Справа № 170/772/16-к Провадження №11-кп/773/206/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 121, ч.ч.1,2 ст.125, ч.2 ст.289,ч.2 ст.186, ч.2 ст. 146, ч.1 ст.129 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000172 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 25 січня 2017 року, яким

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, працюючий в навчальному методичному центрі «Бізнес-Леді», згідно ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі;

за ч.2 ст.289 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.2 ст.146 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

за ч.1 ст.129 КК України на 2 (два) роки обмеження волі;

за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_13 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
Також за ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_13 виправдано за недоведеністю.
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з середньою освітою, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч.1 ст.129 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;

за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_14 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладенні на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Також за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_14 виправдано за недоведеністю.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_13 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили. Строк тримання під вартою ОСОБА_13 постановлено обчислювати з 21.30 год. 13 серпня 2016 року. Зараховано в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 21.30 год. 13 серпня 2016 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обрано щодо ОСОБА_14 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено долю речових доказів, судових витрат, арештованого майна та цивільні позови.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд,

ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду, 13 серпня 2016 року ОСОБА_13 , знаходячись неподалік нічного клубу «Одісей», що в урочищі Гряда Шацького району Волинської області, а в подальшому на території центрального пляжу озера Велике Чорне, що в смт. Шацьк Волинської області та селі Світязь Шацького району Волинської області, під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс чисельні удари кулаками та ногами по голові та тулубу ОСОБА_18 , заподіявши йому різні за характером та ступенем тяжкості тілесні ушкодження належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Крім того, в той самий період ОСОБА_13 разом із особою, матеріали досудового розслідування щодо якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_14 , умисно, почергово застосували фізичне насильство щодо ОСОБА_19 , яке виразилося у нанесенні чисельних ударів руками по обличчю останнього на території центрального пляжу озера Велике Чорне, що в смт. Шацьк, нанесенні ОСОБА_13 одного удару кулаком в обличчя ОСОБА_20 в селі Світязь, неподалік бару Альф-2 та нанесенні ОСОБА_14 кілька ударів в обличчя потерпілого ОСОБА_19 по дорозі з урочища Гряда до озера Чорне, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.

Також, цього ж дня близько 01 години 20 хвилин ОСОБА_13 , знаходячись неподалік нічного клубу «Одісей», що в урочищі Гряда Шацького району Волинської області, діючи спільно, узгоджено, із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та ОСОБА_14 , усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, керуючись метою заволодіння чужим транспортним засобом, застосовуючи насильство, яке полягало в притисканні особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та ОСОБА_13 потерпілого ОСОБА_20 до паркану та вимозі віддати ключі від автомобіля. В подальшому ОСОБА_13 наказав ОСОБА_21 сісти за кермо автомобіля БМВ, а ОСОБА_14 , взявши його за шию примусив сісти в автомобіль БМВ і наказав їхати за автомобілем Форд Фокус, яким керував ОСОБА_22 , таким чином застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, примусово відсторонивши потерпілого ОСОБА_20 від керування своїм автомобілем, відкрито заволоділи належним останньому автомобілем марки «Форд Фокус», використовуючи вказаний транспортний засіб для пересування по території Шацького району Волинської області.

В подальшому ОСОБА_13 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, цього ж дня біля 01 години 20 хвилин, знаходячись неподалік нічного клубу «Одісей», що по вулиці Центральній в урочищі Гряда Шацького району Волинської області, діючи з метою викрадення, змусили ОСОБА_23 помістити ОСОБА_18 , який перебував у непритомному стані, на заднє сидіння автомобіля «Форд Фокус», де утримували останнього протягом тривалого періоду часу в супереч його волі, пересуваючись при цьому вказаним транспортним засобом по території Шацького району Волинської області, під час чого неодноразово наносили удари по тілу останнього, заподіюючи йому різні за характером та ступенем тяжкості тілесні ушкодження, чим спричинили потерпілому фізичних страждань.

Також, ОСОБА_13 в той же день - 13 серпня 2016 року, діючи спільно із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та ОСОБА_14 , знаходячись на центральному пляжі озера Велике Чорне, що в смт. Шацьк Волинської області, використовуючи та демонструючи предмет візуально схожий на пістолет, висловлювали погрозу вбивством на адресу ОСОБА_18 , який перебував у непритомному стані, та ОСОБА_19 , що викликало в останнього реальні підстави здійснення цієї погрози.

Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачувався в тому, що він 13 серпня 2016 року, знаходячись неподалік нічного клубу «Одісей», що в урочищі Гряда Шацького району Волинської області, за попередньою змовою із ОСОБА_24 , діючи з корисливих мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном та грошовими коштами, застосувавши до ОСОБА_19 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилось в притисканні останнього до паркану та утримуванні його за руки, не даючи потерпілому таким чином можливості рухатися, шляхом ривка, відкрито заволодів належними йому грошима в сумі 141 гривня та 100 польських злотих.
Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст.186 КК України виправдано за недоведеністю.
Також органами досудового розслідування ОСОБА_14 обвинувачувався в тому, що він 13 серпня 2016 року, за попередньою змовою із ОСОБА_13 та ОСОБА_24 , знаходячись неподалік нічного клубу «Одісей», що в урочищі Гряда Шацького району Волинської області, а в подальшому на території центрального пляжу озера Велике Чорне, що в смт. Шацьк Волинської області та села Світязь Шацького району Волинської області, під час конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, почергово застосували фізичне насильство відносно ОСОБА_18 , яке виразилося у нанесенні чисельних ударів кулаками рук по голові, тулубу та кінцівках останнього, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_25 за ч.2 ст.125 КК України виправдано за недоведеністю.
В поданій апеляційній скарзі зі змінами захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , не оспорюючи вини останнього за ч.1 ст.121, КК України, вважає вирок суду в частині засудження ОСОБА_13 за ч.2 ст.289, ч.1 ст.129, ч.1 ст.125, ч.2 ст.146 КК України незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що потерпілий ОСОБА_18 без об`єктивних причин не був присутній на жодному судовому засідання в суді першої інстанції. Зазначає, що ОСОБА_13 пересувався на автомобілі Форд який належить ОСОБА_26 , останній в свою чергу на автомобілі БМВ, який перебував у володінні ОСОБА_13 , при цьому не погрожував потерпілому та не наносив тілесних ушкоджень. Також вважає, що не доведена вина ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_13 не враховано його молодий вік, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, безпідставно не визнано як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину за ч.1 ст.121 КК України, вибачився перед потерпілим та повністю відшкодував матеріальну шкоду. Просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_13 за ч.2 ст.289, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , також не оспорюючи винуватості останнього за ч.1 ст.121 КК України, вважає вирок суду в частині засудження ОСОБА_13 за іншими статтями незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що показання потерпілого ОСОБА_19 відображені у вироку не узгоджуються та не відповідають тим, що він давав в судовому засіданні. Також зазначає, що судом безпідставно застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки у вироку зазначено, що суд виключає корисливий мотив вчинення злочину. Вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_13 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.129, ч.1 ст.125 КК України. Також посилається на те, що судом не вмотивовано задоволено цивільні позови в частині відшкодування моральної шкоди. Вважає, що судом безпідставно постановлено знищити речові докази, а саме одягу та пістолету. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 вважає вирок суду в частині визнання останнього винним за ч.2 ст.289 КК України необґрунтованим. Посилається на те, що між ним ОСОБА_24 та ОСОБА_13 не було домовленостей про вчинення групою осіб дій, спрямованих на незаконне заволодіння автомобілем. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_14 у вчинені даного злочину. Просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_14 за ч.2 ст.289 КК України скасувати та виправдати його у зв`язку із недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що у вироку суд безпідставно зазначив, що корисливий мотив вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, не знайшов свого підтвердження. Вказує, що також безпідставно виключено з обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_27 кваліфікуючу ознаку попередню змову групою осіб при вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.146 КК України. Також зазначає, що судом першої інстанції безпідставно виправдано ОСОБА_13 за ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_14 за ч.2 ст.125 КК України. Просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким обвинувачених визнати винними за всіма інкримінованими досудовим розслідуванням статтями та призначити ОСОБА_13 за кожною статтею відповідне покарання яке зазначене в апеляційній скарзі і на підставі ст. 70 КК України остаточно визначити до відбуття ОСОБА_13 8 років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна; аналогічно призначити ОСОБА_14 за кожною статтею відповідне покарання, яке зазначене в апеляційній скарзі і на підставі ст. 70 КК України остаточно визначити до відбуття ОСОБА_14 6 років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_13 його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які свої апеляційні скарги підтримали повністю, захисника ОСОБА_12 частково, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, обвинуваченого ОСОБА_14 , його захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які апеляційну скаргу прокурора заперечили, а інші апеляційні скарги підтримали, потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 та прокурора, які апеляційну скаргу останнього підтримали, а апеляційні скарги інших учасників судового розгляду заперечили, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 та прокурора до задоволення не підлягають, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слід частково задовольнити з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.1 ст.121 КК України та обвинуваченого ОСОБА_14 за .ч.1 ст. 129, ч.1 ст.125 КК України ніким не оскаржується, а тому в порядку ст. 404 КПК України в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування і судове провадження у ньому проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин справи.
Судом першої інстанції досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, при цьому суд повно і всебічно дослідив зібрані у провадженні докази, у тому числі і щодо їх належності, достовірності та допустимості, і в їх сукупності, дав їм відповідну юридичну оцінку, з наведенням у вироку своїх висновків.
Твердження в апеляційних скаргах про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, є безпідставними.
Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, характеризується діями з незаконного заволодіння транспортним засобом, тобто умисного, з будь-якою метою протиправного вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. При цьому воля потерпілого або ж користувача ігнорується, подавляється чи фальсифікується.
Виходячи із зазначених положень закону слід зробити висновок, що незаконне заволодіння транспортним засобом може відбуватися як для тимчасового користування, так і для незаконного та безповоротного обернення (розкрадання) його на свою користь або користь інших осіб. Ці дії повністю охоплюються диспозицією ст.289 КК, якою не обмежено мету незаконного заволодіння транспортним засобом, спосіб, а також подальші дії щодо розпорядження викраденим транспортним засобом.
В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_19 показав, що ОСОБА_13 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, притиснули його до паркану та наказали віддати ключі від автомобіля, а обвинувачений ОСОБА_14 взявши ОСОБА_19 за шию примусив сісти в автомобіль «БМВ», таким чином усунув потерпілого від керування автомобілем.
Крім того, не заслуговує на увагу посилання сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Будучу допитаним під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_23 дав ствердні покази про те, що обвинувачений ОСОБА_13 наносив йому тілесні ушкодження в с. Світязь, коли він заступався за ОСОБА_18 , дані показання також підтверджуються висновком судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого ОСОБА_23 .
Доводи апеляційної скарги захисника про невинуватість ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України колегія суддів визнає також безпідставними, виходячи з наступного.
Обвинувачений ОСОБА_13 не заперечує той факт, що він перевозив потерпілого ОСОБА_18 в автомобілі за обставин, зазначених у вироку суду.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 146 КК України виражається у таємному або відкритому викраденні людини, тобто у вилученні проти її волі з місця перебування (проживання, роботи, навчання, відпочинку та ін.) та переміщення в інше місце, визначене викрадачем, де особа утримується в неволі.
Незаконне позбавлення волі може виражатися у вчиненні дій, які полягають в реальному позбавленні або обмеженні особистої волі потерпілого, не пов`язаному з його викраденням. Потерпіла особа незаконно, в примусовому порядку, поза її волею утримується в тому місці, де вона сама до цього добровільно не знаходилася, особу позбавляють можливості пересуватись за власним розсудом.
Злочин вважається закінченим з моменту фактичного вилучення особи та початку її примусового утримання.
Незаконне позбавлення волі чи викрадення людини способом, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань є оціночною ознакою, наявність чи відсутність якої має визначатися судом з урахуванням місця, де вона трималась, способу її утримання, інших конкретних обставин справи та особи потерпілого.
Враховуючи, що ОСОБА_13 незаконно позбавив волі ОСОБА_18 із заподіянням йому тілесних ушкоджень, його дії правильно кваліфіковані судом як незаконне викрадення людини за кваліфікуючою ознакою - вчинене способом, що супроводжувався заподіянням потерпілому фізичних страждань.
Таким чином, безпосередньо дослідивши зібрані докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Також є безпідставними доводи захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України враховуючи наступне.

Так, під час досудового розслідування та під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_19 давав послідовні та ствердні показання про те, що обвинувачений ОСОБА_13 висловлював щодо нього погрозу вбивством, демонструючи при цьому предмет візуально схожий на пістолет, що викликало в потерпілого реальні підстави здійснення цієї погрози.

Враховуючи характер, місце та обставини вчинення погрози вбивством обвинуваченим ОСОБА_13 , потерпілий ОСОБА_19 сприйняв її зі сторони ОСОБА_13 як реальну, оскільки в нього були підстави побоюватись здійснення вищезазначеної погрози.
Таким чином ОСОБА_13 , своїми діями, що виразилися у погрозі вбивством, коли в потерпілого були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.129 КК України.
Не заслуговує на увагу посилання прокурора щодо безпідставного виправдання ОСОБА_13 за ч.2 ст.186 КК України.

Так, в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_20 показав, що гроші з його кишень дістав ОСОБА_27 (особа, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження), в той час коли обвинувачений ОСОБА_13 вимагав у нього лише ключі від автомобіля.

Таким чином органами досудового розслідування не здобуто доказів, на підтвердження винуватості ОСОБА_13 у вчинені відкритого викрадення чужого майна.

Доводи прокурора щодо безпідставного виправдання обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.2 ст.125 КК України також є необґрунтованими.

Як встановлено під час розгляду справи у суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_19 не бачив чи наносив ОСОБА_14 тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_18 .

Крім того, під час досудового розслідування в кримінальному провадженні не здобуто доказів щодо вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими за попередньою змовою групою осіб, тому судом першої інстанції обґрунтовано виключено дану кваліфікуючу ознаку, з чим погоджується і апеляційний суд.

За таких обставин, саме показання потерпілого ОСОБА_19 поряд з показаннями свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчинені кримінальних правопорушень за які останніх було засуджено.
Крім того, вироком суду було виключено кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину за попередньою групою осіб, однак, формулюючи обвинувачення за ч.2 ст. 289 КК України суд помилково зазначає, що даний злочин вчинений групою осіб.
Апеляційний суд вважає, що зазначені протиріччя не є істотними порушеннями, оскільки не вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення.
Щодо доводів сторони захисту та прокурора про призначення обвинуваченим покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених злочинів та їх особам, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_13 судом першої інстанції враховано, що останній має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, частково відшкодував завдану шкоду, що судом обґрунтовано визнано обставиною яка пом`якшує покарання, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин. Крім того враховано думку потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_13 суворого покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 враховано, що останній вину у вчинених злочинах визнав, щиро розкаявся, раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, на підставі чого обвинуваченого звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, з встановленням максимального іспитового строку.
Доводи апелянтів, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_18 у сумі 150 000 гривень, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.23 ЦК України в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення і вирішив заявлені цивільні позови в повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.
Разом з тим, виключаючи корисливий мотив вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції безпідставно застосував до обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_28 додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому вирок суду в частині призначення додаткового покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. ст.ст.404, 405, 407, КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Шацького районного суду Волинської області від 25 січня 2017 року, в частині призначеного додаткового покарання обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.2 ст.289 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді