Номер провадження 1-кс/556/108/2017
У Х В А Л А
про часткове задоволення скарги
Слідчий суддя Володимирецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володимирецького районного суду скаргу ОСОБА_4 на дії слідчого органу досудового розслідування, -
ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на дії слідчого Володимирецького відділення поліції Варашського ВП ГУНП у Рівненській області з приводу неповернення тимчасово вилученого майна.
В судовому засіданні скаржник підтримав доводи, викладене в скарзі, просив задовольнити її у повному обсязі та пояснив, що 07.04.2017 року під час проведення обшуку, в нього було вилучено грошові кошти в сумі 4650 доларів США, які він зберігав для оплати операції своїй матері, вказані кошти збиралися всією родиною на протязі тривалого часу. Оскільки тимчасово вилучене майно, на яке не накладено арешт, підлягає поверненню власнику, просив повернути вилучені кошти.
Обставини, вказані скаржником, повністю підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в судовому засіданні пояснили, що їх мати та теща ОСОБА_7 тяжко хворіє, потребує операції на серці, а саме заміни серцевого клапану. Для проведення операції всі діти ОСОБА_8 збирали гроші, а саме зібрали по 700 доларів США, які передали брату ОСОБА_9 , який живе з матір"ю, має автомобіль і саме він буде везти матір до лікарні на операцію.
Пояснення ОСОБА_10 також підтверджуються висновком ЛКК № 879 від 18.04.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_11 , 1940 р.н. потребує протезування аортального клапану.
Прокурор заперечив проти задоволення заяви, пояснив, що повернення вилученого майна вважає недоцільним.
Заслухавши думку учасників судового процесу, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.
07.04.2017 року працівниками поліції вилучено у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 4650 доларів США.
У ст. 167 КПК зазначається, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частиною 1 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.
Разом з тим, на підставі наданих суду письмових доказів, судом встановлено, що ОСОБА_4 є законним володільцем вказаних грошових коштів, вказані кошти він зберігав для оплати операції своїй матері ОСОБА_11 , яка згідно висновку ЛКК № 879 від 18.04.2017 року потребує оперативного лікування - протезування аортального клапану. ОСОБА_4 або будь-якій іншій особі підозра у даному кримінальному провадженні не пред`являлась. Арешт на тимчасово вилучене майно не накладався.
Таким чином, враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що грошові кошти не перебувають під арештом, і відносно них не встановлено будь-яких інших обмежень, підстав для відмови в поверненні власнику вилученого майна на зберігання суд не вбачає.
Подібний висновок суду ґрунтується також і на положеннях міжнародних договорів, які є частиною кримінально-процесуального законодавства України.
Так, у відповідності до ст..1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема в справах «Стретч проти Сполученого Королівства» (24.06.2003 року), «Спорронг і Леннрот проти Швеції» (23.09.1982 року), «Гаші проти Хорватії» (13.12.2007 року), визначено критерії оцінки сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме:
чи вважається втручання законним;
чи має воно суспільний, публічний інтерес;
чи вважається такий захід пропорційним до визначених цілей.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядається як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави, пов`язаними з утручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття «справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не грунтується на розумних підставах.
Отже, ст.1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. В оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні, доказів вчинення ОСОБА_4 будь-яких протиправних дій не здобуто, а з урахуванням доведеного у судовому засіданні походження коштів та їх призначення для оплати операції особі похилого віку, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучені грошові кошти підлягають поверненню, а скарга ОСОБА_4 задоволенню.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 100, 167, 303, 307, КПК України, слідчий суддя,-
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Визнати бездіяльність слідчого СВ Володимирецького ВП Варашського ВП ГУНП у Рівненській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна незаконною.
Зобов`язати відповідальних працівників Володимирецького ВП Варашського ВП ГУНП у Рівненській області повернути ОСОБА_4 під зберігальну розписку грошові кошти в сумі 4650 (чотири тисячі шістсот п"ятдесят) доларів США.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1