Справа № 405/1991/17

"30" травня 2017 р. м. Кропивницький
Заявники та їх представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на обставини викладені у скарзі.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечили проти задоволення скарги, вважають її не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в даному кримінальному провадженні проведено всі необхідні слідчі дії та винесено вмотивовану постанову про закриття кримінального провадження.
Заслухавши учасників та дослідивши представлені матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
За наслідками проведеного досудового розслідування постановою старшого слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 від 24.03.2017 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198,ч.1 ст. 396 КК України.
Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Дану скаргу подано належною особою, та у строки, передбачені КПК України.
При цьому, оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалков та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безструнним і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертів. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантії забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Разом з тим, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За змістом ч. 1 ст. 92 КПК України доказування обставин, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

При цьому слідчим суддею відзначається, що досудовим розслідуванням не встановлені обставини, які мають суттєве значення та на які вказують потерпілі, а саме: щодо обставин та особи, яка викрала ключі, а показання свідків містять суперечності, зокрема Капустеря вказує на ОСОБА_16 , що та брала у неї гроші, а остання на ОСОБА_17 .

Крім того, не допитано детально потерпілих та не перевірено всі доводи та обставини, які їм відомі, не усунуті протиріччя у досудовому розслідуванні про які, остання заявляє.

Крім того, не дана слідчим оцінка частині доказів, які здобуті в порядку КПК 1960 року, а саме: не надано оцінки показанням ряду свідків, в тому числі і працівників міліції про вилучення за місцем проживання ОСОБА_12 частини грошей, викрадених у потерпілих, не надано оцінки іншим матеріалам справи, що зазначено в ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 26.05.2014 року.

Крім того, не усунуті розбіжності в показаннях свідків, які надані під час досудового розслідування та в судовому засіданні в Маловисківському суді.

Не з`ясовано викрадену кількість коштів, які передавались між учасниками, а саме в якій кількості, та в який період.

Крім того, потерпілим не було надано відеозапис слідчих дій для перегляду. Крім того, порушено право на одночасний допит між свідками та потерпілими, в порядку ч. 4 ст. 96 КПК України, що є істотним порушенням прав та основоположних свобод людини.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що свідок не має права відмовлятись від дачі показань, у тому числі щодо одночасного допиту, оскільки це його обов`язок, за невиконання якого передбачена кримінальна відповідальність.

Отже, на думку слідчого судді, слідчим при закритті кримінального провадження зазначених вимог закону не дотримано, постанова є такою, що винесена передчасно на підставі неповно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного, об`єктивного дослідження даних, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задовольнити.
Постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 від 24.03.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000290 від 11.06.2013 року скасувати.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1