Справа № 148/2176/16-к
Провадження №11-кп/772/413/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_9 ,
законних представників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000533 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, учня 1 курсу сільськогосподарського коледжу м. Ладижин, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном один рік.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , освіта неповна середня, учня ЗОШ № 4 м. Ладижин, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном один рік.
Запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не обирались.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 17.08.2016 року, біля 11:00 год., в с. Михайлівка Тульчинського району, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів, пройшли в домогосподарство АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_12 . Зайшовши в дане домогосподарство, ОСОБА_7 , ввівши в оману господаря ОСОБА_12 , попросив, щоб останній показав, де знаходиться ліс та разом з ним вийшов на вулицю, а ОСОБА_8 в свою чергу, через незамкнені двері проник в середину будинку, звідки таємно, навмисно, викрав грошові кошти в сумі 500 грн., чим спричинили потерпілому матеріального збитку на вказану суму.
В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрадені грошові кошти в сумі 500грн. розділили порівну та витратили на власні потреби.
Прокурор ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік. Покласти на ОСОБА_13 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Засудити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік. Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.
Прокурор зазначає, що звільнивши обвинувачених від покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд безпідставно не поклав на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 та законних представників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за яким вони засуджені, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, та ніким не оспорюється. Кваліфікація дій обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України також є вірною.
При цьому слушними є доводи прокурора про порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
У ст. 76 КК України чітко зазначено обов`язки, які суд покладає на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням обов`язково, а які суд може додатково покласти.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд не дотримався вимог ч. 4 ст. 374 КПК України, якою передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до статтей 75-79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засуджених, а також трудовий колектив або особа, на які, за їх згодою або на їх прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженими і проведення з ними виховної роботи.
Як вбачається з вироку, при призначенні обвинуваченим покарання, суд, у порушення вимог ч. 4 ст. 374 КПК України та ч. 2 ст. 75 КК України, ніяких обов`язків, передбачених ст.76 КК України, на ОСОБА_13 та ОСОБА_8 не поклав, хоча це є одним з обов`язкових елементів, які визначають основний зміст випробування.
Поза увагою суду залишились і роз`яснення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, а саме те, що звільнивши обвинувачених від відбування покарання з випробуванням та не поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, суд унеможливив здійснення органами виконання покарань належного контролю за їх подальшою поведінкою.
За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 414, 420 КПК України,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати.
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік.
Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців з дня його проголошення.
Судді: (підписи)
Згідно оригіналу. Суддя: