Справа №216/340/17
Провадження№1-кп/216/238/17
28 березня 2017 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Цвіткове Городищенського району Черкаської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, який перебуває у цивільному шлюбі, раніше не суди-мого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , (місце дислокації - АДРЕСА_2 , військове містечко № НОМЕР_2 ) на посаді номера обслуги, у військовому званні солдата, діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, напри кінці лютого 2015 року убув у відпустку, яку проводив за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , з якої мав повернутися до частини 05.03.2015 року. Однак, після закінчення відпустки, у визначений час, 05.03.2015 року, о 08.00 год. до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , умисно, без поважних причин, без дозволу командування, не з`явився, командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а залишився за місцем свого проживання, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, доки 05.12.2016 року, близько о 14.00 год., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону, заявивши про себе.
Під час розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав у повному обсязі, суду пояснив, що 26.08.2014 року він був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлений на військову службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_4 , де займав посаду номера обслуги, у військовому званні солдат. Наприкінці лютого місяця 2015 року убув у відпуску. 05.03.2015 року повинен був самостійно повернутися до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , доповісти своєму безпосередньому командиру про своє прибуття. Однак, за сімейними обставинами, у нього на утриманні цивільна дружина та троє малолітніх дітей, одна з яких їх спільна дитина, у визначений час до військової частини не з`явився. Весь цей час находився за місцем свого проживання. Пообідні 05.12.2016 року прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону. Був відсутній на службі майже два роки. У цей час за медичною допомогою до медичних закладів не звертався. У скоєному кається, просить суд не позбавляти його волі, при винесенні вироку врахувати його каяття, сприяння правоохоронним органам у розкритті злочину, а також ту обставину, що є учасником бойових дій під час проведення АТО, що на його утримання малолітні діти.
Суд, приймає до уваги, що фактичні обставини ніким не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою провину, підтвердив обставини скоєння злочину; з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що дає суду підстави не сумніватись у добровільності їх позиції, визнає недоцільним досліджувати докази щодо фактичних обставин справи, та вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування правильно кваліфіковані ч.4 ст.407 УК України, за ознаками: нез`явлення вчасно військовослужбовця (крім строкової служби) на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обговорюючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення (тяжкий злочин), характеристику особи винного, який раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проходження служби, обставинами, які пом`якшують покарання, у відповідності до приписів ст.66 КК України, є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також і те, що він є учасником бойових дій під час проведення АТО, та вважає, за необхідне обрати покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією статті, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин, із застосуванням ст.75 КК України, на думку суду, виправлення та перевиховання останнього можливо без ізоляції від суспільства.
Вимог щодо відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні не заявлено.
Керуючись ст.ст.349 ч.3, 368, 370, 373-374 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити від відбуття покарання у вигля-ді позбавлення волі, з випробуванням, строком на 2 (два) роки.
Згідно ч.1 ст.76 КК України зобов`язати засудженого:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Обраний в рамках зазначеного кримінального провадження захід забезпечення, у вигляді особистого зобов`язання, залишити колишнім до набрання вироком законної сили.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1