Справа №295/4826/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2017 року м. Житомир
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, де зазначено, що 21.04.2017 року в період часу з 08.00 до 09.30 год. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , шляхом підбору ключа проникли до кв. АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали сумку спортивну, дублянку чоловічу коричневого кольору та грошові кошти чим завдала потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди в особливо великих розмірах в сумі 502500 грн.
В ході досудового розслідування було встановлено, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно гр. ОСОБА_4 є власником 1/2 квартири АДРЕСА_3 .
Слідчий зазначив, що зв`язку із проведенням слідчих дій та в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), існує обґрунтована необхідність накладення арешту на вище вказане майно.
Як вбачається зі змісту Інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.05.2017 року, ОСОБА_8 є власником ? частини квартири АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.10.2004 року.
Оскільки учасники кримінального провадження не заявили клопотання про застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду цього клопотання, тому слідчий суддя відповідно до ч.1 ст.107 КПК України визнав можливим не застосовувати технічні засоби фіксування під час розгляду даного клопотання.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи слідчого, який просив задовольнити дане клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Зі змісту ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частина 3 статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Нормами ч. 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, в тому числі і на рухоме майно.
Частина 11 ст. 170 КПК України визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За таких обставин, з метою збереження речового доказу, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про накладення арешту.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на ? частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.10.2004 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1