справа №619/893/16-к
провадження №1-кп/619/60/17
УХВАЛА
іменем України
27 червня 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
обвинуваченогоОСОБА_6
захисникаОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001105 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Токарівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369, ч.2 ст.190, ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Данило Лосиновського району Чернігівської області , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369, ч.2 ст.190, ч.3 ст.368 КК України, -

встановив
24 квітня 2017 року у зв`язку із закінченням повноважень судді ОСОБА_8 , якого Указом Президента України від 24.04.2012 №286/2012 було призначено суддею Дергачівського районного суду Харківської області строком на п`ять років, керівником апарату суду було призначено автоматичний розподіл обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_4 за фактом вчинених злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369, ч.2 ст.190, ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369, ч.2 ст.190, ч.3 ст.368 КК України.

25 квітня 2017 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участю сторін.

У судовому засіданні прокурор, обвинувачені та їх захисники вважали, що підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції».

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч.1 ст.337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний акт містить дані про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.2-3), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_4 скоїв злочини, передбачені ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - підбурювання до закінченого замаху на давання хабара, за попередньою змовою групою осіб, а також ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочинів: ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та ч.2 ст.190 КК України (а.с.3), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

До того ж при вказанні правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність вказано дві статті КК України (стаття 369 та стаття 190), що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Далі по тексту обвинувального акту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.3-4), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_4 скоїв злочини, передбачені ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - підбурювання до закінченого замаху на давання хабара, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, а також ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочинів: ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та ч.2 ст.190 КК України (а.с.4), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

До того ж при вказанні правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність вказано дві статті КК України (стаття 369 та стаття 190), що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Далі по тексту обвинувального акту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.4), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_4 скоїв злочини, передбачені ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - підбурювання до закінченого замаху на давання хабара, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, а також ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочинів: ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та ч.2 ст.190 КК України (а.с.4), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

До того ж при вказанні правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність вказано дві статті КК України (стаття 369 та стаття 190), що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Далі по тексту обвинувального акту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.4-5), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України (в редакції станом на 19.04.2012), тобто, пособництво в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, хабара у великому розмірі за вчинення в інтересах того, хто надає хабара, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням хабара.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочину: ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України (а.с.5), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

Далі по тексту обвинувального акту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.6-8), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_6 скоїв злочини, передбачені ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - підбурювання до закінченого замаху на давання хабара, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочинів: ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та ч.2 ст.190 КК України (а.с.8), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

До того ж при вказанні правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність вказано дві статті КК України (стаття 369 та стаття 190), що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Далі по тексту обвинувального акту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.8), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_6 скоїв злочини, передбачені ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - підбурювання до закінченого замаху на давання хабара, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, а також ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочинів: ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та ч.2 ст.190 КК України (а.с.8), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

До того ж при вказанні правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність вказано дві статті КК України (стаття 369 та стаття 190), що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Далі по тексту обвинувального акту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.8-9), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_6 скоїв злочини, передбачені ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - підбурювання до закінченого замаху на давання хабара, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, а також ч.2 ст.190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочинів: ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та ч.2 ст.190 КК України (а.с.9), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

До того ж при вказанні правової кваліфікації з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність вказано дві статті КК України (стаття 369 та стаття 190), що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Далі по тексту обвинувального акту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.9-10), після цього зазначено, що своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України (в редакції станом на 19.04.2012) - одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, хабара у великому розмірі за вчинення в інтересах того, хто надає хабара та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням хабара.
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочину: ч.3 ст.368 КК України (а.с.10), а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: дату та місце його складання та затвердження.

Обвинувальний акт не містить дату його складання.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).

Крім того, положеннями п.1 ч.4 ст.291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком та, відповідно до вимог ст.109 КПК України, має відповідати вимогам щодо змісту та форми, визначеним в законі, зокрема повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Всупереч вимогам п.1 ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не містить відомостей про час проведення більшості процесуальних дій.

У зв`язку з викладеним, прокурором порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення фактично не висунуто, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, суд дійшов висновку про повернення прокурору обвинувального акту.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч.3 п.3, 392 КПК України, суд -

постановив
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 за фактом вчинених злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369, ч.2 ст.190, ч.5 ст.27 ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369, ч.2 ст.190, ч.3 ст.368 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1