Справа №1-814/11 21.08.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11/784/4/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи №11010625 за апеляціями захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2016 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кутаісі, Грузія, грузина, громадянина Грузії, одруженого, непрацюючого, раніше судимого 2 серпня 2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,
-засудженого:
за ч. 3 ст.185 КК України - до 4-х років позбавлення волі;
за ч.1 ст. 263 КК України - до 3-х років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 187 КК України - до 8-ми років 6-ти місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.
Ухвалено термін відбування покарання призначеного ОСОБА_10 рахувати з дня набрання вироком законної сили, і зарахувати йому згідно ст. 72 КК України в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 6 серпня 2011 року по день набрання вироком законної сили,
а також
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, неодруженого, який перебуває у цивільному шлюбі та який має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше судимого Ленінським районним судом від 1 жовтня 2013 року за ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, проживаючого: АДРЕСА_3 ,
- засудженого за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.
Постановлено термін відбування покарання рахувати ОСОБА_7 з дня набрання вироком законної сили, і зарахувати йому згідно ст. 72 КК України в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 9 вересня 2011 року по 24 грудня 2012 року і з 5 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили.
Зміст вироку суду першої інстанції.
За вироком суду: ОСОБА_10 в ніч з 13 на 14 травня 2011 року з корисливих мотивів, маючи умисел на розкрадання чужого майна, прибув до квартири АДРЕСА_4 , де, переконавшись у відсутності в квартирі її власників, за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки зламав замки зазначеної квартири, після чого проник в дану квартиру, з якої таємно викрав грошові кошти в розмірі 9500 грн., 2 банківські картки банку «Приват Банк», що не представляють матеріальної цінності для потерпілої, духи марки «Oriflame архітектор» вартістю 220 грн., духи марки «Oriflame Джордані Мен» вартістю 190 грн., палітру марки «Oriflame» вартістю 250 грн., духи жіночі марки «Amber Elixir» вартістю 160 грн., духи жіночі марки «Volare Magnolia» вартістю 130 грн., крем «Королівський оксамит» вартістю 80 грн., золотий браслет вартістю 800 грн. з золотим кулоном вартістю 200 грн., кварцові годинники марки «Oriflame» в кількості 4 шт., вартістю по 250 грн. на загальну суму 1000 грн., пульт від люстри вартістю 150 грн., що належать ОСОБА_11 . З місця скоєння злочину ОСОБА_10 зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 12680 грн.

14 липня 2011 року ОСОБА_10 близько 3 години з корисливих мотивів, маючи умисел на розкрадання чужого майна, шляхом злому замків вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_5 , з якої викрав поліетиленовий пакет, який не представляє матеріальної цінності, в якому знаходилося портмоне вартістю 45 грн. з грошима в сумі 80 грн. і зв`язкою ключів загальною вартістю 70 грн., що належать ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_10 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_12 матеріальної шкоди в розмірі 195 грн.

ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_7 і невстановленою особою 19 липня 2011 року близько 03.40 год., реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, прибув до квартири АДРЕСА_6 , де слідуючи заздалегідь розподіленим ролям ОСОБА_10 за допомогою заздалегідь приготовленої викрутки зламав замки вищевказаної квартири, після чого разом з ОСОБА_7 і невстановленою особою проник в квартиру потерпілого ОСОБА_13 . Проникнувши в квартиру потерпілого, ОСОБА_7 і невстановлена особа з метою придушення опору потерпілого стали наносити ОСОБА_13 удари руками і рукояткою пістолета в різні частини тіла, при цьому ОСОБА_7 періодично направляв пістолет в сторону потерпілого, вимагаючи від останнього передачі грошових коштів, тим самим загрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого. В цей же час, ОСОБА_10 , обшукував квартиру ОСОБА_13 з метою знаходження грошових коштів та інших матеріальних цінностей, заволодівши при цьому 10000 доларів США (що еквівалентно 79711 грн.), 800 грн., золотими виробами, а саме: 2 золотими перснями, жіночою обручкою і ломом золота на загальну суму 7500 грн., а також мобільним телефоном марки «Самсунг С5212» з 2-ма стартовими пакетами операторів мобільного зв`язку «МТС» і «Лайф» загальною вартістю 1000 грн. Після чого ОСОБА_10 з ОСОБА_7 і невстановленою особою з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_13 матеріальної шкоди в сумі 89011 грн.

Окрім того, ОСОБА_10 приблизно 3 серпня 2011 року у вечірній час, проходячи в районі пляжу «Ланжерон», розташованого в м. Одеса, біля одного з дерев помітив паперовий згорток, оглянувши який, виявив в ньому патрони в кількості не менше 75 штук. Після чого ОСОБА_10 помістив виявлений згорток з патронами собі в сумку, де згодом їх носив і зберігав без передбаченого законом дозволу.

16 серпня 2011 року в період часу з 17.45 год. по 18.40 год. біля Центрального РВ ММУ по вул. Декабристів, 8 в м. Миколаєві, в ході проведення огляду автомобіля марки «Шевроле авео», д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_14 , виявлено та вилучено 75 патронів, які є боєприпасами, 5,6 мм. спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, які ОСОБА_10 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Суть апеляції:
В апеляції захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 просить вирок скасувати.
Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, оскільки ОСОБА_10 щиросердно зізнався, розкаявся, вину усвідомив, співпрацював зі слідством на етапі досудового розслідування.
В апеляціях захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважає вирок суду незаконним, ухваленим без повного встановлення фактичних обставин справи.
На думку апелянта, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Стверджує, що під час судового розгляду судом першої інстанції було істотно порушено вимоги норм процесуального права, порушено право на захист, принцип розумності і справедливості.
Вказує що судом не були враховані показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які пояснювали, що ОСОБА_7 з 17 липня 2011 року по 22 липня 2011 року перебував з ними у Криму, та було відмовлено в задоволенні клопотання про їх виклик.

На переконання апелянта, поза увагою суду залишилися неодноразові твердження ОСОБА_10 , що ОСОБА_7 не є тією особою, що брала участь у злочині проти ОСОБА_13 19 липня 2011 року.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_13 зазначав, що голос ОСОБА_7 схожий на нападника, і не має впевненості, що нападником був саме він.

Вважає, що при призначені покарання судом допущено невідповідність призначеного покарання особі засудженого, оскільки ОСОБА_7 має тяжкий стан здоров`я.

В апеляціях ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та повернути справу прокурору на додаткове розслідування.

Стверджує, що суд не звернув уваги, що показання ОСОБА_13 суперечать подіям, про які потерпілий розповів.

Звертає увагу на те, що суд не призначав проведення такої слідчої дії поза візуальним спостереженням, як впізнання особи за голосом та/або відтворення обстановки і обставин події.

На переконання апелянта, протокол пред`явлення особи для впізнання від 6 серпня 2011 року проведено з порушенням вимог ст. 174 КПК України, висновок експерта №1919/1515-11 від 8 вересня 2011 року є доказом, що отриманий у невстановленому КПК порядку, оскільки експертом було порушено п. 2,3 вимог «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1198 року №53/5, зареєстрованої міністерством юстиції України 03 листопада 1998 року за №705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року №144/5.

Вказує, що суд, приймаючи показання ОСОБА_14 , не звернув увагу, що ця особа є зацікавленою, оскільки має виключну мету уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Свідок ОСОБА_18 , покази якого були оголошені у судовому засіданні, на переконання апелянта, є також зацікавленою особою, оскільки раніше його допитували у якості підозрюваного.
Вважає, що оголошення показань вказаних свідків відбулося із порушенням ст. 303 КПК України.
На думку апелянта, протокол пре`явлення фотознімків для впізнання від 8 вересня 2011 року суперечить показам самого ОСОБА_14 , які він надавав під час допиту на попередньому розслідування та у суді в частині, що не є мешканцем м. Миколаєва, не знав адреси, де проживав потерпілий ОСОБА_19 , а дорогу йому показував один з хлопців, і не знав, що везе на місце майбутнього злочину.

Вважає, що протокол очної ставки між ним та ОСОБА_14 від 29 вересня 2011 року суперечить протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 8 вересня 2011 року, де свідок однозначно вказав на нього, а під час очної ставки не був впевнений, раніше надані покази не підтвердив, а лише тільки ті, що надав під час очної ставки.
На думку апелянта, слідчим при проведенні впізнання речей у потерпілого ОСОБА_13 9 серпня 2011 року не з`ясував особливі ознаки кожної коштовної речі, не з`ясував, за якими ідентифікуючими, унікальними ознаками потерпілий впізнає свої речі, не склав малюнки з зображенням каблучок, не зареєстрував золоті каблучки у книзі речових доказів, не призначив оціночну експертизу, не призначив металознавчу експертизу, що є обов`язковою вимогою ч. 4 ст. 64 КПК України.
Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують матеріальні збитки, спричинені потерпілому ОСОБА_13 .
Вважає порушенням ст. 19 КПК України щодо складання вироку російською мовою.
Окрім того, зазначає про його хворобливий стан.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 просить скасувати вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2016 року та ухвалити виправдувальний вирок відносно нього. У разі, якщо апеляційна інстанція підтримає висновки суду першої інстанції відносно доведеності його вини, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, застосувавши ч. 5 ст. 72 КК України, та обмежитися відбутим покаранням, звільнивши з-під варти в залі суду.

Стверджує, що суд першої інстанції під час розгляду справи допустив однобічність та неповноту судового слідства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело, на переконання апелянта, до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Вказує, що не брав участі у інкримінованому йому злочині, з 17 липня по 22 липня 2011 року разом з сім`єю та друзями був у Криму. Під дією лікарських засобів та внаслідок бажання скоріше завершити судовий розгляд, надав в судовому засіданні показання, які не являються дійсними.

Зазначає, що судом першої інстанції, при постановленні вироку не взято до уваги показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо перебування його в Криму на час вчинення відносно потерпілого злочину.

На переконання апелянта, матеріали справи не містять доказів його вини. Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 не можуть слугувати доказом, оскільки вони навмисно перешкоджали досудовому та судовому слідству, вказавши неправдиві дані. Один з учасників злочину, ОСОБА_10 під час досудового слідства та судового розгляду справи неодноразово стверджував, що він не являвся учасником вчиненого злочину. Показання потерпілого ОСОБА_13 також не можна вважати доказом. На досудовому розслідуванні потерпілий взагалі не вказував, що може когось впізнати, у тому числі, по голосу. В судовому засіданні потерпілий пояснив, що має тільки 90 % впевненості щодо його участі у вчиненому проти потерпілого злочині.

Разом з тим, вважає вирок суду занадто суворим. При цьому, зазначає про погіршення стану здоров`я, про перебування на другій групі інвалідності, про наявність на утриманні двох малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на підтримку своїх апеляцій, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляцій, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України апелянтами не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до положень ст. 365 КПК України 1960 року, апеляційним судом не перевірялись.

Також не оспорюються захисником обвинуваченого ОСОБА_10 і обставини справи та кваліфікація дій останнього за ч. 3 ст. 187 КК України.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 і ОСОБА_10 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в житло, при обставинах, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і викладеними у вироку доказами, яким суд дав належну юридичну оцінку.
Так, як слідує з остаточних показань засудженого ОСОБА_7 в суді першої інстанції, влітку 2011 року він сім`єю і з друзями відпочивав в Херсонській області. Оскільки раніше займався боксом, то до нього за місцем його відпочинку приїхав його знайомий і запропонував йому допомогти вибити борг з боржника. Він погодився і вони поїхали разом в м. Миколаїв. Приїхали вони до Миколаєва ввечері. Вночі вони приїхали в мікрорайон «Північний» м. Миколаєва і пішли до дому тієї людини. У нього був намір заволодіти майном тієї людини, як просив його допомогти знайомий. Це було вночі, близько третьої години ночі. Він і його знайомий піднялися на другий поверх, зайшли в квартиру, двері якої були відкриті. Перебуваючи в коридорі квартири, він, почувши в кімнаті квартирі крики, зрозумів, що в квартирі вже хтось є. При цьому ОСОБА_7 пояснив, що його знайомий, який запропонував вибити борг, і з яким він пішов в квартиру, не говорив йому, що ще хтось буде їм допомагати, що вони будуть діяти з ким то спільно, знайомий говорив, що вони діють тільки вдвох. Тому, коли він почув у квартирі шум, крики, зрозумів, що потрапив в поганий стан, тому він вийшов з квартири, нічого при цьому з квартири не брав. На сходовому майданчику він зустрів свого знайомого, який в квартиру ще не увійшов, і вони разом швидко пішли звідти. Сіли в машину і поїхали з того району.
Виходячи з показань ОСОБА_10 , в липні 2011 року він приїхав до знайомого ОСОБА_21 в м. Миколаїв з м. Одеси. Знаходячись в обідній час біля театру на вул. ОСОБА_22 разом з ОСОБА_23 і ОСОБА_21 , невідомий хлопець запропонував їм роботу. 19 липня 2011 року близько 2 години разом з ОСОБА_23 , ОСОБА_21 та ще двома хлопцями на автомобілі направились в мікрорайон «Северний». Підійшовши до квартири, точний адрес якої він не пам`ятає, він спробував відкрити двері, однак, вони були вже відчинені. Пройшовши перші двері, він за допомогою викрутки відкрив другі двері. До квартири зайшли двоє хлопців та через хвилину і він. В прихожій він побачив портмоне, звідки взяв 800 грн. купюрами по 200 грн. Хлопці спілкувалися з господарем квартири, запитували місцезнаходження схованих грошей. В автомобілі йому сказали, що гроші заховані в комп`ютері. Оглянув комп`ютер та не знайшовши грошей, він вийшов на вулицю та сів до автомобіля. За ним відразу вийшли два хлопці, у одного з них були дві чоловічі печатки із золота і кусок золота, частина обручки. Вранці, близько 9 годині, вони поїхали в м. Одесу, де здали викрадені золоті вироби, за що отримали 5000 грн. Йому дали 1000 грн., які він витратив на власні потреби.
Згідно показань потерпілого ОСОБА_13 у судовому засіданні, в один з ночей літку 2011 року, приблизно о 2 годині 30 хвилин 4 годині, він прокинувся від шуму і почув крики: «Всім лежати, міліція!». У нього в кімнаті було вимкнено світло, але двері в кімнату були відкриті і горіло світло із сусідніх кімнат. Він побачив трьох людей, двоє з яких забігли до нього в кімнату, запитуючи місцезнаходження грошей. При повідомленні про відсутність у нього грошей, чоловіки почали йому погрожувати і завдали приблизно від 5 до 10 ударів руками в область голови. Обидва чоловіки були одягнені в спортивні костюми з закритими обличчями. Один з нападників був невисокого зросту. Другу людину він упізнав в суді по голосу, яким виявився ОСОБА_7 , і у якого в руках був пістолет. Коли він спробував чинити їм опір, йому завдали удар рукояткою пістолета в область голови. Потім один з нападників закрив йому обличчя подушкою, при цьому висловлював на його адресу погрози, щоб він заспокоївся. В цей момент третій чоловік кавказької національності, якого він упізнав на слідстві як ОСОБА_10 , бігав по інших кімнатах квартири і щось шукав. ОСОБА_10 до нього в кімнату не заходив, жодних загроз на його адресу не висловлював і тілесних ушкоджень йому не завдавав. Він чув, як ОСОБА_7 і друга людина спілкувалися між собою з приводу грошових коштів в розмірі 20 тис., які нібито повинні були бути у нього в квартирі. Потім ОСОБА_7 вийшов з кімнати і почав допомагати ОСОБА_10 обшукувати його квартиру, а третій хлопець утримував його на місці. Всі троє чоловіків діяли злагоджено і спілкувалися один з одним. Те, що вони діяли спільно, він зрозумів з того, що двоє інших виконували вказівки ОСОБА_24 , при виникненні будь-яких ситуацій двоє питали рішення ОСОБА_24 , і, отримавши таке, діяли відповідно. Чічінадзе при цьому коментував свої дії ОСОБА_24 , останній же висловлював невдоволення, що вони не можуть знайти гроші. Уже під кінець, коли нападники збиралися йти, вони хотіли затягти його у ванну кімнату, але він чинив опір, і вони відмовилися, залишивши його в кімнаті. Потім всі троє вибігли з його квартири, і він побачив через вікно будинку, як вони побігли через двір до машини. Він побіг слідом за ними, але розглянути марку машини і номер не зміг. Як він зрозумів, був ще й четвертий чоловік, який перебував за кермом даного автомобіля. Після цього він звернувся в опорний пункт міліції мікрорайону, які приїхали до нього додому і почали проводити слідчі дії. В результаті даних протиправних дій у нього було викрадено: мобільний телефон, гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 800 грн., золоті вироби (2 печатки і лом), і грошові кошти в розмірі 10 тис доларів США, які знаходилися в нижній висувній шафці комп`ютерного стола. В ході проведення досудового слідства йому частково були повернуті золоті вироби, інше викрадене майно йому не повернуто.
Дані показання потерпілого, спростовують твердження захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 щодо невпевненості в показаннях потерпілого ОСОБА_13 відносно того, що нападником був саме ОСОБА_7 . Також ці твердження не заслуговують на увагу, оскільки, у відповідності до протоколу судового засідання, показання, які давав ОСОБА_13 , ані обвинуваченими, ані захисниками не заперечувались (а.с. 95 -97 т. 3).
Окрім цього, доводи засудженого ОСОБА_7 щодо порушення принципу безпосередності допиту ОСОБА_13 у судовому засіданні є такими, що не заслуговують на увагу, спростовуються матеріалами справи, де у відповідності до протоколу судового засідання 10 листопада 2015 року потерпілий ОСОБА_13 був допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції (а.с. 95-97 т. 3).
Також вина засуджених підтверджується: показаннями свідка ОСОБА_14 , оголошені в судовому засіданні в порядку ст. 306 КПК України 1960 року, який показав, що його знайомий, житель м. Одеси ОСОБА_10 , попросив його за грошову винагороду відвезти його в м. Миколаїв, на що він погодився. В обідню пору того ж дня вони приїхали в м. Миколаїв за місцем проживання знайомого йому чоловіка на ім`я ОСОБА_25 . В будинку у ОСОБА_26 він побачив двох хлопців середнього віку російської національності, яких він бачив тоді вперше. ОСОБА_10 , ОСОБА_25 і двоє інших хлопців залишилися про щось розмовляти на кухні, а він вийшов на вулицю. Ближче до вечора його покликали на вечерю до ОСОБА_26 , після чого він знову вийшов на вулицю і знаходився у дворі будинку ОСОБА_26 . ОСОБА_10 сказав про необхідність залишитися в м. Миколаєві. Він разом з ОСОБА_27 спали в салоні його автомобіля. Після сніданку він знову побачив двох російських хлопців. За вказівкою ОСОБА_27 , він повіз двох російських хлопців ОСОБА_28 і ОСОБА_29 по м. Миколаєву, при цьому один з російських хлопців показував йому дорогу, куди треба було їхати. Вони під`їхали до якогось багатоповерхового будинку і хлопець, який показував йому дорогу, разом з ОСОБА_30 вийшли з салону автомобіля. Через хвилин 10 вони окремо повернулися в машину і вони знову поїхали додому до ОСОБА_26 . Увечері він ліг спати в салоні свого автомобіля, і приблизно о першій годині ночі його розбудив один з російських хлопців. За вказівкою ОСОБА_27 , який також спав у салоні його автомобіля, він разом з ОСОБА_27 , двома російськими хлопцями і ОСОБА_31 сіли в салон його автомобіля і поїхали в той же район, куди вони їздили в ранковий час. По прибуттю на місце двоє російських хлопців і ОСОБА_32 вийшли з салону автомобіля і попрямували в одному напрямку. Лаша теж вийшов з машини і весь час практично знаходився поруч з автомобілем. Через 30 хвилин повернувся один з російських хлопців, сів в салон автомобіля і сказав, щоб він їхав. Лаша теж сів в машину і вони почали їхати. По дорозі він побачив що йдуть ОСОБА_27 і другий російський хлопець, які теж сіли в машину. Після цього вони поїхали додому до ОСОБА_25 . Потім він, двоє російських хлопців, ОСОБА_32 і ОСОБА_33 поїхали в Коблеве в якийсь приватний сектор. Двоє російських хлопців вийшли з салону машини і підійшли до якогось хлопця, з яким вони про щось розмовляли. Потім в Коблево приїхав ОСОБА_25 . В ході розмови хтось із присутніх сказав, що треба їхати в м Одесу. В салон машини сіли ОСОБА_32 , ОСОБА_25 і один з російських. По приїзду в м Одеса, ОСОБА_27 сказав йому заїхати на Привоз, після чого поїхали в смт. Нерувайск. У селищі він зупинився на якійсь із вулиць, і російський хлопець разом з ОСОБА_27 вийшли з салону машини і пішли. Через якийсь час повернулися ОСОБА_32 з російським хлопцем, і ОСОБА_32 сказав, щоб він відвіз його додому в район ОСОБА_34 , що він і зробив. Після цього він повіз ОСОБА_35 і хлопця в сторону автовокзалу, але вони попросили його за додаткову плату відвезти їх в м. Миколаїв, на що він погодився. По дорозі в м. Миколаїв російський хлопець попросив відвезти його в Коблево. Він привіз їх в той же район, куди привозив їх вранці. За послуги таксиста йому заплатили 1000 грн. Після цього він нікого з осіб, про яких раніше розповідав, не бачив до затримання працівниками міліції.
Також, як слідує із показань свідка ОСОБА_14 , оголошені в судовому засіданні в порядку ст. 306 КПК України 1960 року, ОСОБА_7 є саме одним з тих чоловіків, якого він разом з ОСОБА_10 в ніч на 19 липня 2011 року возив в мікрорайон Північний в м. Миколаєві (а.с. 279 т. 1).
Виходячи з показань свідка ОСОБА_20 , оголошені в судовому засіданні в порядку ст. 306 КПК України 1960 року, влітку 2010 р. він працював в Коблево, де познайомився з чоловіками на ім`я ОСОБА_36 і ОСОБА_37 . Приблизно на початку літа 2011 року він зустрів ОСОБА_38 і ОСОБА_39 в м. Миколаєві, і вони обмінялися номерами телефонів. В той день разом з ним були його знайомі ОСОБА_40 і ОСОБА_41 , які познайомилися з ОСОБА_42 і ОСОБА_43 . Приблизно 18 липня 2011 року вранці (точний час вже не пам`ятає) до нього додому приїхав в гості його знайомі ОСОБА_27 і ОСОБА_23 . Ввечері того ж дня за пропозицією ОСОБА_39 або ОСОБА_38 , біля драматичного театру розташованого по вул. Московській, вживали пиво. .Через деякий час до них підходив його син ОСОБА_33 . На наступний день, вранці, він поїхав на автобусі в селище Коблево відпочити на морі. Тоді ж Чічінадзе і ОСОБА_23 їздили в м. Одеса. У той же день ОСОБА_23 завіз його додому в м. Миколаїв.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_18 , оголошені в судовому засіданні в порядку ст. 306 КПК України 1960 року, на початку липня 2011 року, точної дати не пам`ятає, до них приїхали знайомі їх сім`ї ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , які проживають в м. Одеса. З ними також були знайомі його батька на ім`я ОСОБА_37 і ОСОБА_44 або ОСОБА_36 , точно не пам`ятає. Того вечора він зустрів вищевказаних людей біля українського драматичного театру на вул. Московській. Чічінадзе разом з чоловіками про щось тоді говорили, і на скільки йому стало відомо, вони збиралися цього вечора покататися на автомобілі ОСОБА_14 . ОСОБА_10 запропонував йому покататися разом з ними, на що він погодився. Вночі він разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і двома російськими хлопцями на автомобілі ОСОБА_14 поїхали по місту. Коли вони їхали по вул. Архітектора Старова, біля одного з будинків ОСОБА_27 разом з російськими чоловіками вийшли з автомобіля і попрямували до одного з будинків, розташованого неподалік від відділення міліції «Північний». Він не знав, куди вони пішли, і подумав, що вони пішли до когось додому. Поки він разом з ОСОБА_14 чекали їх, то він періодично виходив з автомобіля, курив і прогулювався поруч. Хвилин через 15 Чічінадзе з чоловіками повернулися, сіли в автомобіль, після чого вони всі разом поїхали до нього додому. Вранці наступного дня вони поїхали в Коблево, потім в м. Одеса, де один з чоловіків російської національності хотів здати валютникам золоті вироби, про походження яких йому не було відомо. Ніяких грошей йому ніхто не передавав. Потім вони з м. Одеси повернулися назад в Коблево, де їх чекав один з чоловіків, який залишався на пляжі. Також в Коблево приїхав його батько, після чого вони відпочили на пляжі, і ОСОБА_14 відвіз їх додому.
Твердження захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 , що ОСОБА_14 , ОСОБА_18 є зацікавленими особами у даній справі, та порушення положень ст. 303, 306 КПК України 1960 року щодо оголошення їх показань даних під час досудового слідства, є безпідставними. Так, як слідує зі змісту протоколу судового засідання, показання, оголошення показань вказаних осіб, дані ними під час досудового слідства, узгоджуються з іншими доказами по справі, у тому числі останніми показаннями засудженого ОСОБА_7 . Окрім того, їх оголошення підтримувалось і захисником ОСОБА_8 , і засудженим ОСОБА_7 при з`ясуванні судом першої інстанції позиції щодо вчинення такої процесуальної дії.
Згідно даним матеріалам кримінальної справи, ОСОБА_14 подано заяву, де зазначав, що через матеріальне становище з`явитись не може, підтверджував свої показання та просив їх оголосити в судовому засіданні (а.с. 35 т. 2).
Порушень положень ст. 306 КПК України 1960 року судом апеляційної інстанції не виявлено.
Згідно даним протоколу пред`явлення особи для впізнання від 6 серпня 2011 року, потерпілий ОСОБА_13 упізнав ОСОБА_10 за рисами його обличчя, зовнішнім виглядом і статурі як особу, яка в ніч на 19 липня 2011 року вчинила відносно нього розбійний напад в квартирі АДРЕСА_6 (т.1 а.с. 68).
Відповідно до висновку експерта №1919 / 1515-11 від 8 вересня 2011 року, у ОСОБА_13 були виявлені пошкодження у вигляді синців та саден на голові, обличчі, грудній клітці, кінцівках, які утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо, в строк і при обставинах, зазначених потерпілим в постанові, тобто 19 липня 2011 року. За ступенем тяжкості кожне з ушкоджень належать до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 216-217 т.1).
Виходячи з даних протоколу від 8 вересня 2011 року пред`явленні фотознімків для впізнання, ОСОБА_14 за рисами обличчя впізнав ОСОБА_7 як особу, яку він разом з ОСОБА_10 і іншими особами в ніч на 19 липня 2011 року на своєму автомобілі підвозив до будинку АДРЕСА_7 (а.с. 237-238 т.1).
Дані цього протоколу спростовують твердження засудженого ОСОБА_7 , щодо суперечності з показаннями ОСОБА_14 у частині того, що останній не є мешканцем м. Миколаєва, не знав адреси, де проживав потерпілий, а дорогу показував один з хлопців, оскільки в зазначеному протоколі адреса вказана слідчим, а ОСОБА_14 давав лише відповідь про впізнання особи, без зазначення адреси.
Згідно даних протоколу очної ставки від 29 вересня 2011 року між свідком ОСОБА_14 і обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_14 за рисами обличчя, статурі і стрижці вказав, що ОСОБА_7 схожий на людину, яку він в нічний час підвозив разом з ОСОБА_10 і ще одним чоловіком до дому, де згодом був здійснений грабіж (а.с. 277-278 т.1).
Доводи засудженого ОСОБА_7 відносно того, що свідок ОСОБА_14 під час проведення очної ставки не підтвердив раніше надані ним покази, не знаходять свого підтвердження. Так, у відповідності до протоколу очної ставки від 29 вересня 2011 року, свідок ОСОБА_14 на деякі питання зазначав про дачу раніше показань з приводу порушених перед ним питань, однак, на момент цієї слідчої дії він не пам`ятає їх (а.с. 277 278 т.).
Показання засуджений та свідків узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами:
Так, як слідує з даних протоколу відтворення обстановки та обставин події від 6 серпня 2011 року, ОСОБА_10 вказав на місце вчинення ним злочину, а саме, на квартиру АДРЕСА_6 , відтворив обставини вчинення ним злочину, зокрема, показав, що 19 липня 2011 року близько 2.30 год. він, з ОСОБА_45 і ОСОБА_46 і двома російськими хлопцями приїхали до будинку АДРЕСА_7 . Він і двоє російських хлопців піднялися на другий поверх будинку до квартири, яка знаходилася зліва від сходів. Він за допомогою викрутки відчинив вхідні двері квартири, та двоє російських хлопців увійшли в квартиру. Коли він увійшов у квартиру, двоє хлопців, які увійшли до квартири раніше, вже розмовляли з господарем квартири на підвищених тонах, вони питали, де заховані гроші. У квартирі крім їх і господаря нікого не було. Він пішов в дитячу кімнату, де стояв комп`ютер, оскільки перед тим в машині хтось із російських хлопців сказав йому, що гроші, а саме, 20 тис. доларів, повинні бути в комп`ютері. Однак, грошей у вказаному місці не було. Він знайшов тільки дві золотих чоловічих обручки і лом золота. У портмоне він знайшов 800 грн. які забрав собі. Потім він пішов в іншу кімнату, але там цінних речей не було, після чого він пішов з квартири, за ним вийшли і двоє російських хлопців. Потім вони сіли в автомобіль і поїхали додому до ОСОБА_21 . Через деякий час він, ОСОБА_45 і один російський хлопець поїхали в м. Одеса, де продали золоті вироби. Виручені гроші вони поділили порівну. Йому дісталося 1000 грн. (а.с. 38-49 т.1).
Згідно даним протоколу виїмки від 8 серпня 2011 року, свідок ОСОБА_47 добровільно видав золоті вироби обручку з 13 світлими прозорими каменями, обручку з 20 світлими прозорими каменями і 1 каменем жовтуватого відтінку (а.с. 81 т.1).
Виходячи з даних протоколів пред`явлення для впізнання предметів від 9 серпня 2011 року, потерпілий ОСОБА_13 впізнав викрадені у нього раніше 2 золоті обручки, які були вилучені у ОСОБА_48 8 серпня 2011 року (а.с. 82-85 т.1).
Як слідує з даних протоколу від 9 вересня 2011 року, при пред`явленні фотознімків для впізнання свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_7 як особу, які в ніч на 19 липня 2011 року спільно з ОСОБА_10 і іншими особами заходила в будинок АДРЕСА_7 (а.с. 239-240 т.).
Викладені фактичні дані суд визнав достатніми для встановлення доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, оскільки у своїй сукупності вони беззаперечно вказують, що саме ними вчинено злочин - розбій щодо потерпілого ОСОБА_13 .

З цим висновком апеляційний суд погоджується, тому підстави для скасування вироку, про що фактично просять засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 з мотивів недоведеності вини, відсутні.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії підсудного ОСОБА_7 та підсудного ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187 КК України.
Доводи в апеляціях засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про алібі нібито, перебування засудженого в Криму на час вчинення інкримінованих йому дій, не заслуговують на увагу, оскільки, спростовані показаннями самого засудженого ОСОБА_7 в суді першої інстанції, під час дачі яких він в деталях розповів обставини вчиненого ним злочину, та які підтверджуються і іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції. Показання свідка ОСОБА_49 , який є братом жінки, яка перебуває у цивільному шлюбі із засудженим ОСОБА_7 , не є переконливими. Так, виходячи із показань свідка, він повернувся із м. Сургут 13 -14 липня 2011 року, після чого поїхав разом з ОСОБА_7 , сестрою, двома дітьми та ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до Криму. В той же час, як свідчать дані квитка, який наданий на огляд стороною захисту під час апеляційного розгляду, ОСОБА_50 повернувся із м. Сургут 11 липня.

Твердження захисника щодо відмови судом першої інстанції у виклику свідків, які підтвердили б алібі ОСОБА_7 , є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до даних протоколу судового засідання від 26 травня 2016 року, захисник ОСОБА_8 заявляла клопотання лише про оголошення показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , а не про їх виклик.
Істотних порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування вироку, у тому числі на які посилаються в апеляціях засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , а також порушення права на захист під час судового розгляду судом першої інстанції, апеляційним судом не виявлено.
Є також безпідставними твердження засудженого ОСОБА_7 в апеляції щодо порушення КПК України відносно ухвалення вироку російською мовою.
Так, відповідно до протоколу судового засідання, засуджений ОСОБА_10 заявив клопотання щодо розгляду справи російською мовою, що не заборонено КПК України 1960 року, що ніхто з учасників процесу, в том числі, і ОСОБА_7 , не заперечував (т. 3 а.с. 87).
Відповідно до протоколу пред`явлення матеріалів експертизи ОСОБА_7 власноручно підписав, що заяв та клопотань з приводу експертизи не мав. (т. 1 а.с. 219). За такого, є необгрунтованими і в цій частині посилання в апеляції засудженого ОСОБА_7 .

Доводи в апеляціях захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 , що ОСОБА_10 неодноразово стверджував, що ОСОБА_7 не є тією особою, що брала участь у злочині проти ОСОБА_13 , є таким що не заслуговують на увагу, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_10 таких тверджень не зазначав. Також ці твердженні спростовуються показами потерпілого ОСОБА_13 та самим ОСОБА_7 , який не заперечував факту згоди та поїздки з ОСОБА_10 до квартири (а.с. 92-93, 95-97, 105-107 т. 3).
При призначенні покарання ОСОБА_10 і ОСОБА_7 судом враховані положення ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості скоєних ними злочинів та даних щодо їх осіб. Так, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 , враховано обставину, яка пом`якшує покарання - визнання вини, враховано особу ОСОБА_10 , який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за аналогічні злочини, на обліку у нарколога і психіатра не знаходиться. Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, врахував дані про його особу, а саме, посередню характеристику, наявність судимості, не перебування на обліку у психіатра, перебування на обліку у нарколога з 1998 року, враховано стан здоров`я
Призначене судом першої інстанції покарання майже в мінімальних межах санкції статті, що передбачає кримінальну відповідальність є достатнім для їх виправлення і попередження вчинення нових злочинів, і підстав для його пом`якшення апеляційний суд не вбачає.
Належним чином судом першої інстанції враховані положення ч. 4 ст. 70 КК України.
З урахуванням викладеного, підстав вважати призначене засудженим покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.
Стан здоров`я ОСОБА_7 враховано при призначенні йому покарання, він істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому і в цій частині доводи апелянтів засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 є безпідставними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 .
Керуючись ст. 362, 365, 366, 377, 379, 383, 386, 401 КПК України 1960 року,
У Х В А Л И В :
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2016 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляції ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в трьохмісячний строк з моменту набрання нею законної сили.
Головуючий
Судді