АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1811/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Побухське, Голованівського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.06.2007 року вироком Ленінського районного суду м. Луганська за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 304, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;
- 25.03.2008 року вироком Артемівського районного суду м. Луганська за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
в с т а н о в и л а:
Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 16 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_8 , скасовано.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року скасувати невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 187 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те що, мотивуюче прийняте рішення суд за основу виправдувального вироку взяв показання обвинуваченого ОСОБА_8 , надані під час допиту в судовому засіданні, які не відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам, показанням потерпілої та свідків.
Аналізуючи показання свідків, суд вказав, що вони не були безпосередніми очевидцями інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим факт вилучення речей потерпілої у обвинуваченого - є лише припущенням сторони обвинувачення про причетність ОСОБА_8 , до вчинення злочину. Проте, судом проігноровано покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказали, що помітили обвинуваченого, який схилився над жінкою, яка лежала на землі. Коли обвинувачений побачив службовий автомобіль, то почав тікати. Вони його наздогнали на відстані приблизно 50 метрів від потерпілої. Тим самим, працівники поліції фактично позбавили обвинуваченого можливості розпорядитись викраденим майном.

Аналізуючи копії виписки № 8741, медичної картки № 37401 та висновок експерта № 3615 від 29.01.2015, судом зазначено, що вказані документи не підтверджують обставини викладені стороною обвинувачення в формулюванні обвинувачення щодо спричинення потерпілій ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, а навпаки підтверджують версію сторони захисту про отримання вищевказаних тілесних ушкоджень 08.12.2014 р. Проте судом не враховано, що відповідно до висновку експерта № 3615 від 29.01.2015 синець на повіках потерпілої - відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) могло утворитись 07.12.2014, струс головного мозку, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я) могло утворитись як 07.12.2014 так і 08.12.2014.
Протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 17.02.2015, згідно з яким потерпіла ОСОБА_15 впізнала особу, що зображена на фото № 1, яка вчинила щодо неї кримінальне правопорушення, а саме - ОСОБА_8 (Т.1 а.п. 129-131, 178) судом не взято до уваги, мотивуючи тим, що в судовому засіданні під час допиту потерпіла показала, що не впевнена у тому, що удар наніс саме ОСОБА_8 , адже вона цього не бачила. Проте, судом не враховано, що з моменту подій кримінального правопорушення пройшов значний проміжок часу, а тому вказаний доказ необхідно оцінювати у сукупності із іншими доказами у вказаному провадженні, оскільки вказаний доказ здобуто через короткий проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення.

Висновок спеціаліста щодо вартості викраденого майна, а саме: золотого ланцюжка з хрестиком, золотого ланцюжка з ладанкою, золотого кільця з камінням, золотого кільця у вигляді літери «Z», мобільного телефону «Samsung Duos GT-C5212I», яка складає 6 110 грн. 00 коп. відповідно до ст.87 КПК України судом визнано недопустимим, оскільки на думку суду він отриманий з порушенням порядку встановленим КПК України.

Апелянт вважає, що така оцінка суду є необґрунтованою, оскільки спеціалістом було визначено вартість викраденого майна виходячи із роздрібних цін, що існували на момент вчинення злочину. Сторона захисту на момент закінчення досудового розслідування не оспорювала вказаний висновок спеціаліста, під час судового слідства клопотань про проведення товарознавчої експертизи не заявляла. Таким чином, органом досудового розслідування проведено товарознавче дослідження викраденого майна та вжито заходів для встановлення його вартості.

Невідповідність показань обвинуваченого ОСОБА_8 , встановленим в ході судового розгляду об`єктивним даним та фактичним обставинам, наштовхує на висновок про їх неправдивість та намагання обвинуваченого приховати повну картину події злочину й ухилитись від справедливого покарання.

Натомість, оцінюючи докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд при постановленні виправдувального вироку, не дав оцінку сукупності зібраних доказів та їх взаємозв`язку.
Крім того, апелянт зазначає, що 05.05.2016 та 08.06.2016 відбувалися судові засідання з розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , однак технічні носії інформації у матеріалах провадження відсутні тому належним чином не зафіксований перебіг судових засідань.
За таких підстав вирок Святошинського районного суду міста Києва від16.08.2016 стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Крім цього прокурор заявив клопотання повторно дослідити письмові матеріали кримінального провадження та допитати потерпілу ОСОБА_11 та свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2016 року. Захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 вважає апеляційну скаргу прокурора не обґрунтованою у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок у висунутому ОСОБА_8 обвинуваченню за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій),суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено, що пред`явлене обвинувачення вчинене ОСОБА_8 та не підтверджено доказами наданими стороною обвинувачення.

Відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що 07.12.2014 приблизно о 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу станції метрополітену «Академмістечко», по пр. Академіка Палладіна у м. Києві, вирішив заволодіти майном наглядно знайомої ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , продовжуючи знаходитись поблизу станції метрополітену «Академмістечко», приблизно о 20 год. 05 хв., з метою подолання можливого опору ОСОБА_11 , застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, умисно наніс останній удар в область задньої частини голови, після чого ОСОБА_11 впала на землю, а ОСОБА_8 продовжив наносити удари руками в область голови. Після чого ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_11 втратила свідомість і не може чинити опір, заволодів майном останньої, а саме: мобільним телефоном «Samsung Duos GT-C52121», згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 466 грн.; золотим ланцюжком з хрестиком, згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 1613 грн.; золотим ланцюжком з ладанкою із зображенням «Святої Ірини», згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 1612 грн; золотим кільцем з камінням зеленого кольору, згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 1613 грн.; золотим кільцем у вигляді літери «Z», згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 806 грн., а всього майном на загальну суму 6110 грн. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, але згодом був затриманий працівниками міліції.

Згідно із висновком експерта № 3615 від 08.12.2014р., при огляді ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: синець на повіках - відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); забійна рана тім`яної ділянки - відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я); струс головного мозку - відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинив короткочасний розлад здоров`я (за критерієм розладу здоров`я).

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 187 КК України, є передчасним.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 цього кодексу, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно зі ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, та містить вичерпний перелік таких підстав.

За нормою ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частина 2 ст. 93 цього кодексу передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Оцінку доказів, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дає слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

До джерел доказів відносяться і показання у розумінні ст. 95 КПК України, серед яких і показання свідка.

Для з`ясування достовірності показань свідка (ст. 96 КПК України), сторони мають право ставити свідку запитання щодо можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Речові докази, документи, висновок експерта у значенні ст. ст. 98, 99, 101 КПК України є також джерелом доказів, які підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.

Усіх цих вимог Кримінального процесуального кодексу України, суд першої інстанції повною мірою не дотримався.

Так, в основу виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 , покладені фактично його показання надані суду першої інстанції під час його допиту в судовому засіданні.

При цьому, суд критично оцінив показання потерпілої ОСОБА_11 , а показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , не взяв до уваги з тих підстав, що вони не були безпосередніми очевидцями інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а твердження сторони обвинувачення про те, що оскільки у ОСОБА_8 вилучені речі потерпілої, тому це він вчинив розбій, суд визнав лише припущенням.

Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не в повному обсязі були досліджені та проаналізовані з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, письмові докази надані стороною обвинувачення, а саме:

- протокол огляду місця події від 07.12.2014 року;
- висновок спеціаліста щодо вартості викраденого майна ;
- виписка №8741 із медичної картки амбулаторного /стаціонарного/ хворого ОСОБА_11 ;
- копію медичної картки № 37401 ОСОБА_11 ;
- висновок експерта №3615 від 29.01.2015:
- протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 26.11.2015;
- протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 07.02.2015;
- постанова про визнання речових доказів від 30.12.2014 року.
Також слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.318 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

Згідно положень ч.4 ст.107, ст.108 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження та ведення журналу судового засідання є обов`язковим.

В той же час, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судових засідань, які відбувалися 05.05.2016 року та 08.06.2016 року, секретарем судового засідання велися журнали судового засідання, при цьому, технічний носій інформації, на якому зафіксований аудіо запис судових засідань, відсутній.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до того, що судом під час постановлення вироку щодо ОСОБА_8 не було належним чином дотримано вимог щодо законності судового рішення, а зазначені вище порушення вимог закону, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне судове рішення, як це передбачено ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Крім того, під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційній скарзі, і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4