АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/2691/16 Головуючий 1-ої інстанції:
Справа: № 610/2165/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК
У Х В А Л А
Іменем України
15 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2016 року, відповідно з яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Андріївка Балаклійського району Харківської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 18 березня 2015 року за ч. 2 ст. 185, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 18 березня 2015 року у виді позбавлення волі строком один рік, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків 5 років позбавлення волі.
Цим же вироком засуджений ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, відносно якого вирок не оскаржується.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що, він, разом з ОСОБА_8 та ще однією особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 09 березня 2016 року в період часу з 00.00 год. по 01.00 год., за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, шляхом зриву навісного замка, проник до приміщення пилорами, яке розташоване по АДРЕСА_1 , яке орендує ОСОБА_9 , звідки таємно викрали бензопилу «Зенит БПЛ 508/2300», вартістю 1736 грн 06 коп., яка належала ОСОБА_9 .
Після цього ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ще однією особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок, по суті, змінити, застосувавши до нього ст. 69 КК України та знизити міру покарання, посилаючись на те, що він має бабусю пенсійного віку, 1927 р.н., а також неповнолітню доньку, 2007 р.н., а також щиро розкаявся, співпрацював з органами розслідування і повністю визнав свою вину.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Зі змісту вироку вбачається, що покарання ОСОБА_7 суд призначив відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого не працюючий, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але з 2001 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога, за місцем проживання характеризується негативно і дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, близькому до мінімуму санкції ч. 3 ст. 185 КК України, за якою його засуджено.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Перевіряючи можливість призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням вимог ст. 69 КК України, колегія суддів, вважаючи обґрунтованим визнання судом першої інстанції вищенаведених обставин, які характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обставин, що його обтяжують, а також, що він має бабусю пенсійного віку, 1927 р.н. та неповнолітню доньку, 2007 р.н., співпрацював з органами розслідування і повністю визнав свою вину, зазначає, що ОСОБА_7 , раніше будучи судимим за вчинення умисних корисливих злочинів та звільненим від відбування покарання в силу ст.75 КК України, в період дії іспитового строку знов скоїв умисний тяжкий корисливий злочин, тобто порушив умови звільнення від відбування покарання за попереднім вироком та призначення іспитового строку, що не дозволяє колегії суддів дійти висновку, що зазначені обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину.
А оскільки, ОСОБА_7 новий злочин вчинив в період дії іспитового строку, то суд обґрунтовано призначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ч.1 ст. 71 КК України і лише частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі.
За таких обставин, підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого за розміром покарання, ніж призначив суд першої інстанції, у тому числі із застосуванням ст.69 КК України, відсутні.
Тому, суд дійшов правильного висновку, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, близькому до мінімального з передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України, за якою його засуджено, і за сукупністю вироків остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, лише частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а доводи його апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряв вирок суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Строк попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_7 зарахований у строк відбування ним покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України судом першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: