. 403 КПК поза межами строку на апеляційне оскарження.
У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 просить залишити скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання скарги, думку засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 13 січня 2016 року прокурор подав апеляційну скаргу на вирок місцевого суду, в якій вказував на неправильне застосування цим судом закону України про кримінальну відповідальність за епізодом крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_11 , посилався на те, що дії ОСОБА_7 за цим епізодом слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК за ознакою проникнення до іншого сховища. За таких обставин прокурор просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити судом апеляційної інстанції новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки 6 місяців, за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки 6 місяців та за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК на строк 3 роки 6 місяців.

У подальшому 19 лютого 2016 року прокурор вніс доповнення до апеляційної скарги, в якому, висловлюючи аналогічні доводи, уточнив свою прохальну частину, просив скасувати вирок місцевого суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодом крадіжки у ОСОБА_11 на ч. 3 ст. 185 КК, ухвалити судом апеляційної інстанції новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки 6 місяців, за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки 6 місяців та за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК на строк 3 роки 6 місяців. Тобто, прокурор підтримав доводи апеляційної скарги і лише конкретизував прохальну частину своєї апеляційної скарги та не наводив інших підстав для скасування судового рішення, які б могли погіршити становище обвинуваченого.

Слід зазначити, що апеляційний суд визнав апеляційну скаргу прокурора від 13 січня 2016 року такою, що відповідає вимогам ст. 396 КПК та відкрив апеляційне провадження за цією скаргою на підставі ст. 398 цього КПК.

Проте усупереч вимогам ст. 419 КПК апеляційний суд не розглянув доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за епізодом крадіжки у ОСОБА_11 , не дав на них жодної відповіді в ухвалі.

Також цей суд безпідставно не розглянув доповнення до апеляційної скарги прокурора. Висновок суду про те, що це доповнення погіршує становище обвинуваченого, не є слушним, спростовується змістом апеляційних вимог прокурора про постановлення нового вироку.

Наведене свідчить, що апеляційний суд формально розглянув доводи апеляційної скарги і не навів жодних мотивів на їх спростування, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості дати свій висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за епізодом крадіжки у ОСОБА_11 , а тому касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в цьому суді. Під час нового розгляду суду слід врахувати наведене, здійснити судовий розгляд відповідно до вимог закону, врахувати позицію Верховного Суду України, викладену в постанові Пленуму № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та практику ВССУ, і прийняти обґрунтоване рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3