ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0003048 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельниково Дніпропетровської області,громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, не працюючого, раніше не судимого, постійного місця мешкання не має,

у вчинені злочину , передбаченого ч.3 ст.187 КК України
в с т а н о в и в:
04 листопада 2015 року, приблизно о 09:00 годині ОСОБА_7 , знаходився на 7 поверсі будинку АДРЕСА_1 , де побачив відчинені двері до квартири АДРЕСА_2 вищевказаного будинку, який належить потерпілій ОСОБА_8 . В цей момент у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням у житло. Далі, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 проник через вхідні двері до квартири АДРЕСА_2 , які потерпіла ОСОБА_8 не встигла закрити, тим самим проник до житла, де діючи умисно, з корисливих мотивів, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а саме кухонним ножем, який він взяв на тумбочці та тримаючи його у правій руці, почав погрожувати потерпілій ОСОБА_8 , при цьому вимагаючи грошові кошти, які могли знаходитися у потерпілої. Продовжуючи погрожувати кухонним ножем потерпілій та вимагаючи при цьому грошові кошти ОСОБА_7 почав штовхати руками останню, в результаті чого потерпіла впала на підлогу і в цей момент з її рук випала сумка. ОСОБА_7 , підняв з підлоги вказану сумку, звідки дістав гаманець, який не представляє матеріальної цінності, витягнув з нього грошові кошти у сумі 180 грн., а гаманець викинув в тамбурі квартири АДРЕСА_3 . Після заволодіння грошовими коштами в сумі 180 грн. та ножем, який матеріальної цінності для потерпілої не має, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 180 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України не визнав,від дачі пояснень відмовився. При цьому зазначив, що його було незаконно затримано 25.12.2015 року і тільки 29.12.2015 року обрано запобіжний захід. Обвинувачений також заявив, що до нього було застосовано насильство з боку поліції з метою отримання зізнання у вчинені злочину, але не зміг пояснити які на його думку докази необхідно визнати недопустимими, як отриманні з порушенням КПК.

Потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що 04.11.2015 року о 09:00 год. вона поверталась додому з ринку, коли вона заходила до своєї квартири, за нею слідом зайшов незнайомий чоловік це був ОСОБА_7 , який взяв в руки ніж і почав махати ним перед її обличчям та вимагати гроші і штовхати, доки з сумки не випав гаманець. В той час, як ОСОБА_7 піднімав гаманець, її чоловік ОСОБА_9 вийшов з квартири та запросив сусідку, яка бачила ОСОБА_7 , одягненого в світлу сіру куртку, коли той залишав квартиру.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що 04.11.2016 року він знаходився вдома, його дружина ОСОБА_8 зранку пішла на ринок, коли вона повернулась, почала кричати і звати на допомогу, коли він вийшов в коридор, побачив як ОСОБА_7 з ножем штовхав його дружину і вимагав гроші, після чого, ОСОБА_9 вийшов з квартири та погукав сусідку, а коли вона виглянула, ОСОБА_7 пройшов повз неї і залишив місце вчинення злочину. Обвинуваченого свідок ОСОБА_9 впізнав по обличчю під час впізнання на досудовому слідстві, впізнав його і в судовому засіданні.

Судом допитано свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що зранку 04.11.2015 року їй подзвонив у двері сусід ОСОБА_9 , вона відкрила вхідні двері побачила і почула, як її сусідка ОСОБА_8 кричала на чоловіка невисокого зросту, щоб він повернув їй гаманець, той чоловік кинув його на підлогу і побіг вниз.

Крім вищезазначених показань потерпілої та свідків, судом досліджено письмові докази: протокол огляду предмету від 29.12.2015 року, з фототаблицею до нього, а саме гаманця коричневого кольору, що був визнаний речовим доказом постановою слідчого від 29.12.2015 року, який належить потерпілій ОСОБА_8 ..
Під час досудового слідства проведено слідчий експеримент від 06.01.2016 р. за участю потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила та вказала, як зранку 04.11.2015 року незнайомий хлопець, як їй потім стало відомо ОСОБА_7 , зайшов за нею до квартири АДРЕСА_3 , силою провів її до кімнати, де почав вимагати гроші та штовхати її, погрожуючи при цьому кухонним ножем, який взяв із тумбочки. Потерпіла ОСОБА_8 від поштовхів ОСОБА_7 впала на підлогу і в неї з рук випала сумка, в якій був гаманець, з якого ОСОБА_7 витяг грошові кошти в сумі 180 грн. та разом з ножем і грошовими коштами втік, а гаманець викинув у коридорі.
Відповідно до слідчого експерименту від 06.01.2016 року, свідок ОСОБА_9 пояснив, що зранку 04.11.2015 року він знаходився за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , побачив, як незнайомий хлопець, як йому потім стало відомо ОСОБА_7 , заштовхав його дружину ОСОБА_8 у кімнату, після чого взяв із тумбочки кухонний ніж, погрожуючи яким, став вимагати грошові кошти та штовхати ОСОБА_8 , від чого вона впала на підлогу, тоді він вийшов з квартири і звернувся за допомогою до сусідки ОСОБА_10 , у цей час побачив, як ОСОБА_7 вибігаючи з квартири викинув гаманець, а сам втік з ножем.
Судом досліджено протокол пред`явлення особи для впізнання від 25.12.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , під час якого потерпіла з пред`явлених осіб впізнала особу під №3 ОСОБА_7 як таку, яка 04.11.2015 року з застосуванням погрози насильства, відкрито напала на неї та викрала належне їй майно, а також протокол пред`явлення особи для впізнання від 28.12.2015 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 впізнав особу під №3 ОСОБА_7 , як особу, яка 04.11.2015 року з застосуванням фізичного насильства, відкрито викрала належне його дружині майно.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що був залучений у якості понятого при проведенні впізнання, у його присутності потерпіла серед інших осіб впізнала ОСОБА_7 як особу яка здійснила на неї напад.
Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить нижчевикладеного з огляду на таке.
В сенсі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані,отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку. Процесуальними джерелами доказів наряду з іншими є показання….
Фактично, обвинувачення ОСОБА_7 обґрунтовується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , її чоловіка- свідка ОСОБА_9 та їх сусідкисвідка ОСОБА_10 , які судом приведені вище, чи можна піддати сумніву ці показання ? Суд вважає, що ні, оскільки вони послідовні, підтверджені слідчими експериментами, проведеними з зазначеними особами, а також протоколами впізнання, під час якого потерпіла та її чоловік без сумніву впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка здійснила розбійний напад на потерпілу, що було підтверджено ними і в судовому засіданні.
Чи можна оцінити наведені докази з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що так, оскільки вони прямо підтверджують наявність обставин, що підлягають доказуванню та отриманні у порядку, встановленому цим Кодексом.
Разом з тим, достовірність зазначених доказів заперечується обвинуваченим з посиланням на його незаконне затримання та застосування щодо нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства.
Саме це було підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції та направлення кримінального провадження на новий розгляд.
Суд апеляційної інстанції послався на ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке,що принижує гідність, поводження або покарання.
Європейський суд з прав людини, вказує суд апеляційної інстанції, у своїх рішеннях підкреслює, що коли особа висуває небезпідставну скаргу про погане поводження щодо нього зі сторони правоохоронних органів або інших представників держави, яке було незаконним та таким, що порушує ст. 3 Конвенції, це вимагає проведення офіційного розслідування,здатного привести до встановлення та покарання винних у цьому осіб ( « Яременко про України», 2008 п.57, «Олександр Смирнов проти України», 2010 р п. 56).
Наведені положення Конвенції та практика Європейського суду, що відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, і вони, на думку суду апеляційної інстанції не були враховані судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що як убачається з вироку, висновки суду першої інстанції про відхилення доводів захисту та обвинуваченого щодо незаконних методів досудового слідства ґрунтуються на результатах службової перевірки та рішенні органу досудового слідства про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях певних працівників поліції. Із змісту постанови слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року убачається що, в ході перевірки були допитані працівники поліції, яки провадили затримання обвинуваченого та доставку до слідчого по кримінальному провадженню та скаржник- обвинувачений. Зазначене рішення прокуратури не було оцінено місцевим судом з точки зору ефективності проведеного розслідування,залишено поза увагою те, що 25 грудня 2015 року обвинуваченого було затримано та доставлено до слідчого. В цей же день було проведено впізнання обвинуваченого та потерпіла вказала на нього як на особу яка на неї напала. Обвинувачений вказує на те, що він не має місця проживання, тому його тримали у відділу поліції та не відпускали. Саме у вказаний термін часу як вказує обвинувачений до нього були застосовані недозволені методи досудового розслідування.
Вказівки суду апеляційної інстанції у вигляді висновків і мотивів, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи, оскільки вони надані в межах компетенції та права суду вищого рівня.
Враховуючи те, що апеляційною інстанцією було за апеляційної скаргою обвинуваченого витребувано додаткові документи, які не були предметом дослідження органами, якими провадилась перевірки заяви обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, суд дослідив отримані судом апеляційної інстанції докази-відповідь з Дніпропетровської установи виконання покарань, з якої вбачається, що ОСОБА_12 прибув до установи 30.12.2015 року і на ньому будь яких тілесних ушкоджень не зафіксовано, скарг від нього, щодо застосування насильства не надходило, відповідь прокуратурі щодо того, що обвинуваченого під час досудового слідства не було затримано,- допитав працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які зазначили, що двічі за вказівкою слідчого знаходили ОСОБА_12 та доставляли його в поліцію і, в рамках своєї компетенції зазначає, що у разі якщо б незаконне затримання чи недозволені методи досудового слідства і мали би місце, то вони жодним чином би не вплинули на докази щодо винуватості ОСОБА_7 у розбійному нападі на потерпілу, оскільки суду не надано доказів, що були отримані під час затримання обвинуваченого чи застосування до нього недозволених методів, наприклад зізнання, слідчий експеримент, тощо.
Єдиний доказотриманий під час досудового слідства де є зізнання обвинуваченого це протокол огляду предмету від 29.12.2015 року, з фототаблицею до нього, а саме гаманця коричневого кольору, що був визнаний речовим доказом постановою слідчого від 29.12.2015 року, який належить потерпілій ОСОБА_8 , в ході огляду ОСОБА_7 пояснив, що даний гаманець він 04.11.2015 року забрав у потерпілої, яка мешкає в квартирі АДРЕСА_3 , звідки дістав грошові кошти 180 грн. З урахуванням того, що частиною 3 ст. 95 КПК передбачено,що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймає під час судового засідання, а таких показань ОСОБА_12 суду не давав, суд не бере до уваги зазначені показання обвинуваченого.
Проведення такої слідчої дії як впізнання обвинуваченого під час якого потерпіла вказала на нього як на особу яка на неї напала проведено з дотриманням положень КПК, що не заперечувалось і самим обвинуваченим під час судового розгляду.
На підставі досліджених судом доказів, суд наголошує на тому, що будь яких підтверджень заяви обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів досудового розслідування не встановлено, при обстежені ОСОБА_12 під час доставки його в СІЗО тілесних ушкоджень на ньому виявлено не було і він не скаржився на погане поводження з ним. Тому суд розцінює його заяви як засіб захисту.
Далі колегія суддів звернула увагу на те, що суд першої інстанції не перевірив доводи обвинуваченого про алібі та поклав тільки на сторону захисту виклик свідків на яких посилається обвинувачений, тоді як в силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст.cт. 20, 24 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист, що з огляду на вищевказане, було порушено судом. Крім того, виходячи з аналізу ст. 22 КПК, колегія суддів наголошує, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків
Враховуючи обов`язковість вказівок суду апеляційної інстанції у вигляді висновків і мотивів, з яких скасовані судові рішення, а також положень ст. 22 КПК, щодо створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків суд задовольнив клопотання сторони захисту щодо перевірки алібі обвинуваченого та доручив органу досудового слідства здійснити привід у судове засідання свідків сторони захисту за інформацією, зазначеної обвинуваченим.

Під час виконання ухвали суду органом досудового розслідування встановлено, що магазину на який вказує обвинувачений і де можуть перебувати свідки- безхатченки на цей час не існує- він перебуває на ремонті, свідок ОСОБА_15 , на якого вказує обвинувачений веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, встановити його місце перебування не можливо, свідок ОСОБА_16 у інформаційно-пошуковій базі не значиться і встановити чи є така особа не є можливим.

Судом перевірено доводи обвинуваченого що злочин, у вчинені якого його обвинувачують, вчинено 04.11.2015 року, а внесено до ЄРДР лише через місяць.

З цього приводу слушними є показання потерпілої, яка суду пояснила, що вона та її чоловік- свідок ОСОБА_9 є особами похилого віку і деякий час їх ігнорували, за їх заявою не вносились відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення на них розбійного нападу і що тільки після того, як вона добилася прийому у керівництва поліції, відомості про злочин було внесено до ЄРДР. Суд вважає, що факт несвоєчасного внесення відомостей до ЄРДР не має доказового значення у справі, що знаходиться на розгляді і може свідчити лише про неналежне виконання поліцією своїх обов`язків.
Суд допитав потерпілу, свідків, дослідив надані сторонами докази, заслухав доводи прокурора, захисника, обговорив доводи сторін й дійшов висновку про таке.

Розбійний напад на потерпілу підтверджується показаннями потерпілої та свідків, які раніше з обвинуваченим не були знайомі і приводу у яких щодо обмовлення останнього судом не встановлено.
Суд наголошує на тому, що всі досліджені судом докази визнаються і оцінюються судом як належні та допустимі, а тому суд робить висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у повному обсязі пред`явленого обвинувачення.
Невизнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як спосіб захисту.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 повинен нести кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням в житло.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 3 ст. 187 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого діяння, а саме те, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України віднесений до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 КК України, суд не вбачає.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Приймаючи до уваги вищевикладене, характер та обставини вчинених діянь, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Судом не встановлено підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки відсутні обставини, які пом`якшують покарання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 367-374 КПК України суд, -
У х в а л и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Речові докази, які передано на зберігання потерпілій ОСОБА_8 - гаманець коричневого кольору залишити потерпілій.

Строк покарання обчислювати з 29 грудня 2015 року.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29 грудня 2015 року до набранням вироком законної сили у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3