Ухвала
іменем україни
22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003029 від 24.07.2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нікополь

Дніпропетровської області, проживаючого за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 121 ч. 2 КК України,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина

України, уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, зареєстрованого за

адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за ст.ст. 121 ч. 2, 125 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року щодо ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника неповнолітнього
засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 в режимі
відеоконференції,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 змінити, виключити з обвинувачення обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння та постановити новий вирок, яким призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69-1, 69, 104 КК України, що буде відповідати тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі. Вважає, що рішення судів обох інстанцій в цій частині належним чином не обґрунтовані та у зв`язку із цим підлягають зміні.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року засуджено:
ОСОБА_5 за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
ОСОБА_6
- за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців;
- за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , а в разі відсутності у них майна достатнього для відшкодування шкоди з їх законних представників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної зі смертю її брата ОСОБА_12 , 19 107 грн., оплату за надання правової допомоги 3 000 грн. і моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. солідарно.
Стягнуто з ОСОБА_6 , а в разі відсутності у нього майна достатнього для відшкодування шкоди з його законного представника ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 2 365 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої її неповнолітньому сину ОСОБА_13 , та 10 000 грн. моральної шкоди.
Запобіжний захід засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено домашній арешт.
Строк покарання засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вказано обчислювати з дня затримання кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано винними та засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 24 липня 2014 року приблизно о 00 годині 50 хвилин в стані алкогольного сп`яніння знаходилися біля будинку АДРЕСА_2 , куди підійшли ОСОБА_14 та неповнолітній ОСОБА_13 . До них також приєдналась сестра ОСОБА_6 - ОСОБА_15 , яку ОСОБА_14 став обіймати та гладити руками по різним частинам тіла. Поведінка ОСОБА_14 обурила ОСОБА_6 , який попросив останнього припинити вищезазначені дії, але той проігнорував дане прохання, після чого ОСОБА_6 наполіг, щоб ОСОБА_15 пішла додому. Того ж дня близько 01 години 05 хвилин у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , реалізуючи який, вони наполягли, щоб ОСОБА_14 та ОСОБА_13 направились за ними до футбольного поля, розташованого в с. Покровське Нікопольського р-ну Дніпропетровської області. Однак, в районі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 групою осіб з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, не маючи наміру на вбивство, умисно стали наносити удари руками та ногами по тілу ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар по голові, від якого останній впав на землю, та, продовжуючи свій злочинний намір направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ще декілька ударів руками і ногами в область тулуба і голови ОСОБА_14 . Після чого до ОСОБА_14 наблизився ОСОБА_5 та наніс не менше чотирьох ударів кулаком по тулубу та трьох ударів кулаком руки у скроневу область голови, чим спричинили ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження. Залишивши лежачого ОСОБА_14 на землі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покинули його на місці побиття.

24 липня 2014 року ОСОБА_14 було госпіталізовано до Нікопольської центральної районної лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер.

Всі виявлені тілесні ушкодження в області голови ОСОБА_14 розглядаються сумісно як єдина черепно-мозкова травма та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, які через своє ускладнення спричинили смерть.

Крім того, неповнолітній ОСОБА_6 24 липня 2014 року в стані алкогольного сп`яніння в районі будинку АДРЕСА_1 в ході раніше виниклих неприязних відносин з ОСОБА_13 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс ногою один удар в область голови останнього, від якого потерпілий впав на землю, після чого, нахилився до ОСОБА_13 та наніс удар в область носу, чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині призначення покарання ОСОБА_6 скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ст. 121 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ст. 125 ч. 2 КК України покарання у виді 120 годин громадських робіт та на підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі на строк 7 років. В решті вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року залишено без зміни.

Судові рішення щодо ОСОБА_6 в касаційному порядку не оскаржуються.

Заслухавши доповідача, доводи захисника про підтримання касаційної скарги, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. При цьому, таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Проте, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на наступне.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 було призначено за ст. 121 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а ОСОБА_6 за ст. 121 ч. 2, 125 ч. 2 КК України та на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. При цьому, апеляційний суд, хоч і скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , проте рішення про призначення більш тяжкого покарання не приймав, інших підстав для ухвалення вироку щодо нього не зазначив. Так, апеляційний суд ОСОБА_6 за ст. 121 ч. 2, 125 ч. 2 КК України, а також на підставі ст. 70 КК України призначив більш м`яке покарання, ніж призначено вироком суду першої інстанції. Цим же вироком апеляційного суду вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, при цьому апеляційний суд також не навів підстав та мотивів для винесення вироку апеляційним судом та залишення вироку районного суду щодо нього без зміни. Крім того, за змістом вироку апеляційного суду також не вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення або ж застосування більш суворого покарання, у зв`язку із чим висновок про необхідність ухвалення вироку є помилковим і таким, що не відповідає положенням ст. 420 КПК України.

За таких обставин, вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можна вважати законним і обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, при цьому касаційна скарга захисника засудженого ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 - скасуванню в порядку ст. 433 ч. 2 КПК України, вийшовши за межі касаційної скарги, оскільки це не погіршує його становище.

Під час нового апеляційного розгляду суд повинен врахувати викладене, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , прокурора, в тому числі і відповідність цих апеляційних скарг вимогам закону, а також доводи касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 щодо недоведеності обставини вчинення ОСОБА_5 злочину у стані алкогольного сп`яніння та наявності підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 69-1 КК України.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а:
касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 рокущодо ОСОБА_5 та в порядку ст. 433 ч. 2 КПК України щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ______________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3