1-кс/754/1762/17
Справа № 754/9274/17
У Х В А Л А
Іменем України
21 липня 2017 року

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Деснянського районного суду м. Києва, клопотання старшого слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 14.03.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
19.07.2017 року старший слідчий Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим прокурором, про накладення арешту на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 з метою збереження її у якості речового доказу.
В обгрунтування клопотання слідчий зазначає, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000024 від 14.03.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Крім того, у провадженні слідчого відділу знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009244 від 15.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. 17.07.2017 року вказані кримінальні провадження були об`єднані під спільним номер Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000024.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені досудовим слідством особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_2 чим спричинили матеріальної шкоди ОСОБА_5 24.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 було посвідчено довіреність, яку нібито видав ОСОБА_5 на ОСОБА_7 , та уповноважив останнього розпоряджатися його нерухомим майном. Дану довіреність зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій під номером 1311, номер бланка НВІ425729. 26.11.2016 року ОСОБА_7 використовуючи довіреність, яку йому нібито надав ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_8 виступати від імені ОСОБА_5 , а саме посвідчив у приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_9 довіреність, яка зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій під №1756, номер бланка НВА.08.12.2016 року ОСОБА_8 , використовуючи довіреність, яка нібито уповноважує його діяти від імені ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить останньому, а саме уклав договір купівлі-продажу на користь ОСОБА_10 у приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_9 . 29.12.2016 року ОСОБА_10 уклав з ОСОБА_11 , договір купівлі-продажу на квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір було посвідчено к ПНКМНО ОСОБА_9 . 29.12.2016 року ОСОБА_11 уклав з ОСОБА_8 договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 . Предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_2 . Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 показав, що у його приватній власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 07.04.2014 року знаходилася квартира АДРЕСА_2 . 15.12.2016 року йому стало відомо, що невідома йому особа, використовуючи довіреність, яку ОСОБА_5 ніколи не надавав та шахрайським шляхом заволоділа вищевказаною квартирою, а в подальшому заклала її в іпотеку. Крім того ОСОБА_5 в ході допиту у якості потерпілого в рамках кримінального провадження №00093244 від 15.07.2017 року показав, що йому стало відомо, що невстановлена слідством особа, яка можливо причетна до вищевказаного кримінального правопорушення, намагається шляхом використання підроблених документів шахрайським шляхом заволодіти його майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Вказану квартиру було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні №0009244 від 15.07.2017 року.
Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду. Відповідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі й збереження речових доказів.
Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення повного, об`активного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`активних обставин у кримінальному провадженні, встановлення всіх осіб причетних до злочинної схеми, скерованої на заволодіння майном, яке стало об`єктом злочинного посягання, а також для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із здійсненням продажу, переоформлення, передачі в заставу, найм, дарування або відчуження майна іншим способом з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності, збереженням речового доказу, необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, посилаючись на обставини, які у ньому були викладені, просив суд арештувати майно, вказане в клопотанні.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається за відсутності власника майна.
Вислухавши доводи слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом було встановлено, що 14.03.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (кримінальне провадження №0000024). Крім того, у провадженні слідчого відділу знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009244 від 15.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. 17.07.2017 року вказані кримінальні провадження були об`єднані під спільним номер Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000024.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 . У ньому зазначено підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт нерухомого майна, вид майна, що належить арештувати, тобто клопотання оформлене відповідно до вимог ст.171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучені документи, які підтверджують обставини, викладені у клопотанні.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, ч.3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи питання про задоволення клопотання слідчого, погодженого з прокурором та накладання арешту на вказане майно, суд враховує вимоги, передбачені ч.2 ст.173 КПК України та приходить до висновку, що існують правові підстави для арешту майна, є можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для підозрюваного і третіх осіб.
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ч.2 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене вище майно шляхом заборони розпорядження та користування вказаним майном з метою збереження речового доказу.
При цьому, з огляду на положення ч.ч.1, 3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.
Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до відчуження нерухомого майна, зазначеного у клопотанні слідчого, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Керуючись ст.ст. 167-175, 309, 369, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 14.03.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, - задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 з метою збереження її у якості речового доказу.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в суд протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.
Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Слідчий суддя