11-кп/775/342/2017(м)
263/589/16-к

Категорія: ч.1 ст.187 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та

справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004546 від 26.11.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01.06.2017 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Маріуполя Донецької області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним за ч.1 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.71,72 КК України за сукупністю вироків йому остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1700 гривень, призначений вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 30.01.2014 року, який виконується самостійно, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 26.11.2015 року приблизно о 17.30год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, знаходячись в приміщенні «Автовокзалу», який розташований по вулиці Артема, 115 в Жовтневому районі м.Маріуполя, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та наніс удар правою рукою в область виска, від чого потерпілий впав на підлогу, ОСОБА_8 наніс ще один удар ногою в нижню частину обличчя, від чого потерпілий втратив свідомість, та продовжуючи свій злочинний намір, подавивши при цьому волю потерпілого до опору, з карманів куртки останнього достав грошові кошти у розмірі 350 гривен та мобільний телефон «Нокіа С2», спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1000 гривень.

Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити законне і обгрунтоване судове рішення, посилаючись на те, що потерпілий його оговорив, кримінальне провадження сфабриковане працівниками поліції, свідки є заінтересованими особами, при розгляді провадження судом першої інстанції він пояснював, що телефон тайно викрав у потерпілого близько 14.00год. та намагався продати цей телефон працівнику бара, який розташований у приміщенні автовокзалу, клопотав про виклик цього свідка у судове засідання, але суд проігнорував його клопотання.

На думку апелянта потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння, тому тілесні ушкодження, які виявлені у нього при проведенні судово-медичної експертизи, останній міг отримати при падінні з висоти свого росту.

Також зазначає, що потерпілий висловлювався на його адресу ненормативною лексикою, провокував на конфлікт, тому він не стримався і наніс потерпілому декілька ударів о 17.00год. з метою заспокоїти його.

Звертає увагу суду, що при проведені досудового слідства працівники поліції застосовували щодо нього недозволені методи ведення слідства.

Вважає, що при постановлені вироку суд не надав належної уваги тому факту, що він хворіє на ВІЛ інфекцію, гепатит С, а в умовах слідчого ізолятору захворів ще й на туберкульоз, від якого лікується в туберкульозному диспансері слідчого ізолятору, та не врахував ці обставини як такі, що пом`якшують покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні доводи, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

В суді першої інстанції та в ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що він тайно викрав у потерпілого телефон, тому його дії слід кваліфікувати за ст. 185 КК України. З потерпілим у них виник конфлікт, потерпілий його провокував, з цих підстав він наносив йому удари, тому він вважає суворою призначену судом міру покарання.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 187 КК України, оскільки вважає, що він тайно викрав телефон потерпілого, а тілесні ушкодження наносив потерпілому з метою його заспокоїти, вважає, що справа сфабрикована працівниками поліції, які застосовували до нього недозволені методи ведення слідства, потерпілий його оговорив, свідки зацікавлені. Крім того, судом не врахований стан його здоров`я та не визнаний пом`якшуючою обставиною.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , у тому числі і зазначені ним в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував, що викрав телефон у потерпілого та заподіяв йому тілесні ушкодження, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав, що ОСОБА_8 раніше не знав, конфліктів у нього з ним не було, він заснув, а коли проснувся, обвинувачений рився у його сумці, він встав, а ОСОБА_8 наніс два удари в область обличчя, від удару він упав на підлогу, після чого обвинувачений забрав гроші та телефон, зняв з нього куртку, показаннями свідка ОСОБА_10 , яка працює на автовокзалі та підтвердила, що до неї підійшов чоловік та попросив викликати поліцію, оскільки його побили та пограбували, у нього було розбите обличчя, вона бачила в руках у ОСОБА_8 шкіряну куртку, показаннями свідка ОСОБА_11 , який як працівник поліції знаходився на автовокзалі, працівник вокзалу повідомила, що у приміщенні автовокзалу невідомий чоловій б`є іншого чоловіка, потерпілий йому казав, що ОСОБА_8 його побив, рився у сумці та забрав телефон, він бачив, як ОСОБА_8 забирав речі, висновком судово-медичної експертизи, протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом і повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він тайно викрав телефон у потерпілого, а також про наявність між ними конфлікту, який став підставою нанесення тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про тайне викрадення ним майна потерпілого ОСОБА_9 , а також що потерпілий його оговорив, оскільки ці доводи спростовуються показаннями потерпілого, який до події не знав обвинуваченого, ніяких конфліктів між ними не було, обвинувачений напав на нього з метою заволодіти його майном, у потерпілого відсутні підстави оговорювати обвинуваченого, не вказує на подібні підстави і сам обвинувачений.

Суд першої інстанції розглядав клопотання захисту про допит додаткових свідків, але захист не надав даних про особи вказаних свідків, що давало би змогу суду забезпечити їх явку до судового засідання, а також явку вказаних свідків не забезпечив і захист, тому колегія суддів вважає неспроможними апеляційні доводи обвинуваченого про наявність свідків на підтвердження його версії про таємне викрадення майна потерпілого.

Крім того, не знайшли свого підтвердження апеляційні доводи обвинуваченого, що при проведені досудового слідства працівники поліції застосовували щодо нього недозволені методи ведення слідства та сфабрикували кримінальне провадження, оскільки судом першої інстанції перевірено у встановленому порядку заяву ОСОБА_8 про застосування до нього під час досудового слідства незаконних методів. З даного приводу 21.04.2017 року старшим слідчим другого слідчого відділу прокуратури Донецької області винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000202 від 01.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.365 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_8 , у зв`язку із відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення в діях ОСОБА_11 . Наведена постанова є чинною (а/п 223-225).

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, по встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, яким надана відповідна правова оцінка у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Також не знайшли підтвердження апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначив відповідно до загальних правил призначення покарання, у межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за здійснення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання та його розміру ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином врахував конкретні обставини справи, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до вимог ст.12 КК України, до тяжкого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про його особу, який суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за умисні корисливі злочини, має захворювання та потребує лікування, перебуває на обліку в наркологічному диспансері, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, визнавши обставиною, що обтяжує покарання вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавленням волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи обвинуваченого про врахування його захворювань та необхідності лікування у спеціальних медичних закладах не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки це питання може бути вирішено в порядку виконання вироку при відбутті покарання відповідно до положень ст. 84 КК України та в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, оскільки судом вірно та обґрунтовано визначено обвинуваченому вид та розмір покарання, з урахуванням усіх тих обставин, які обвинувачений зазначив в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Між тим, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції, що діяла на час ухвалення вироку до внесення змін Законом України № 2046 від 18.05.2017 року, строк попереднього ув`язнення з дня постановлення вироку до 20 червня 2017 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01.06.2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зарахувати в строк відбування покарання тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області з дня затримання, тобто з 27.11.2015 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: