УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7
При цьому, адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що є відповідні суперечності в пошкодженнях даних речових доказів та висновках судово-медичних експертиз, на пошкодження упаковок по даним речовим доказам, порушення при опечатуванні даних речових доказів, належно не виконанні умови щодо речових доказів, вказані в «Інструкції щодо порядку вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органам дізнання, досудового слідства та суду», порушені права її підзахисного при огляді речових доказів та ін.
Захисник вважає, що згідно ст. 87 КПК України є всі підстави для визнання вищевказаних доказів недопустимими.
Прокурор, потерпілі та представник потерпілого заперечують проти заявленого клопотання, обвинувачені та захисник ОСОБА_4 підтримують заявлене клопотання .
Згідно ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит;
Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
При таких умовах, суд не знаходить беззаперечних даних про істотні порушення прав та свобод людини при дослідженні вказаних захисником доказів на досудовому слідстві, а вказані захисником порушення підлягають перевірці, аналізу, співставленню з іншими доказами при дослідженні їх в нарадчій кімнаті при постановленні судового рішення, згідно вимог ч. 1 ст. 89 КПК України.
Що стосується порушення права особи на захист при дослідженні речових доказів, то дана обставина також підлягає перевірці в сукупності із дослідженням інших доказів по справі.
Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 87, 89, 94 КПК України, суд,
Суддя: