Єдиний унікальний номер 235/4946/15-к Номер провадження 11-кп/775/1175/2016

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має малолітнього сина інваліда ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює в ДП "Шахтоуправління Південнодонбаське № 1" прохідником, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 260 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто кошти пов`язані із залученням експерта в розмірі 614,20 гривень на користь держави

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 в період з 4.12.2014 року до 25.01.2015 року перебуваючи на території с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, побачивши переміщення різного роду військової техніки, озброєння та військових вантажівок з боєприпасами Збройних сил України, використовуючи власний мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , умисно, з метою сприяння учасникам незаконного військового збройного формування у реалізації їх злочинних намірів щодо вчинення злочинів відносно військовослужбовців підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні Антитерористичної операції, та створення умов, які сприяють діяльності незаконного військового збройного формування, передавав інформацію про її дислокацію та рух, а також результати обстрілів учаснику незаконного військового збройного формування ОСОБА_10 на завідомо для нього використовуваний ним номер телефону НОМЕР_2 .

Злочинна діяльність ОСОБА_8 була припинена співробітниками Служби безпеки України у зв`язку з його затриманням.

Суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 та засудив його за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, як участь в діяльності непередбаченого законом збройного формування.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд безпідставно змінив кваліфікацію дій ОСОБА_8 .. Наполягає на постановленні нового вироку, яким просить визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 258-3 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна.

В запереченнях ОСОБА_8 , зазначає, що жодним нормативно-правовим актом, так звана «ДНР» не визнана терористичною організацією. Крім того, вважає, що негласні слідчі розшукові заходи, в наслідок яких була викрита його діяльність, проведені без ухвали суду безпосередньо відносно нього, тому докази отримані в наслідок цього є недопустимими.

Заслухавши доповідача, державного обвинувача, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення за ст. 258-3 ч. 1 КК України, а саме сприяння діяльності терористичної організації. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, але помилково перекваліфікував його дії на ст. 260 ч. 2 КК України, тобто участь у діяльності незаконного збройного формування, виходячи з наступного.

Відсутність чіткого порядку визнання організації терористичною на думку суду не дає можливості реалізувати положення ст. 24 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» яка, як слідує з її змісту, потребує рішення суду щодо визнання організації терористичною та статті 258-3 Кримінального кодексу України, щодо притягнення до відповідальності за створення терористичної групи чи терористичної організації.

Законом України «Про боротьбу з тероризмом», ані будь-яким іншим законодавчим актом не визначено порядок визнання організації терористичною. Зокрема, не визначено орган державної влади, до повноважень якого відноситиметься право звернення до суду, підсудність таких справ, можливу доказову базу, процедуру розгляду судами, тощо. Звернення Верховної Ради України, що затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII лише закликає міжнародних партнерів України визнати певні організації терористичними, а не визнають їх такими. Крім того, суд першої інстанції звертає увагу, що на сьогоднішній день відсутнє будь-яке рішення суду України, яке б визнавало ДНР терористичною організацією.

На противагу викладеному, суд вважає, що під збройними формуваннями слід розуміти воєнізовані групи, які незаконно мають на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову чи іншу зброю.

Крім того, суд першої інстанції визнав, що в період з 4.12.2014 по 25.01.2015 року ОСОБА_8 дійсно спілкувався з ОСОБА_10 та передавав інформацію для збройних сил ДНР, тобто був обізнаний про те, що ОСОБА_10 пов`язаний з незаконними збройними формуваннями, так званою ДНР, але жодної згадки про те, що ДНР є терористичною організацією дані розмови не містять.

Такий висновок суду першої інстанції є передчасним, тому, колегія суддів не може з ним погодитись.

Так, поняття терористичної організації визначено в статті 1 вищевказаного Закону, відповідно до якого терористична організація це стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого проведено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Враховуючи вищевикладене, вказана організація «ДНР» підпадає під зазначені ознаки терористичної організації, має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Водночас в ст. 24 зазначеного закону йдеться про відповідальність організації за терористичну діяльність та наслідки такої діяльності для неї, а також порядок її ліквідації. Зокрема, необхідно зазначити, що відповідальність за вчинення злочину такою організацією дійсно може наставати лише після розгляду судом обвинувального акту по суті за обвинувачення такої організації в злочинах, передбачених ст.ст. 258 - 258-5 КК України. Однак, положення ст. 24 виказаного закону жодним чином не поширюються на порядок надання правового статусу юридичним особам, організаціям, які організовуються для подальшого здійснення терористичних актів, а відтак твердження суду у вказаній нормі є не обґрунтованим та безпідставним.

Крім того, відповідно до постанов Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБОЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-УІІІ від 27 січня 2015 року; «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схвалену постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2015 року № 145-УІІІ; «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схвалену постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ, в яких «ДНР», «ЛНР» визначено терористичними організаціями, референдум, проведений у травні 2014 року, фіктивним, проведеним у неконституційний спосіб, Російську Федерацію визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнано терористичними організаціями.

Також, Конвенцією ООН проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до п. «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену в групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Аналіз кримінального законодавства, рішення Варшавської конвенції 2001 року, Резолюції Ради Безпеки ООН від 28 вересня 2001 року №1373 по боротьбі з тероризмом, а також відповідних положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» показує, що терористична організація виділена, як вид злочинної організації за спеціальною метою - здійснення терористичної діяльності. Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, направлених на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому, злочини терористичної організації відрізняються від інших споріднених злочинів саме фактором цілеспрямованості залякування населення як засобу досягнення поставленої мети.

13 квітня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/9 від 7 жовтня 2014 року районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення антитерористичної операції, згідно статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Узагальнюючи вищевикладене, слід прийти висновку, що необхідність у визнанні так званих «ДНР» та «ЛНР» терористичними організаціями будь яким нормативно - правовим актом відсутня та не передбачена чинним законодавством.

Більш того, державою Україною так звані «ДНР» та «ЛНР» визнано терористичними організаціями, що зазначено у вищевказаній постанові Верховної Ради України від 27 січня 2015 року.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність перекваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_8 є слушними, оскільки висновки суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 , викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

4 грудня 2014 року о 21-25 годин ОСОБА_8 перебуваючи на території с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, побачивши переміщення різного роду військової техніки, озброєння та військових вантажівок з боєприпасами Збройних сил України, використовуючи власний мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , умисно, з метою сприяння учасникам терористичної організації «ДНР» у реалізації їх злочинних намірів щодо вчинення злочинів відносно військовослужбовців підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні Антитерористичної операції, та створення умов, які сприяють діяльності незаконного військового збройного формування, надавав інформацію про її дислокацію та рух, результати обстрілу учаснику терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 (позивний « ОСОБА_11 ») на завідомо для нього використовуваний ним номер телефону НОМЕР_2 .

Продовжуючи свою діяльність 06 грудня 2014 року о 15-16 годин та 17 січня 2015 року о 14-22 годин, на території с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_8 використовуючи власний мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , умисно, надав інформацію щодо результатів обстрілу учаснику терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 (позивний « ОСОБА_11 ») на номер телефону НОМЕР_2 .

Продовжуючи свою діяльність 25 січня 2015 року о 16-02 годині, на території с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_8 використовуючи власний мобільний телефон з номером НОМЕР_1 , умисно, надав інформацію щодо місць дислокації військовослужбовців та військової техніки Збройних сил України учаснику терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 (позивний « ОСОБА_11 ») на номер телефону НОМЕР_2 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 в обсязі, зазначеному у вироку, повністю доведена сукупністю досліджених та проаналізованих в судовому засіданні апеляційного суду доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , в суді апеляційної інстанції свою вину визнав частково і щодо кримінального провадження показав, що з Шевелєвим познайомився через свого знайомого ОСОБА_12 , спілкувався із ним за допомогою телефону з приводу риболовлі. В селі, в якому він проживає, розміщувались підрозділи Збройних Сил України. В однієї із розмов ОСОБА_13 спитав його про пересування військової техніки ЗСУ, але він вирішив ухилитися від відповіді, після чого ОСОБА_13 зателефонував йому з іншого номера телефону і почав погрожувати, повідомив детальну інформацію про нього та членів його сім`ї, а також можливість лишитися належного йому будинку. Будучи наляканим погрозами, що надходили з боку Шевелєва, він звернувся за допомогою до військовослужбовців ЗСУ, які знаходились в його селі, які побили його та попередили про те, що у випадку передачі інформації ворогу вони знову застосують до нього фізичну силу. Він нікому не бажав заподіяння шкоди, просив суд його суворо не карати, оскільки має сина-інваліда, який потребує його підтримки та батьківської уваги.

Крім того, вина ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 КК України підтверджується доказами, викладеними у вироку нижче.

Відповідно до протоколу ОСОБА_8 затримано 05.02.2015 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченою ч. 1 ст. 258-3 КК України (том 1, а.с. 148)

Відповідно до процедури, визначеної ст.165 КПК України, органом досудового розслідування у представника ПрАТ МТС було вилучено диск CD-R з номером GВ/К1-П/15-4976/4 з інформацією щодо з`єднання номерів телефону НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , якими користувався ОСОБА_8 , з номером телефону НОМЕР_2 , який є номером телефону ОСОБА_14 з позивним " ОСОБА_11 " за період з 1 лютого 2014 року по 1 лютого 2015 року, який оглянутий у встановленому законом порядку (а.с.210-217 т.1).

Згідно висновку комп`ютерно-технічної експертизи, мобільний телефон в корпусі чорного кольору "Samsung" model GT-E2121B, має наступні IMEI коди: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Мобільний телефон в корпусі білого кольору "Nokia" model 206, має наступний IMEI код: НОМЕР_7 . Серед інформаційного наповнення мобільного телефону у корпусі білого кольору "Nokia" model 206 у телефонній книзі було знайдено контакт " ОСОБА_15 " з номером телефону " НОМЕР_2 ". Вхідних та вихідних викликів з контактом "Тема" не виявлено. Серед інформаційного наповнення мобільного телефону у корпусі білого кольору "Nokia" model 206 у телефонній книзі було знайдено контакт " ОСОБА_15 " з номером телефону " НОМЕР_2 ". Також були знайдені вхідні та вихідні виклики з контактом « ОСОБА_15 », а саме 3 вхідних виклику та 4 вихідних виклику (том 1 а.с.229 - 230). Як пояснив в судовому засіданні обвинувачений саме за допомогою мобільного телефону "Nokia" model 206 з номером телефону НОМЕР_4 він спілкувався з чоловіком на ім`я ОСОБА_16 та повідомляв йому інформацію про місце дислокації та пересування військовослужбовців підрозділів Збройних Сил України та військової техніки, а також про наслідки обстрілів.

Згідно протоколу за результатами проведення оперативно-технічного пошукового заходу за контррозвідувальною справою № 704 "Спрут" від 3 червня 2015 року в ході оперативно-технічного пошукового заходу - контролю телефонних розмов - отримано фактичні дані про зв`язки об`єкта справи - громадянина України ОСОБА_8 , а саме про надання ним згоди на надання інформації учаснику непередбаченого законом збройного формування "ДНР" ОСОБА_10 на надання інформації по розміщенню, результатам обстрілу військовослужбовців підрозділів ЗСУ, результатам обстрілу військовослужбовців підрозділів ЗСУ, задіяних в проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей, а також про безпосереднє надання ним інформації члену НВФ "ДНР" ОСОБА_10 з позивним " ОСОБА_11 " щодо розташування позицій ЗСУ, переміщення військової техніки, місця попадання та коректування вогню по позиціям ЗСУ в районі АДРЕСА_1 (том 2 а.с.1-4).

З листа голови Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_17 від 12 травня 2016 року № 73-рсо вбачається, що слідчими суддями Апеляційного суду Волинської області надавались дозволи на проведення оперативно-технічного пошукового заходу за контррозвідувальною справою № 704 «Спрут» (ухвала № 1198цт від 29.09.2014р. та ухвала № 1461цт від 27.11.2014р.).

Обговорюючи доводи ОСОБА_8 , щодо недопустимості доказів, отриманих в наслідок негласних слідчих дій, оскільки вони не надавались конкретно щодо нього, колегія суддів заначає наступне.

Пунктом 6 ст. 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» передбачено, що « Для виконання визначених законом завдань та за наявності підстав, передбачених статтею 6 цього Закону, в ході контррозвідувальної діяльності органи, підрозділи та співробітники Служби безпеки України мають право: 6) виключно з метою попередження, своєчасного виявлення і припинення розвідувальних, терористичних та інших посягань на державну безпеку України, отримання інформації в інтересах контррозвідки здійснювати на підставі відповідної контррозвідувальної справи заходи, визначені частиною третьою статті 8 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), - лише за ухвалою слідчого судді, постановленою за клопотанням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника, погодженим прокурором. Нагляд за додержанням законів під час проведення контррозвідувальної діяльності здійснюється Генеральним прокурором України, виконувачем його обов`язків або уповноваженими наказом Генерального прокурора України заступниками Генерального прокурора України».

Частина 3 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» називає такі заходи - негласне обстеження публічно недоступних місць, житла чи іншого володіння особи, аудіо-, відеоконтроль особи, аудіо-, відеоконтроль місця, спостереження за особою, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, електронних інформаційних мереж, накладення арешту на кореспонденцію, здійснення її огляду та виїмки, установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу.

Відповідно до п. 1 ст. 10 цього ж Закону матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються: 1) як приводи та підстави для початку досудового розслідування. Тобто, зазначені у частині 3 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» заходи в межах контррозвідувальної справи можуть бути проведені і до початку досудового розслідування, але за ухвалою слідчого судді.

Зі спірного протоколу вбачається, що особа, яка склала протокол, є оперативним працівником контррозвідки СБУ, оперативно - технічні заходи, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, проводились на підставі Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Волинської області, дійсність постановлення якої підтверджена листом голови Апеляційного суду Волинської області. Саме за результатами отриманих оперативно-розшукових заходів було почато досудове розслідування.

Аналізуючи викладене, колегія суддів не має жодних сумнівів щодо можливості проведення оперативно розшукових заходів контррозвідувальними органами до початку досудового розслідування та використання результатів цих заходів для його початку.

Дійсно, суду першої інстанції не було надано ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Волинської області, на підставі якої, як випливає із протоколу від 03.06.2015 р., були проведені негласні розшукові дії. Ця ухвала має гриф «секретно». А тому не може бути долучена до матеріалів кримінального провадження без зняття цього грифу.

Даючи оцінку цій обставині, колегія суддів керується як національним законодавством, так і рішеннями ЄСПЛ, зокрема, позицією цього суду, викладеною в рішенні «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.2008 року.

Так, порядок розсекречення матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлено Інструкцією про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх у кримінальному провадженні від 16.11.2012 року. Разом з тим, як свідчить відповідь голови Апеляційного суду Волинської області на запит прокурора про можливість розсекречення цієї ухвали, процедура розсекречення матеріалів проведення оперативно розшукових заходів із застосуванням оперативно-технічних засобів законодавством не регламентується, тому суд не має правових підстав для перегляду грифів секретності ухвал про надання дозволів на здійснення оперативно-розшукових заходів.

ЄСПЛ в рішенні «Мірілашвілі проти України» зазначив, що в таких випадках суд повинен перевірити, чи були причини збереження в таємниці документів відповідними та достатніми. В ситуації, коли докуме6нтальні докази скриваються із міркувань «національної безпеки», суд застосовує менш суворі норми. (п.196).

Крім того, в цьому ж рішенні висловлено міркування, що, вирішуючи питання про дотримання вимог ст. 6 Конвенції, слід співставити зацікавленість заявника в розкритті доказів з суспільним інтересом збереження їх в таємниці, чи має матеріал відношення до позиції захисту, чи мала можливість сторона захисту робити заяви та приймати участь в прийнятті рішень, наскільки це було можливо без розкриття тих матеріалів, які обвинувачення намагається зберегти в таємниці в державних інтересах, а також на важливість нерозкритих матеріалів для сторони захисту.

Є загальновідомим фактом проведення антитерористичної операції на сході України. Тому рішення щодо методів та форм боротьби з тероризмом можуть бути утаємничені і не підлягають розголошенню широкому загалу. Колегія судді визнає, що ухвала слідчого судді Апеляційного суду Волинської області може містити відомості, що стосуються національної безпеки.

В ході проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 останній показав на карті с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області місця дислокації українських військових та техніки, про які він розповідав представнику «ДНР» ОСОБА_18 з позивним " ОСОБА_11 " (том 2 а.с.5-9).

Вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що своїми діями він сприяв саме діяльності терористичної організації, з підстав наведених у вироку вище при обґрунтуванні неправильності висновків суду першої інстанції про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 . Він безумовно повинен був розуміти і розумів, що передаючи інформацію про переміщення військової техніки ЗС України на номер телефона учаснику терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 , про що і розповів в судовому засіданні.

Аналіз зібраних по справі доказів свідчить про те, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 258-3 КК України сприяння діяльності терористичній організації.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення працював в ДП "Шахтоуправління "Южнодонбаське № 1" в якості прохідника 5 розряду (а.с.176, 177 т.1) де характеризується позитивно (а.с.182 т.1), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.183 т.1), несудимий (а.с.175 т.1), перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невролога та сімейного лікаря в Новомихайлівській амбулаторії з діагнозом: наслідки черепно-мозкової травми 18 червня 2010 року (струс головного мозку) з синдромом вегето-судинної дистонії по змішаному типу, помірною вестибулопатією, стійкою вазомоторною цефалгією, астено-невротичним синдромом, отриманою на виробництві при виконанні трудових обов`язків (а.с.184 т.1), має на утриманні дитину-інваліда (а.с.188-191 т.1).

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, характер та незначну тривалість сприяння терористичній організації, дані, що характеризують його як особу.

Як обставини що пом`якшують покарання, колегія суддів визнає, наявність у ОСОБА_8 черепно - мозгової травми отриманої на виробництві та знаходження на утриманні дитини інваліда. Крім того, враховує, що жодних шкідливих наслідків від його протиправної діяльності не настало, що суттєво знижує ступень тяжкості скоєного обвинуваченим правопорушення

Вищезазначені пом`якшуючі обставини, в своїй сукупності, на думку колегії суддів, є підставою для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 258-3 КК України, у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо його особи, не можливо без ізоляції від суспільства і вважає, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання речових доказів вирішити у відповідності із ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Відповідно до довідки вартість проведення судової криміналістичної експертизи складає 614,20грн., суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави вартість даної експертизи в сумі 614,20 гривень ( а.с. 231 том 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та призначити із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05 лютого 2015 року по 14 грудня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 614,20 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон "Nоkia 206 S/N: НОМЕР_8 ", IMEI: НОМЕР_5 , Imei2: НОМЕР_9 з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС з номером НОМЕР_4 , який зберігається в службовому боксі № 4 ГВ УСБУ в Донецькій області конфіскувати в дохід держави,

- мобільний телефон "Samsung" Imei НОМЕР_7 S/N: НОМЕР_10 з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС НОМЕР_11 , який зберігається в службовому боксі № 4 ГВ УСБУ в Донецькій області, картку фізичної особи платника податків № НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_8 , посвідчення № 3332 шахти "Південнодонбаська № 1" на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_8 , видане Пенсійним фондом України 10.10.2005р., які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - повернути обвинуваченому ОСОБА_8 за належністю.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою, у той же строк з моменту вручення його копії.

Судді