Справа № 351/1205/17
Провадження № 1-кп/346/308/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, інваліда ІІІ групи, не судимого, депутатом не являється, громадянина України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Злочин вчинено при наступних обставинах. 18 березня 2017 року близько 08 год. 00 хв. обинувачений ОСОБА_4 з метою незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної сировини (гравію) на екскаваторі марки «ЭО-2621 В» реєстраціний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 24.04.2013 року належить його брату ОСОБА_6 та який обвинувачений отримав в тимчасове користування терміном на один день, приїхав до родовища вказаних корисних копалин на прибережній захисній смузі річки Черемош в с. Попельники Снятинського району Івано-Франківської області.
Після цього обвинувачений ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне видобування корисних копалин, маючи намір завантажувати незаконно видобуту сировину на кузов вантажного автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 554 М» реєстраціний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_7 , розмістив екскаватор на родовищі піщано-гравійної сировини (гравію) на металеві опори безпосередньо біля вказаного вантажного автомобіля, а коли усвідомив, що його дії були викриті поліцейськими, підняв металеві опори екскаватора та почав втікати з місця події, однак був зупинений поліцейськими на прибережній захисній смузі річки Черемош в с. Попельники Снятинського району Івано-Франківської області на відстані близько 400 метрів від родовища, так і не виконавши усіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 порушив вимоги :
- ст. 13 Конституції України, згідно якої земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах,
визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону;
- ст. 19 Кодексу України про надра, згідно якої надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу;
- ст. 24 Кодексу України про надра, відповідно якої користувачі надр зобов`язані використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано;забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України. Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою;
- ст. 56 Кодексу України про надра, згідно якої основними вимогами в галузі охорони надр є : забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами; раціональне вилучення і використання запасів корисних копалин і наявних у них компонентів; недопущення шкідливого впливу робіт, пов`язаних з користуванням надрами, на збереження запасів корисних копалин, гірничих виробок і свердловин, що експлуатуються чи законсервовані, а також підземних споруд; охорона родовищ корисних копалин від затоплення, обводнення, пожеж та інших факторів, що впливають на якість корисних копалин і промислову цінність родовищ або ускладнюють їх розробку; запобігання необгрунтованій та самовільній забудові площ залягання корисних копалин і додержання встановленого законодавством порядку використання цих площ для інших цілей; запобігання забрудненню надр при підземному зберіганні нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захороненні шкідливих речовин і відходів виробництва, скиданні стічних вод; додержання інших вимог, передбачених законодавством про охорону навколишнього природного середовища;
- ст. 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно якої одним із принципів охорони навколишнього природного середовища є пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсі при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності;
- ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», яка передбачає, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог : раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України;
- п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 59 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів», згідно якого гірничі відводи можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, іноземним юридичним особам, об`єднанням юридичних осіб, створеним в Україні чи за її межами, а також громадянам України, іноземцям та особам без громадянства лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

Згідно висновку судової експертизи грунтів № 2-0375/17 від 06.04.2017 року зразок грунту, відібраний з берега річки Черемош в с. Попельники Снятинського району Івано-Франківської області є некарбонатним піщаним грунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якій кількість гравію становить 76,64 %.
Зразок грунту, відібраний з кузова вантажного автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 554 М» реєстраціний номер НОМЕР_3 є некарбонатним піщаним грунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю, в якій кількість гравію становить 37,65 %.
Зразки грунту, вилучені із берега річки Черемош в с. Попельники Снятинського району Івано-Франківської області, з металевих опор екскаватора марки «ЭО-2621 В» реєстраціний номер НОМЕР_1 та з кузова вантажного автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 554 М» реєстраційний номер НОМЕР_3 співпадають між собою за комплексом ознак і мають спільну родову належність.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України як незакінчений замах на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Під час досудового розслідування 12 червня 2017 р. в кримінальному провадженні № 0000089 було укладено угоду про визнання винуватості за умовами якої :
Сторони визнають правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України як незакінчений замах на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної сировини (гравію).
Підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України, не оспорює фактичних обставин скоєння правопорушення, викладених в обвинувальному акті, вину визнає добровільно, без сумнівів в істиності обраної позиції, яка не є наслідокм застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України визнав повністю, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та прокурором, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди розуміє.
Захисник просив суд затвердити угоду.
Прокурор зазначив на необхідність затвердження угоди про визнання винуватості.
Вислухавши учасників провадження, перевіривши угоду, матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладення угоди є добровільним та повністю відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України та може угода бути затверджена судом. Умови угоди не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди підозрюваний та прокурор, визначена в межах санкції ч. 2 ст. 240 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб не встановлено. Злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Виходячи з викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який визнає свою вину повністю, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень.
Процесуальні витрати за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.
Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 314, 368, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12 червня 2017 року, укладену між прокурором - заступником керівника Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 240 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави - 1587 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят сім) гривень 72 копійки витрат за проведення судової експертизи.

Речові докази:

- екскаватор марки "ЭО-2621 В" реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_6 ;

- вантажний автомобіль марки "ЗИЛ-ММЗ 554М" реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_9 ;

- піщано-гравійну суміш, вилучена з металевих опор, розташованих в задній частині екскаватора марки "ЭО-2621 В" реєстраційний номер НОМЕР_1 , піщано-гравійну суміш, вилучену з металевих частин вантажного автомобіля марки марки "ЗИЛ-ММЗ 554М" реєстраційний номер НОМЕР_3 , піщано-гравійну суміш, вилучену з родовищ піщано-гравійної суміші на березі р. Черемош в с. Попельники Снятинського району Івано-Франківської області - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, лише з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1