Справа № 214/5558/16-к
1-кп/214/238/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000501 за обвинуваченням відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючого, одружений, має неповнолітню дитину 1999 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України
сторони кримінального провадження та інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_5

встановив:
12.08.2016 водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автобусом MERCEDES BENZ 312DKA реєстраційний номер НОМЕР_1 виконував перевезення пасажирів у м. Кривий Ріг за міським маршрутом №217 «бул. Вечірній-вул. Рахманінова».

Приблизно о 06 годині 30 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи вказаним автобусом, зупинив його у заїзному кармані кінцевої зупинки «бул. Вечірній», яка знаходиться по вул. Івана Авраменка (раніше вул. Корнійчука) в Саксаганському районі м. Кривого Рогу та відкрив службові двері входу до салону автобусу, тобто почав здійснювати посадку пасажирів.
Після відкриття дверей до салону автобусу зайшов невстановлений чоловік, за яким, на першу сходинку почала підніматися пасажир похилого віку ОСОБА_5 .

В цей час водій ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки, та діючи зі злочинною недбалістю, допустив рух автобусу назад, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п. 1.5., 1.7, 2.3. б), д), 5.5. а), 10.1., та 21.4. Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії … учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «1.7. «Водії … зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як… люди похилого віку…»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...
… д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
- « 5.5. Пасажир під час користування транспортним засобом має право на: а) безпечне перевезення себе і багажу;

- «10.1. Перед початком руху… водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить … небезпеки іншим учасникам дорожнього руху»;

- «21.4. Водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу.»

Внаслідок недотримання водієм ОСОБА_3 зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, керований ним автобус MERCEDES BENZ 312DKA реєстраційний номер НОМЕР_1 під час здійснення посадки пасажирів на зупинці громадського транспорту «бул. Вечірній» в Саксаганському районі м. Кривого Рогу почав рухатися назад з відкритими службовими дверима із пасажиром ОСОБА_5 на сходинках. При цьому водій ОСОБА_3 в порушення вимог п. 12.9 г), згідно якого водієві забороняється різко гальмувати, застосував різке гальмування, що призвело до випадіння пасажира ОСОБА_5 зі сходинок автобусу на тротуар, в результаті чого остання була травмована.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1700 від 16.09.2016 ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було спричинене тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому голівки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, яке за своїм характером відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Між порушенням ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 10.1. та 21.4. Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричинення потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

Вищевказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України не визнав суду пояснив, що приблизно 18.08.2016 року в перший рейс біля 05 години 30 хвилин він зупинився на зупинці ОСОБА_6 , заїхав в карман зупинки, машину поставив на ручні гальма, включив першу передачу та заглушив двигун, двері в машині залишив відчиненими. Машина не котилася. Перед зупинкою він бачив хлопця та жінку. Він вийшов з машини з боку водійського сидіння щоб випити кави, закурив, та раптом почув крики жінки. Коли він виходив з машини, то не бачив щоб жінка підіймалась до салону. Коли він почув крик, одразу підійшов до жінки, яка вже сиділа на асфальті, поряд з нею був пасажир чоловічої статі приблизно 40 років. Жінка кричала щоб я її віз в лікарню. Він відвіз її у лікарню і повернувся на маршрут. В цей же день йому зателефонували з поліції і сказали явитися для пояснень. Наступного дня його напарник зробив в автобусі правий та лівий поручні, раніше в автобусі був тільки правий поручень. Просив строго не карати та не позбавляти права керування ТЗ оскільки він працює все життя водієм і це є його заробітком.
На запитання прокурора, обвинувачений пояснив, що коли жінка підійшла до автобусу, вона сказала що в неї «пільговий», на що він їй відповів «заходьте». Після цього він вистрибнув з салону, щоб покурити. Матеріальну шкоду потерпілій не відшкодовував.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що приблизно 12.08.2016 року о 06 годині 30 хвилин, вона прийшла на зупинку ОСОБА_6 (кінцева зупинка 217 маршрутки). Під`їхала задом пуста маршрутка, перед нею до салону зайшов чоловік, вона підіймалась за ним. Поручнів в салоні не було. Коли вона одною ногою стала на сходинку, машина покотилася назад бо стояла під уклоном. Її відкинуло назад і вона впала на асфальтний бордюр по інерції бо маршрутка здригнулась, через що вона при падінні вдарилась лівим боком, рукою і стегном. Водій та інші пасажири їй допомогли піднятися. Потерпіла отримала тілесні пошкодження у вигляді переломів кісток. Після того як вона випала з маршрутки, її обвинувачений одразу посадив в салон та відвіз в другу міську лікарню, викликати швидку допомогу водій не запропонував. На дворі було вже світло, водій здав назад до зупинки, двері були відчинені, чи працював двигун, не чула, чи був водій в машині не бачила, коли я заходила в автобус то він не рухався. Матеріальну шкоду не відшкодовував. Просить обвинуваченого суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , суду пояснив, що 12.08.2016 року в період приблизно з 06 год.00 хв. до 06 год. 45 хв., він вийшов з дому і йшов на роботу в напрямку магазина «Ашан» по вулиці Корнійчука. Не доходячи сто метрів до кінцевої зупинки 217 автобусу, побачив що білий «Спрінтер» почав рухатись назад, здригнувся, і з нього випала жінка. Двоє чоловіків її підняли, посадили до маршрутки і увезли. Він прочитав оголошення в інтернеті, що родичі потерпілої шукають свідків цієї події і зателефонував. Також зазначає, що бачив як випадала жінка, бо в цей момент йшов та дивився прямо, і автобус постійно був в його полі зору, номера машини не бачив.

Клопотань про виклик інших свідків учасниками судового процесу не заявлено.
Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання потерпілої та свідка ОСОБА_7 , вважає що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими, та згідно з ст.ст. 85, 94 КПК України, є доказами, що прямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Аналізуючи вищенаведені покази потерпілої, свідка - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суд приходить до висновку що вони є достовірними та правдивими за таких міркувань:
Покази потерпілої ОСОБА_5 узгоджуються із показами свідка ОСОБА_7 , який вказував що 12.08.2016 року в період з 06 год. 00 хв. до 06 год. 45 хв. він йшов з дому на роботу в напрямку «Ашана» по вулиці Корнійчука, бачив білий спринтер, який почав рухатись назад, смикнувся і з нього випала жінка. Крім того, пояснення потерпілої узгоджуються також з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме: довідкою лікаря ОСОБА_8 КЗ «Криворізька міська лікарня №2» встановлено що ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР» з 12.08.2016 року по день надання довідки, тобто 18.08.2016р. з діагнозом: закритий переломом лівої плечової кістки, осколковий зі зміщенням. Порушення функцій лівої верхньої кінцівки другої ступені; протоколом слідчого експерименту від 16.09.2016 року та висновком судово-медичного експерта №1700, яким встановлено, що у потерпілої мався закритий уламковий перелом голівки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, яке виникло від дії тупого твердого предмета або при ударі об такий предмет, та могло виникнути при падінні з салону автобуса на асфальтне покриття; час виникнення ушкодження може відповідати 12.08.2016 р.

Суд не вбачає підстав для визнання показань потерпілої та свідка недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, враховуючи те, що вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а свідчення надані суду під присягою.

При цьому, в ході допиту свідка та потерпілого обвинуваченому надавалась можливість спростувати їх показання, так само як і судом створена можливість сторонам кримінального провадження для з`ясування достовірності показань цих осіб, однак будь-яких доказів недостовірності показань свідка та потерпілої обвинуваченим не пред`явлено, як і не спростовано їх.

Крім показань потерпілої та свідка, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується наступними письмовими доказами, зібраними на досудовому розслідуванні та дослідженими судом.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 12.08.2016р., схеми та фото таблиць, вбачається що ДТП мала місце в зупиночному кармані зупинки «вулиця Корнійчука». 12.08.2016 р. о 13-10 годині за участю понятих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в присутності водія ОСОБА_3 . В салоні автобуса «Мерседесс Бенс 312ДКА» р.н. НОМЕР_1 виявлено відсутнє огородження першого від двері сидіння; відсутній лівий поручень від входу, правий поручень заглиблений в бік кабіни водія, частково обмежений доступ о поручня перемичкою між салон; відсутня інструкція з аварійного відкриття дверей та поручень відкриття ззовні салону дверей; відсутні написи на вікнах «Аварійний вихід» (Т.1 а.с.3-8,9,10-16).
Згідно довідки КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР» від 18.08.2016 року ОСОБА_5 знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР» з 12.08.2016 року по день надання довідки, тобто 18.08.2016р. з діагнозом: закритий переломом лівої плечової кістки, осколковий зі зміщенням. Порушення функцій лівої верхньої кінцівки другої ступені. (Т.1 а.с.21).
Аналізуючи розбіжності у поясненнях потерпілої, яка вказувала що травмування на зупинці сталось 12.08.2016 року та у поясненнях обвинуваченого, який вказував дату 18.08.2016 року, з урахуваннях інших письмових доказів довідки КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР» (Т.1 а.с. 21), протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 12.08.2016 р. (Т.1 а.с.3-8,9,10-16), пояснень свідка ОСОБА_7 та дорожнього листа № 028971 (Т.1 а.с.76) суд вважає встановленим фактом що ДТП мала місце 12.08.2016 р.

На підставі постанови старшого слідчого відділу Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області автобус «MERCEDES-BENZ 312 DKA» реєстраційний номер НОМЕР_1 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000501 (Т.1 а.с.25) та передано під розписку ОСОБА_3 для передання власнику або довіреній особі (Т.1 а.с.26)
Згідно протоколу слідчого експерименту від 16.09.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , учасника ОСОБА_11 , понятих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вбачається, що статистичний автобус був розміщений таким чином, як зафіксовано положення на автобусу на схемі до протоколу огляду від 12.08.2016 року, а саме 0.15 м. від краю заїзного карману та 25 м за електроопорою з дорожнім знаком 3.4.7. Після чого потерпіла ОСОБА_5 вказала, що саме так розміщувався автобус на момент її посадки в салон.
Далі потерпілій ОСОБА_5 було запропоновано оглянути салон автобусу та вказати чи відповідає оснащення салону автобусу на даний момент оснащенню салону станом на 12.08.2016 року, коли вона в нього виконувала посадку на що остання зазначила, що вона не встигла пройти до салону, так як під час підйому на сходинках автобус «смикнувся» та вона випала, тому вона встигла роздивитися тільки частину салону, яка знаходилась безпосередньо біля входу в салон. Оглянувши салон автобуса на вході ОСОБА_5 вказала, що на даний момент по обидва боки від дверей салону автобусу встановлені поручні жовтого кольору, яких 12.08.2016 року не було. При цьому ОСОБА_5 вказала на поручень, який знаходився праворуч від дверного отвору входу до салону, та частково знизу закритий перегородкою між салоном та кабіною, та пояснила, що даний поручень у тому самому місці був у наявності на момент події 12.08.2016 року.
Також остання пояснила та продемонструвала, що користуватись даним поручнем було не зручно, так як він знаходився за межами дверного отвору в глиб кабіни та на невеликій відстані від стінки салону, та крім того частина поручня знаходиться впритул до задньої частини спинки сидіння, що заважає пасажирам повністю всією долонею обхватити поручень та міцно за нього триматися при підйомі на сходинках.
Після чого ОСОБА_5 було особисто запропоновано показати, яким чином вона заходила в салон до моменту падіння. На що остання показала наступне. Стоячи перед відкритими дверима салону автобуса ОСОБА_5 взялася за поручень, який мався у автобусі 12.08.2016 року, поставила ліву ногу на першу (нижню) сходинку, піднялася лівою ногою (тобто повністю її випрямила), далі почала ставити праву ногу на нижню сходинку, при цьому пояснила, що в цей момент, а саме коли вона випрямила ліву ногу та піднесла праву ногу до сходинки, автобус різко качнувся назад та у неї рука зісковзнула з поручня і вона лівим боком впала на ліву руку та відразу відчула біль у лівому плечі.
Далі з метою встановлення поштовху автобусу ОСОБА_5 було запропоновано піднятися до салону автобусу на першу сходинку стійко стати та міцно триматися за поручні, щоб виключити падіння. Одночасно понятим було запропоновано встати поряд з ОСОБА_5 та уразі необхідності підтримати її, якщо та не втримається. Після чого водію ОСОБА_11 було запропоновано використовуючи педаль гальм загальмувати автобус нерухомо, при цьому зняти автобус зі стоянкового гальма ( « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») та коробку швидкостей перевести в нейтральне положення. Після чого повністю відпустити педаль гальм та дати можливість автобусу рушити з місця покатом, а даної знову натиснути до упору на педаль гальм. Після виконання водієм автобусу усіх указаних дій, було встановлено, що після повного розгальмування автобусу, він починає повільно котитися назад, при цьому при знаходженні в салоні рух автобусу не відчувається. Після натискання водієм на педаль гальмі відбувається різкий поштовх пасажира, що стоїть на сходах у бік задньої частини автобуса. Тобто пасажира, який заходить до салону по інерції штовхає у лівій бік.
Після даного експерименту ОСОБА_5 пояснила, що на її відчуття саме такий поштовх відбувся перед тим як вона випала з дверей. Одночасно з цим поняті зазначили, що знаходячись поруч з ОСОБА_5 під час поштовху вони бачили, що її досить сильно хитнуло у лівий бік.
Далі з метою встановлення можливості випасти з верхньої сходинки автобусу, яка знаходиться в рівень з підлогою салону, ОСОБА_5 було запропоновано з різних положень розвертатись біля сходинок та проходити до салону ніби то після того, як вона пред`являє для ознайомлення водію пенсійне посвідчення. При цьому ОСОБА_5 зазначила, що для того, щоб їй пред`явити посвідчення водієві їй необхідно підійти ближче до водія та відповідно далі від сходинки, що взагалі виключає можливість оступитися на сходинках. Крім того ОСОБА_5 вказала на те, що якщо б вона піднялася в салон та показувала водієві посвідчення, вона б трималася за спинку сидіння, або за поручень біля кабіни водія, та навіть при поштовхах автобуса вона б утрималась на ногах.
Далі ОСОБА_5 було запропоновано, знаходячись на верхній сходинці з різних положень починати проходити до салону при цьому встановлено, що остання в залежності від положення робить або крок лівою ногою вперед, або розвертається на лівій нозі ( як на опорній та робить крок правою, при цьому враховуючи достатній простір підлоги перед входом в салоні рухи ОСОБА_5 ніщо не обмежує та не змушує її проходити в салон на межі сходинкового прорізу.
Крім того візуально видно, що коли ОСОБА_5 знаходилась на верхній сходинці, тобто на рівні підлоги автобусу, верхній габарит дверного отвору знаходиться на рівні нижче умовної лінії середини висоти голови та при різкому відступі з салону на нижню сходинку відбувається контакт головою об дверний отвір (його верхній габарит).
Після цього ОСОБА_5 звернула увагу слідчого та понятих на те, що за умов що вона падала з салону з висоти підлоги, вона мала можливість би схопитися за виступаючі частини двері, яка у відкритому положенні частково перекриває дверний отвір та попросила за фотографувати її відносно габаритів дверного прорізу. Після фіксування вказаної заяви за допомогою фотографування слідча дія була завершена. ( Т.1. 35-40; 41-47).
Також судом було оглянуто фото № 13-14 з фототаблиці до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 16.09.2016 року, на яких відображено розмір дверного отвору відносно габаритів пасажира ОСОБА_5 при її розміщенні на верхній сходинці входу в салон автобусу, при необхідності пред`явити водієві для ознайомлення пенсійного посвідчення; перекриття дверного отвору пасажиром ОСОБА_5 та повністю відкриті двері (Т.1 а.с. 47).
Вищевказаний протокол слідчих дій є належним та допустимим доказом, складений відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про його виключення з обсягу доказів не надходило.
На підставі постанови старшого слідчого відділу Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області було призначено судово-медичну експертизу (Т.1 а.с. 52), з якої вбачається що ОСОБА_5 в результаті падіння з салону автобуса на асфальтне покриття, яке мало місце 12.08.2016 року отримала уламковий перелом голівкової лівої плечової кістки зміщенням уламків. Ушкодження виникло в результаті дії тупого твердого предмету або при ударі об такий предмет, могло виникнути при обставинах вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, тобто при падінні з салону автобуса на асфальтне покриття. Час виникнення ушкоджень згідно даних медичних документів, може відповідати 12.08.2016 року. За своїм характером виявлені ушкодження ОСОБА_5 в результаті її падіння з салону автобуса, яке мало місце 12.08.2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби) (Т.1 а.с.53-54).
Даний висновок експертизи здобутий у спосіб, передбачений КПК України, є належним та допустимим доказом, належним чином аргументований, та не викликає сумнівів в його достовірності, правильності та повноти.
Клопотань про виклик експерта від сторони обвинувачення та обвинуваченого не надходило.
Згідно відповіді на запит старшого слідчого відділу ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 02.08.2016 року (Т.1 а.с.60) надана інформація з якої вбачається, що гр.. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразова притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України а саме: 30.07.2014 року, 08.06.2015 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП ( не надання переваги у русі пішоходам на нерегульованому пішоході) та 20.06.2015 року за ч. 1 ст. 127 КУпАП (перехід пішоходами проїзної частини у невстановленому місці). (Т.1 а.с.61-62)
Згідно відповіді Територіального сервісного центру № 1243 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, встановлено що станом на 09.09.2016 року за гр.. ОСОБА_3 автотранспортні засоби не зареєстровані. На ім`я гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Криворізьким ВРЕР від 03.02.2001 року видано посвідчення водія НОМЕР_2 , на право керування транспортними засобами категорії «В,С,Д,Е»; державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за транспортним засобом MERCEDES-BENZ 312 DKA, 1997 р/в, який належить гр. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . (Т.1 а.с.64).
Згідно висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №2013 від 12.08.2016 року, згідного якого у обвинуваченого ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявлено.(Т.1 а.с. 72)
Відповідно до поліса №АЕ/6644324 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_15 застрахував автомобіль «Мерседес Бенц 312 DAK» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (Т.1 а.с.73).
Згідно протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00638-00857-16 від 16.06.2016 транспортний засіб «Мерседес Бенц 312 DAK» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 після технічного контролю визнано технічно справним, дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю не пізніше 17.12.2016 року ( Т.1. а.с. 74).
З ліцензійної картки серії НОМЕР_3 , виданої до ліцензії серії АГ № 587970, вбачається, що ПАТ «Півічтранс» надано дозвіл на внутрішні перевезення пасажирів автобусом MERCEDES-BENZ 312 DKA, 1997 р/в, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії ліцензійної картки необмежений.
Згідно дорожнього листа № 028971, автобусу MERCEDES-BENZ, д.р.н. НОМЕР_1 12.08.2016 року о 06год 15 хв. пройшов технічний огляд, має відмітку «механік» (Т.1 а.с.75-76)

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Встановлено, що водієм ОСОБА_3 , не було врахованого того факту, що після повного розгальмування автобусу, він може покотитися назад, при цьому знаходячись в салоні рух автобусу не відчувається. Після натискання водієм на педаль гальмування може відбутися різкий поштовх, який спричинить падіння пасажира зі сходинки автобуса.

Таким чином, судом встановлено, що водієм ОСОБА_3 було допущено порушення п.п.1.5, 1.7, 2.3. б), д), 5.5. а) 10.1 та 21.4 ПДР України, внаслідок якого було заподіяно потерпілій тілесне ушкодження, яке знаходиться в причинному зв`язку із винними діями ОСОБА_3 .
Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставіст. 75 КК України суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом враховано наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини 1999 року народження (а.с.Т2 а.с.32)

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т. 1 а.с.56).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який вину не визнав, раніше не судимий (Т.1 а.с.66), не притягувався протягом року до адміністративної відповідальності за порушення ПДР (Т.1 а.с.61-62), за місцем проживання характеризується позитивно (Т2 а.с.33), не працює, у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебував та не перебуває (Т.1 а.с.68,70), має неповнолітню дитину 1999 року (Т.2 а.с 32).
Таким чином, суд, враховуючи вище викладені обставини у своїй сукупності, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 може бути призначено покарання у виді штрафу оскільки маються всі підстави вважати, що таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» де йдеться про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд, враховуючи що обвинувачений тривалий час працював водієм, на даний час не працює, праця водія було для обвинуваченого єдиним джерелом його доходу, крім того він має на утриманні неповнолітню дитину, під час вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.с.72), тому вважає недоцільним застосовувати додаткове покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Цивільний позов не заявлено.
Витрати на проведення судово-медичної експертизи № 1700 від 16.09.2016 року відносно ОСОБА_5 відсутні.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Керуючись ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,
постановив:
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 5 100 грн., без позбавленням права керування транспортними засобами.

Речовий доказ автомобіль MERCEDES-BENZ 312 DKA, 1997 р/в, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_14 , дозволивши користуватися та розпоряджатися на власний розсуд (Т.1 а.с. 64).
Запобіжний захід в рамках даного кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не обирався.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1