Номер провадження: 11-сс/785/642/17
Номер справи місцевого суду: 522/2700/17-к,1-кс/522/4491/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника апелянта: адвоката ОСОБА_7 ,

у присутності слідчого: ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 14.03.2017 року, якою у рамках кримінального провадження №0001013 від 29.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, про задоволення клопотання слідчого ОВС першого СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучене у ході проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив

Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0001013 від 29.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, було задоволено клопотання слідчого ОВС першого СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке вилучене у ході проведення обшуку у домоволодінні, належному ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя послався на правові підстави, які на його думку вказували на можливість накладення арешту на майно та прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вилучене в ході обшуку у ОСОБА_10 майно.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що не погоджується з висновками слідчого судді, оскільки на його думку, вони не відповідають обставинам справи та порушує питання щодо скасування апеляційним судом ухвали слідчого судді.

На обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те що:

-слідчим суддею не перевірено та не встановлено наявність належних підстав для арешту майна ОСОБА_9 ;

-в матеріалах клопотання слідчого відсутні докази, які вказують на вчинення його довірителем кримінального правопорушення, а також не встановлено розміру шкоди та заявленого цивільного позову.

Крім того, адвокат зазначає, що слідчим були порушені строки на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, оскільки обшук було проведено 10.03.2017 року, а клопотання звернене до суду лише 13.03.2017 року.

Крім того вказав, що клопотання про арешт майна слідчий розглянув у відсутності власника майна, чим порушив вимоги КПК України.

При цьому зазначає, що копію оскарженої ухвали отримав лише 21.04.2017 року.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у рамках кримінального провадження №0001013 від 29.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; діючого в інтересах ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В порядку, передбаченому ст.395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судової справи та оскарженої ухвали, ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власників майна, будь-які дані, про отримання копії ухвали апелянтом, матеріали судової справи не містять.

За таких обставин, апеляційний суд вважає зазначені апелянтом в апеляції обставини щодо отримання копії ухвали слідчого судді 21.04.2017 року дійсними та приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до вимог ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При цьому, слідчий суддя, який розглядав клопотання, не дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону і розглянув клопотання слідчого, не прийнявши до уваги, що клопотання було подане слідчим поза строками, передбаченими ст. 172 КПК України, як про те вірно було зазначено в апеляційній скарзі.

Посилання прокурора як на поважність пропуску цього строку, на неробочі дні в державних установах не може бути прийнято до уваги, оскільки у даному випадку це може стосуватися можливості розгляду такого подання, а не його подання.

Крім того, апеляційний суд вважає, що посилання, як слідчого судді в ухвалі, так і слідчого та прокурора у клопотанні на те, що арешт майна здійснено з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні предметів та грошових коштів, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, апеляційним судом встановлено, що в клопотанні прокурора про накладення арешту на майно відсутні будь-які докази, які б спростовували доводи апелянта про те, що вказане в оскаржуваній ухвалі майно є речовими доказами по справі.

При цьому клопотання слідчого не обгрунтовано, в ньому зазначені дані про причетність ОСОБА_10 - сина апелянта ОСОБА_9 до вчиненого правопорушення, однак клопотання не містить належних даних на підтвердження твердження слідчого та прокурора про те, що вилучені грошові кошти є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні. Не було надано таких доказів прокурором і апеляційному суду.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, в якому, до клопотання не додано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно, визначених в ч.2 ст.170 КПК України, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. В клопотанні зазначені підстави, якими слідчий обґрунтовує необхідність арешту майна, які, в свою чергу, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Натомість, представником апелянта апеляційному суду надані виписки банківських карткових рахунків, які підтверджують належність арештованих карток не підозрюваному та проживання у зазначеному приміщенні, де було проведено обшук - апелянта ОСОБА_9 , яка стверджує про належність вилучених грошових коштів безпосередньо їй особисто.

За таких підстав, у цьому кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, не може бути накладено арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, оскільки клопотання не відповідає вимогам ст.171 ККПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановлення ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення та які у в відповідності до вимог ст.409 та 412 КПК України є підставою для його скасування.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст.171 КПК України, та не виконав вимог ч.3 ст.172 КПК України, згідно яких слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає прокурору клопотання з встановленням строку для усунення недоліків.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України,апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 14 березня 2017 року, якою у рамках кримінального провадження №0001013 від 29.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України накладено арешт на вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого ОВС першого СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_8 повернути прокурору - процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні, для усунення недоліків на протязі 72 (семидесяти двох) годин, з моменту отримання повного тесту ухвали апеляційного суду.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_11 .