Справа № 739/456/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/143/2017
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000221, за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печенюги Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, інваліда ІІ групи, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Також, просить дослідити документи, перелік яких зазначений в апеляційній скарзі; скасувати ухвалу суду від 12.10.2016 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про призначення комісійної судової авто-технічної експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди та представника потерпілого про призначення судової авто-технічної експертизи та винести нову, якою призначити комісійну судову авто-технічну експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди; надати доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Потерпілим на вирок суду подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити суворе покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами, стягнути заподіяну шкоду відповідно до позовної заяви.

Також просить дослідити докази, перелік яких зазначений в апеляційній скарзі, та призначити авто-технічну експертизу.

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином, - залишено без розгляду.

Процесуальні витрати в розмірі 8383 грн. 35 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушення принципу рівноправності сторін та безпідставне визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 05.09.2015 року, з участю ОСОБА_7 .

Зазначає, що серед доказів, досліджено два висновки експерта, які є взаємно протилежні та містять суттєві розбіжності, зокрема, щодо визначення швидкості мотоцикла. За результатами допиту у судовому засіданні експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 протиріччя щодо механізму та обставин виникнення дорожньо-транспортної пригоди таким способом не усунуто. Крім того, вихідні дані, вказані в ухвалі суду від 26.04.2016 року про призначення судової автотехнічної експертизи щодо місця вчинення ДТП, а саме: нерегульоване перехрестя вулиць, не відповідають інформації, вказаної в довідці Печенюгівської сільради від 11.07.2016 року, згідно якої вулиці Газова та Центральна безпосередньо біля будинку, де проживає ОСОБА_7 , не перетинаються. У зв`язку із зазначеним, прокурором та представником потерпілого заявлено клопотання про призначення комісійної судової авто технічної експертизи, але судом в задоволенні клопотань безпідставно відмовлено, чим порушено принцип рівноправності сторін. Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 непослідовні, змінюються при кожному новому допиті та викликають сумнів щодо їх достовірності та правдивості. З метою перевірки та уточнення показань даних свідків прокурором на стадії судових дебатів заявлено клопотання про відновлення у даному провадженні з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, та надання доручення органу досудового розслідування на проведення слідчих дій, зокрема слідчих експериментів за участю зазначених свідків. Однак, дане клопотання прокурора залишено без розгляду та без прийняття у ньому рішення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КПК України, чим позбавило сторону обвинувачення права на оскарження, порушення судом принципу об`єктивності та неупередженості, рівноправності сторін. Суд першої інстанції, визнаючи недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 05.09.2014 року, проведеного за участю ОСОБА_7 в якості свідка, не врахував той факт, що на момент проведення слідчого експерименту 05.09.2014 року у слідчого не було достатніх даних вважати, що надалі останнього буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, так 14.01.2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, тому безпідставно визнав його недопустимим доказом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду. Зокрема, висновки експерта ОСОБА_14 , які вказані у експертизі № 219 від 26.05.2016 року, та які покладені судом в основу вироку, є хибними, оскільки під час її проведення використано не існуючі вихідні дані, а саме: довжини бокового ковзання мотоцикла, що призвело до невірного розрахунку швидкості мотоцикла. Висновки експерта № 219 від 26.05.3016 року та №106 від 25.03.2014 року містять суттєві суперечності, але судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи для усунення суперечностей. Суд, в порушення вимог ч. 4 ст. 356 КПК України, з метою усунення протиріч у експертних висновках, не провів одночасного допиту експертів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Суд, відкидаючи висновок експерта № 106 від 25.03.2014 року як неналежний доказ, проігнорував відсутність на місці ДТП будь-яких дорожніх знаків, які повинні бути встановлені перед перехрестям. Судом не взято до уваги та не зазначено у вихідних даних для експертизи, що покажчик швидкості на спідометрі мотоцикла зафіксовано на позначці спідометра 40 км/год., що встановлено під час огляду та перевірки технічного стану, та є швидкістю руху мотоцикла під час ДТП. Показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11 не є належним доказом, оскільки їх показання, надані в судовому засіданні, містять суттєві розбіжності з тими показаннями, які вони надавали під час досудового розслідування, і ці розбіжності судом не усувались. Судом безпідставно визнано показання потерпілого та свідка ОСОБА_18 недостовірними, хоча вони протягом досудового та судового слідства були незмінними. Суд, викладаючи показання свідків та експертів, частково спотворив їх, зазначаючи лише те, що виправдовує обвинуваченого.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 30 травня 2013 року, приблизно об 11 год. 00 хв. він, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись вказаним транспортним засобом по вул. Центральна в напрямку м. Новгорода-Сіверського, поблизу будинку №45 в с. Печенюги Новгород-Сіверського району Чернігівської області, в порушення пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та змін, в порушення вимог пункту 10.1 цих же Правил, змінюючи напрямок руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме транспортному засобу мотоциклу «Ява», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку, в порушення пункту 10.4 Правил дорожнього руху, перед поворотом ліворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та в порушення пункту 14.3 Правил здійснив перешкоду транспортному засобу під керуванням ОСОБА_6 , який виконував маневр обгону, внаслідок чого відбулося зіткнення обох транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної краніо-фаціально-скелетної травми: ЗЧМТ, забою головного мозку важкого ступеню, з вогнищами геморагічного забою в обох скроневих долях. Травматичного субдурального крововиливу базально з розповсюдженням на СЧЯ. Проникаючого поранення з розривом реберного краю нижньої повіки правого ока, субконюктивного крововиливу правого ока. Даний комплекс тілесних ушкоджень, згідно висновку судово-медичної експертизи №58 від 16 серпня 2013 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за небезпекою для життя в момент спричинення.

Відповідно до висновків судових експертиз обставин та механізму ДТП №106 від 25 березня 2014 року та №590 від 27 грудня 2014 року порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1, 10.4, 14.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України за відсутності в діях останнього складу кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що обвинувачений в дорожній ситуації, що склалася, виконав вимоги пунктів 9.2 «б», 9.4, 10.1, 10.11, 16.13 ПДР України, порушень правил безпеки дорожнього руху не допустив, тому його дії не перебувають у причинному зв`язку з наслідками у виді травмування потерпілого, що в свою чергу вказує на відсутність в діях обвинуваченого такої обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, як суспільно небезпечне діяння і відповідно свідчить про відсутність в діях обвинуваченого складу вказаного злочину в цілому.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив подані апеляційні скарги задовольнити; представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого та не заперечував проти апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом статті 370 КПК України судове рішення, зокрема, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При цьому, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді провадження не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, не повною мірою перевірив обставини, на які посилається сторона обвинувачення та сторона потерпілого, побудував своє рішення на суперечливих, недостатньо перевірених доказах, не взяв до уваги ті докази, які б могли істотно вплинули на його висновки.

Взявши в основу вироку одні докази і відкидаючи інші, суд, як вважає колегія суду, не переконливо мотивував своє рішення доводами, суперечності передчасно трактував на користь обвинуваченого, без врахування доводів сторони обвинуваченого та потерпілого і, не надаючи їм належної уваги, порушуючи тим самим вимоги ч.6 ст.22 КПК України, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Зокрема, висновком експерта №106 від 25 березня 2014 року, який складений за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, встановлено, що в умовах місця події викладених в постанові, за умови якщо при траєкторіях руху, що зазначені в протоколі слідчого експерименту від 30 грудня 2013 року з участю потерпілого Ковшова, між транспортними засобами учасниками події даної дорожньо-транспортної пригоди був безпечний боковий інтервал, водій мотоцикла «Ява-350», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 з моменту початку зміни напрямку руху автомобіля «ВАЗ-2106», д.н.з. НОМЕР_1 , в умовах події не мав технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований мотоцикл до місця зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2106». За умови, якщо місце події даної дорожньо-транспортної пригоди відбулось не поблизу перехрестя доріг, яке було зазначено відповідними дорожніми знаками, в ситуації, яка склалась на момент ДТП, водій автомобілю «ВАЗ-2106» ОСОБА_7 , з метою запобігання зіткнення з мотоциклом «Ява-350», повинен був діяти у відповідності до пунктів 10.1, 10.4, 14.3 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобілю «ВАЗ-2106» перед початком руху та зміною напрямку руху ліворуч відносно руху мотоциклу «Ява-350» перед здійсненням маневру, не переконався в безпеці таких дій, внаслідок чого відбулося зіткнення з мотоциклом. Такі дії водія автомобіля «ВАЗ-2106» ОСОБА_7 не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.4, 14.3 Правил дорожнього руху України і знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.п. 181-184).

Аналогічні висновки щодо невідповідності дій водія автомобіля «ВАЗ-2106» вимогам пунктів 10.1, 10.4, 14.3 ПДР України, і перебування цих дій з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникнення події даної ДТП, а також наявності у водія автомобіля «ВАЗ-2106», у разі виконання вимог пунктів 10.1, 10.4, 14.3 ПДР України, технічної можливості запобігти зіткненню з мотоциклом «Ява-350» містяться у висновку експерта №590 від 27 грудня 2014 року. Дані експертні висновки виносив експерт ОСОБА_13 .

Разом з тим, згідно висновку експерта ОСОБА_14 №219 від 26 травня 2016 року, складений за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, призначеної судом, на підставі вихідних даних, отриманих за наслідками слідчого експерименту, проведеного за участі обвинуваченого Буркені 06 квітня 2016 року /в період судового розгляду/, водію мотоцикла «Ява-350» ОСОБА_6 , в даній дорожній обстановці, для безпечного проїзду по вул. Центральній в с. Печенюги необхідно було діяти згідно з вимогами пунктів 12.4, 13.1, 13.3, 14.2 «б,в» та 14.6 «а» Правил дорожнього руху України. Дії водія мотоцикла ОСОБА_6 не відповідали вимогам даних положень ПДР України. Невідповідні дій водія мотоцикла вимогам пунктів 12.4, 13.1, 13.3, 14.2 «б,в» та 14.6 «а» ПДР України з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП, невідповідні дії водія ОСОБА_6 є необхідною умовою і причиною настанням події ДТП. Відносно місця первинного контакту маневр обгону водій мотоцикла з технічної точки зору закінчив би за перехрестям. Дії водія ОСОБА_7 не можуть бути оцінені в відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР України, він мав би можливість безпечно закінчити виконання маневру лівого повороту з вул. Центральної на вул. Газову, якби не був позбавлений такої можливості через невідповідність дій водія мотоцикла вимогам пунктів 12.4, 13.1, 13.3, 14.2 «б,в» та 14.6 «а» ПДР України. Водій мотоцикла мав технічну можливість безпечно проїхати по даній ділянці дороги, відповідно мав технічну можливість уникнути події даної ДТП, якби під час руху виконував вищезазначені вимоги ПДР України, для цього в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. По показанням водія автомобіля ОСОБА_7 , які зафіксовані слідчою дією 06 квітня 2016 року і які з технічної точки зору немає будь-яких об`єктивних підстав вважати технічно неспроможними, було проведено експертне дослідження та оцінені дії учасників події даної ДТП. Показання водія мотоцикла, які зафіксовані протоколом слідчого експерименту 30 грудня 2013 року в комплексі є неспроможними з технічної точки зору. Відповідно експертне дослідження даної дорожньої ситуації по показанням водія мотоцикла проводитись не може, так-як це може привести до необґрунтованого висновку. Враховуючи виконання водієм автомобіля вимог пунктів 9.2 «б», 9.4, 10.1, 10.11, 16.13 ПДР України, в даній дорожній ситуації цей водій не зобов`язаний надавати перевагу в русі мотоциклісту. Якби в умовах місця події водій мотоцикла рухався по вул. Центральній в с. Печенюги виконуючи вимоги пункту 12.4 ПДР України, тобто рухався не перевищуючи максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті 60 км/год. Тоді з технічної точки зору безпечна дистанція між передньою частиною мотоцикла і задньою частиною попереду їхавшого автомобіля не повинна бути меншою ніж 28,8-29,2 м. З дослідницької частини висновку вбачається, що визначена шляхом проведення розрахунку швидкість мотоцикла під керуванням водія ОСОБА_6 в момент первинного контакту з ґрунтовим узбіччям після зіткненням з автомобілем складала не менше ніж 81,2-84 км/год (т.3 а.п. 61-69).

Тобто, експертизи за №№106, 590 та за №219 є протилежними.

Щодо встановлення швидкісного режиму мотоцикліста, яке має важливе значення для встановлення винного даної події, судом не приділено належної уваги в з`ясуванні даної обставини. Як уже зазначалось вище, в експертному висновку за № 219 було встановлено невідповідність дій мотоцикліста, зокрема п.12.4 ПДРУ, тобто, порушення швидкісного режиму водієм мотоцикла у межах населеного пункту, яка в момент контакту з ґрунтовим узбіччям після зіткненням з автомобілем складала не менше ніж 81,2-84 км/год.

Відповідно до запису перебігу судового засідання, з цього приводу допитувався експерт ОСОБА_14 , який показав, що при відсутності слідів гальмування та ковзання мотоцикла, виходячи з протоколу огляду місця події та додатками до нього, він саме на фотознімках, які додані до зазначеного протоколу побачив шлях бокового ковзання мотоцикла по ґрунтовому узбіччі, який становив 37 м. Виходячи з цих даних він встановив швидкість мотоцикла після зіткнення з автомобілем. Відповідаючи на дане питання, він плутався у відповіді, з яких саме вихідних даних він встановив відстань бокового ковзання і де саме це вбачається на знімках. Залишилось також не з`ясованим питання, чому, відповідно до висновку експерта Турупалова за №106, де відстань зупиночного шляху мотоцикла в умовах місця події визначена 38,46 м. за умови руху 60 км/час /за показаннями Ковшова/ - швидкість менша, а при шляху бокового ковзання в 37 м швидкість 81,2-84 км/год. - більша, що викликає сумнів, який не усунутий при винесенні судового рішення.

Експерт ОСОБА_19 в судовому засіданні суду 1 інстанції показав, що за даними фотознімками неможливо встановити швидкість мотоцикла після його зіткнення з автомобілем. Фотозйомка повинна проводитися із застосуванням спеціальних вимірювальних засобів, а в даному випадку цього не було зроблено.

І далі, виходячи саме з підрахунку швидкості руху мотоцикла в 81,2-84 км/год. робилися подальші експертні висновки експертом ОСОБА_14 . Тобто, дана обставина була вирішальна для визначення результатів експертизи.

Відмовляючи прокурору та представнику потерпілого в їх клопотаннях про призначення комісійної судової авто технічної експертизи, яка б поставила крапку в усіх сумнівах і протиріччях і щодо з`ясування дійсної швидкості мотоцикліста, суд в ухвалі явно надав перевагу висновку № 219 експерта ОСОБА_14 /а.п.114 т.3/, стверджуючи на обґрунтованості саме його висновку, а мотивація обґрунтованості буде викладена у вироку суду, тобто, суд порушив вимоги ст.94 КПК України, так як жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В результаті проведення судових авто технічних експертиз за №106 та за №219 враховувались показання потерпілого ОСОБА_20 при слідчому експерименті від 30 грудня 2013 року, однак висновки експертиз протилежні.

Крім того, в своєму судовому рішенні суд посилається на висновки експертиз за №109 та за № 560, як на такі, які взагалі не існують (а.п.177,179 т.3).

Відповідно до ч.2 п.1 ст.332 КПК України, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності, то суд має право доручити проведення експертизи експертній установі. В даному випадку, протиріччя з приводу обставин ДТП можливо усунути, зокрема, шляхом призначення комісійної судової авто технічної експертизи.

За наявності наведених істотних суперечностей та протиріч суд першої інстанції не дав належної оцінки дослідженим у ході судового слідства та представленими у суді доказам з точки зору належності та допустимості. Зокрема, не виконав вимоги ст. 332 КПК України, щодо проведення експертизи, в разі, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм, їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Залишилися також без відповіді протиріччя, щодо визначення нерегульованого перехрестя та того, чи ДТП відбулося поблизу перехрестя, чи не поблизу його.

В показаннях свідків як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_12 вбачається непослідовність, так як різняться по суті обставин справи з показаннями, даними ними раніше, судом не приймалися міри до усунення цих суперечностей, що мало б важливе значення для встановлення об`єктивної картини події, можливо і шляхом проведення певних слідчих дій, відповідно до ч.1 ст.240 КПК України.

Згідно ст.410 п.1ч.1 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися не дослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Колегія суддів вважає, що всі вищезазначені порушення є істотними, в відповідності до ч.1 ст. 412 КПК України, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду у суді 1 інстанції. При новому розгляді кримінального провадження необхідно звернути увагу на вказані в цій ухвалі апеляційного суду недоліки, усунути їх, а також перевірити інші доводи за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого, з дотриманням вимог кримінального процесуального і кримінального закону та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 412, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4