АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/236/17 Справа № 195/1133/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2017 року м. Дніпро

5 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0000499 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 1 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На зазначений вирок захисник ОСОБА_7 і обвинувачений ОСОБА_8 , прокурор Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури подали апеляційні скарги.

Захисник і обвинувачений в своїй апеляції просять вирок суду скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України /не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати/.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги її автори посилаються на те, що вирок суду ґрунтується на обставинах провадження, які фактично не були дослідженні у повному обсязі, а їх оцінка була спрямована на обвинувальний ухил. В апеляції зазначається на тому, що обвинувачений вину в інкримінованих правопорушеннях не визнає, оскільки не вчиняв кримінальних правопорушень. Звертається увага на те, що обвинувачений надавав суду свідчення під тиском прокурора та працівників поліції, про який ОСОБА_8 районному суду не повідомив, оскільки боявся отримати більш суворе покарання та тиску

Провадження № 11-кп/774/236/17 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 297 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
громадськості, яка вважала, що злочин скоїв саме він. Разом з цим, наголошується в скарзі на порушення права на захист.

Крім того, в апеляційній скарзі авторами вказується на не врахування судом того, що обвинувачений має двох неповнолітніх дітей та позитивно характеризується за місцем проживання.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, зазначити в мотивувальній частині вироку обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. В іншій частині вирок залишити без змін.

В якості доводів принесеної апеляції прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, вказує на те, що вирок підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Прокурором зазначається, що ОСОБА_8 в ході досудового розслідування щиро розкаявся у вчинених злочинах, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, що відображено в обвинувальному акті. При цьому, автором апеляції наголошується на тому, що обвинувачений в ході судового розгляду вину у вчинених злочинах визнав повністю, щиро розкаявся. Таким чином, на переконання прокурора, місцевий суд, в порушення вимог закону, не застосував п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України.

Вироком суду встановлено, що 14 серпня 2016 року, приблизно о 18 годині ОСОБА_8 знаходячись на території кладовища, розташованого с.Новомихайлівка та с.Запорізька Балка Томаківського району Дніпропетровської області, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись в тім, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до могили, в якій поховано ОСОБА_9 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, піднявши руками надгробну плиту похованої ОСОБА_9 , витягнув з-під неї два металевих швелера довжиною по 1,5 метра кожний швелер, які залишив на території кладовища, щоб в подальшому забрати.

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, керуючись корисливими мотивами, обвинувачений ОСОБА_8 , в цей же день тобто, 14 серпня 2016, приблизно о 18.25 год. залишаючись на кладовищі, розташованому між с.Новомихайлівка та с.Запорізька Балка Томаківського району, Дніпропетровської області, переконавшись, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до столу, який розташований біля могили похованої ОСОБА_10 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до місць їх поховання, витягнув із землі сталевий стіл та за допомогою пилки по металу відділив сталеву трубу діаметром 10 см, від сталевого листа та залишив біля могили, щоб в подальшому забрати.

Крім того, ОСОБА_8 , в цей же день, тобто, 14 серпня 2016 року, приблизно о 18.40 год., залишаючись на кладовищі, розташованому між с.Новомихайлівка та с. Запорізька Балка, Томаківського району, Дніпропетровської області, переконавшись, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до столу, який розташований біля могили похованого ОСОБА_11 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до місць їх поховання, витягнув із землі сталевий стіл, та за допомогою пилки по металу відділив сталевий кутник від сталевого листа, та залишив біля могили, щоб в подальшому забрати.

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на вчинення наруги над могилою та незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, керуючись корисливими мотивами, обвинувачений ОСОБА_8 , в цей же день, тобто, 14 серпня 2016, приблизно о 19 годині, залишаючись на кладовищі, розташованому між с.Новомихайлівка та с.Запорізька Балка Томаківського району Дніпропетровської області, переконавшись, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до могил похованого ОСОБА_12 , похованої ОСОБА_13 , та похованого ОСОБА_14 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до місць їх поховання, піднявши руками надгробну плиту похованого ОСОБА_12 , витягнув з-під неї металевий кутник довжиною 2 метри, після чого піднявши руками надгробну плиту похованої ОСОБА_13 , витягнув з-під неї металевий кутник довжиною 2 метри, після чого піднявши руками надгробну плиту похованого ОСОБА_14 , витягнув з-під неї металеву трубу довжиною 1,5 метри, незаконно заволодівши зазначеним майном, обернувши його таким чином на свою користь, з місця скоєння злочину зник.

Крім того, 15 серпня 2016 року, приблизно о 17 годині, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходився неподалік с.Миролюбівка Томаківського району Дніпропетровської області, де проїжджаючи біля кладовища, розташованого на околиці с.Миролюбівка Томаківського району Дніпропетровської області, у нього повторно виник злочинний умисел на вчинення наруги над могилою та незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, з корисливих мотивів, та, переконавшись, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до могили, в якій поховано ОСОБА_15 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, піднявши руками надгробну плиту похованого ОСОБА_15 , витягнув з-під неї один сталевий кутник довжиною близько 1,5 метри, при цьому було зруйновано могильну стелу, після чого залишив біля вищевказаної могили сталевий кутник, щоб в подальшому його забрати.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на вчинення наруги над могилою та незаконне заволодіння предметами, що знаходиться на могилі, керуючись корисливими мотивами, обвинувачений ОСОБА_8 , в цей же день тобто 15 серпня 2016 року, приблизно о 17.20 год., залишаючись на кладовищі, розташованому на околиці с.Миролюбівка, Томаківського району, Дніпропетровської області, де переконавшись, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до могил похованих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до місць їх поховання, піднявши руками надгробну плиту, похованого ОСОБА_16 , витягнув з-під неї 2 металевих кутника довжиною по 1,5 метри кожний, піднявши руками надгробну плиту похованого ОСОБА_18 , витягнув з під неї 2 металевих кутника довжиною по 1,5 метри кожний, піднявши руками надгробну плиту похованої ОСОБА_19 , витягнув з під неї 2 металевих кутника довжиною по 1,5 метри кожний, піднявши руками надгробну плиту похованого ОСОБА_17 , витягнув з під неї 2 металевих кутника довжиною по 1,5 метри кожний, пошкодивши при цьому могильні стели вищевказаних могил, після чого залишив біля вищевказаної могили сталеві кутники, щоб в подальшому їх забрати.

Окрім того, 15 серпня 2016 року приблизно о 17.50 год., ОСОБА_8 залишаючись на кладовищі, розташованому на околиці с.Миролюбівка, Томаківського району, Дніпропетровської області, де переконавшись, що його злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшов до могили похованого ОСОБА_20 , після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до місць їх поховання, піднявши руками надгробну плиту похованого ОСОБА_20 , намагався витягнути з-під неї металевий кутник, але не зміг його витягнути, пошкодив при цьому могильну стелу вищевказаної могили.

Після чого, незаконно заволодівши вищевказаними металевими виробами, які витягнув з-під нагробних плит вказаних могил, з місця скоєння злочину зник.

Вислухавши пояснення і думку прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, також заперечував проти апеляції сторони захисту, вважав її безпідставною та просив залишити без задоволення, його доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як слідує з апеляції обвинуваченого та його захисника, вони вважають ухвалений вирок незаконним через те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, зокрема стосовно невизнання ОСОБА_8 своєї вини, та в зв`язку з тим, що до останнього було застосовано тиск працівниками відділу поліції, прокурором.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження та вирок суду, колегія суддів вважає твердження, викладені в апеляції сторони захисту безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Досліджені в судовому засіданні та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, об`єктивність яких у колегії суддів сумнівів не викликають.

При цьому, як вбачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_8 в судовому засіданні вину свою визнав повністю і показав суду, що він 14 та 15 серпня 2016 року у вечірній час, на кладовищі, розташованого на околиці с.Миролюбівка Томаківського району, понівечив могили людей, похованих там, та викрав металеві кутники із-під пам`ятників та металевий стіл.

Крім того, досліджений апеляційним судом технічний носій, який містить в собі допит обвинуваченого, підтверджує встановлені місцевим судом обставини, в тому числі стосовно визнання вини обвинуваченим.

Обґрунтовано суд послався у вироку, як на доказ винуватості ОСОБА_8 на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з якого слідує, що ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка йому продала металеві вироби /а.с. 17, том 1/.

Підстав ставити під сумнів покази ОСОБА_21 по даному провадженні не вбачається.

Неупередженість та правильність встановлення винної у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 297 КК України особи, наведеним вище свідком, узгоджується з поясненнями потерпілих, протоколами огляду місць скоєння злочину з фото таблицями до них та іншими фактичними даними, що містяться у матеріалах.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що твердження обвинуваченого стосовно його непричетності до інкримінованих злочинів, є виключно його способом захисту, спрямованим на уникнення відповідальності, за вчинений злочин.

Що стосується доводів апеляції сторони захисту про порушенням права на захист обвинуваченого під час судового розгляду, то вони під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Одночасно, судом апеляційної інстанції були перевірені твердження, що викладені в апеляції та його захисника, про те, що ОСОБА_8 давав покази у суді про визнання своєї вини під тиском працівників поліції та прокурора. Однак ці твердження є голослівними і в матеріалах справи свого підтвердження не знайшли. ОСОБА_8 під вартою не знаходився, у суді працівники поліції його не супроводжували, мав вільний спосіб пересування. Дані, які б свідчили, що потерпілі чи інші особи здійснювали на ОСОБА_8 будь який тиск відсутні і таких даних і обставин останнім не наведено.

Безпідставними, колегія суддів, вважає і доводи апеляції про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначена обвинуваченому ОСОБА_8 реальна міра покарання у виді 4 років позбавлення волі, відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність і визначена в межах санкції інкримінованого йому кримінального првопорушення.

При обранні такої міри покарання суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, особу обвинуваченого та посередню характеристику за місцем проживання.

При цьому, колегія суддів вважає об`єктивним і неупередженим висновок суду про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства, оскільки вчинені ним злочини є повторними, посягають на моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, заподіюють моральну шкоду рідним і близьким померлих, порушують громадський спокій.

На переконання судової колегії, покарання, призначене ОСОБА_8 , є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляції прокурора про необхідність зміни вироку та уточнення його мотивувальної частини щодо пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вирок, в тому числі і в частині призначення покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

При цьому, апеляційним переглядом вироку спростовані доводи прокурора щодо низки пом`якшуючих покарання обставин, а саме щир6е його каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, так як місцевий суд, відповідно вироку, такі обставини по даному провадженні, не встановив, що підтверджується і доводами викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , де він не визнавав своєї вини, що свідчить про відсутність вказаних прокурором пом`якшуючих покарання обставин.

Разом з тим і підстав призначення більш суворого покарання, як про це вказує прокурор по даному провадженні, не вбачається.

Таким чином, підстави для задоволення принесених апеляцій відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури, залишити без задоволення, а вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області