Справа № 460/3481/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, безпартійного, військовозобов`язаного, працівника приватного підприємства, не судимого,
за ст.407 ч.3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №28-ПМ від 09 квітня 2014 року, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно до положень ст.9 ч.4 п.1. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори та резервістів під час мобілізації.
Відтак, з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та розпочав проходження військової служби.
У відповідності до плану відмобілізування та проведення військової частини НОМЕР_1 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 червня 2014 року за №448, військову частину НОМЕР_1 з 10 червня 2014 року було переведено на умовне найменування воєнного стану «військова частина польова пошта НОМЕР_2 ».
Про порядок проходження військової служби, солдату ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення розташування військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
30 грудня 2014 року, близько 08 години, військовослужбовець солдат ОСОБА_4 , не маючи на меті назавжди ухилитися від військової служби, самовільно залишив територію розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , що в АДРЕСА_2 та незаконно знаходився поза межами її розташування і проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , до 18 лютого 2015 року.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, тривалістю понад один місяць, за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що вдома залишилася вагітна дружина і важко захворіли його батьки, тому він змушений був знаходитися вдома, оскільки матеріально допомогти сім`ї більше нікому. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцілним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, не з`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, виключно позитивно характеризується за місцем служби, брав безпосередню участь в зоні АТО, повністю визнає свою вину, на даний час вже демобілізований із Збройних сил України, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, призначивши йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 1700 гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1