Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/712/17
Провадження № 1-кс/723/1047/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2017 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного

суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, освіта середня, не працюючого, раніше не судимого. Підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України

встановив:
Слідчий СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 (в подальшому - слідчий), звернувся в суд з клопотанням, погодженим із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 , посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000793 від 24.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 , 29.02.2016 року біля 20,00 години, знаходячись в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 під час словесної суперечки із ОСОБА_6 наніс останньому декілька ударів правою ногою в область живота, спричинивши потерпілому тілесні ушодження у виді розриву головки підшлункової залози, малого чепця, крововилив в підшлункову залозу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя.

Слідчий та прокурор в клопотанні стверджують, що підставою для його внесення є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого

ч.1 ст.121 КК України. Слідчий вважає, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, про що зібрано достатньо доказів. Може переховуватись від органу досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого. Будь-які інші запобіжні заходи не зможуть запобігти наведеним ризикам, а тому слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні, слідчий та прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту підтримали. Крім цього прокурор зазначив, що крім зазначених ризиків існує також і ризик щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки схиляв потерпілого до дачі завідомо неправдивих показань.

Підозрюваний ОСОБА_4 в ході судового розгляду, свою вину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав і не заперечував щодо застосування вказаного запобіжного заходу.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими слідчий та прокурор обґрунтовують свої доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 24.12.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863 внесено запис про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України з приводу вчиненої ОСОБА_4 нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечне для життя.

20 березня 2017 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином згідно повідомлення про підозру та письмових доказів у вигляді показань потерпілого від 10.03.2017 року, протоколу допиту підозрюваного від 20.03.2017 року, протоколу проведення слідчих експериментів за участю потерпілого від 10.03.2017 року, підозрюваного від 20.03.2017 року, свідка від 11.03.2017 року, протоколів допиту свідків ОСОБА_7 від 20.12.2016 року, ОСОБА_8 від 11.03.2017 року та ОСОБА_9 від 11.03.2017 року вбачається, що повідомлена підозра у вчиненні

ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є обґрунтованою.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також безпосередньо в судовому засіданні слідчий та прокурор зазначили про наявність трьох передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків і потерпілого та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд погоджується із таким твердженням тільки в частині змісту ризику щодо перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу підозрюваним на потерпілого чи інших учасників кримінального провадження знаходячи вказаний ризик не доведеним в судовому засіданні так як із представлених суду письмових доказів у вигляді протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 та із пояснень даних в суді підозрюваним, слідує, що він підговорив потерпілого до мовчання з приводу побиття потерпілого безпосередньо підозрюваним. Внаслідок цього потерпілий ОСОБА_6 скрив від правоохоронних органів цей факт та повідомив про отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння.

При цьому слідчий суддя відмічає, що описаний в письмовому клопотанні ризик, щодо цього, викладений неточно, оскільки зазначені обставини представлені як ризик щодо можливості незаконного впливу на потерпілого і схиляння його до дачі завідомо неправдивих показань, перешкоджаючи тим самим кримінальному провадженню, а не перешкоджання кримінальному провадженню шляхом вчинення дій пов`язаних із приховуванням факту вчинення злочину, що за своєю суттю є відмінними поняттями, оскільки в одному випадку здійснюється перекручування обставин вчинення злочину, а в іншому приховування взагалі факту його вчинення.

Таким чином існує ризик, на який посилається прокурор щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Що стосується зазначеного ініціаторами клопотання, ризику щодо можливості ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування внаслідок його проживання не за адресою вчинення злочину, а за іншою адресою та внаслідок тяжкості покарання передбаченого в санкції ч.1 статті 121 КК України, то слідчий суддя вважає такий ризик не доказаним і безпідставним.

Проживання ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 , по місцю проживання своїх батьків, підозрюваний не заперечує, не скриває і в цьому будинку не переховується. Причина не проживання підозрюваного в будинку де було скоєно злочин і де залишилась проживати його сім`я, є очевидною і об`єктивно передбачуваною, оскільки в цьому будинку залишився проживати також і потерпілий та його сім`я.

Що стосується тяжкості покарання, як ризику щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування то вказане твердження, як самостійна підстава для застосування цього ризику не може бути судом використана з огляду на вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

В рішеннях цього органу у справах «Летельє проти Франції», «Мансур проти Туреччини», «Мамедова проти Росії», зазначено, що ймовірність переховування особи не

може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини, які ж або можуть підтвердити ймовірність втечі або ж зробити її незначною.

Тобто, ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

При цьому у рішенні Страсбурзького суду по справі «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року стверджено, вже зазначену обставину та вказано, що при цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з іншими державами та його міжнародні контакти, наявність паспортів, наявність сім`ї, попереднє ухилення від правоохоронних органів, тощо.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та зважаючи на наявність одного ризику, слідчий суддя знаходить, що клопотання обґрунтоване і до ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки для запобігання ризику, передбаченого п.4 ч.1 статті 177 КПК України застосування інших більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім і така недостатність була доведена слідчим та прокурором в суді, з огляду на те, що перебуваючи під домашнім арештом, підозрюваний буде обмежений в можливості перешкоджання досудовому розслідуванню.

Покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків про які просить слідчий та прокурор, на думку слідчого судді слід задовольнити частково, оскільки обов`язок зазначений в клопотанні щодо не відлучання і не залишення підозрюваним місця свого постійного проживання в т.ч. і в період з 20,00 години до 08,00 години, не входить в перелік обов`язків зазначених в ч.5 ст.194 КПК України, а являється визначенням поняття «домашній арешт», що згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Керуючись ст.ст.177,178,181,184,192-194,196,309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає в забороні ОСОБА_4 залишати будинок АДРЕСА_1 , в період часу з 20,00 години вечора до 08,00 години ранку.

Покласти, строком на два місяці, на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати до слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 , прокурора або суду за їх вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

-утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу передати для виконання до Сторожинецького відділу національної поліції

Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Строк дії ухвали два місяці, які слід рахувати з 14,00 години 21 березня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя