ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/307/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2017 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 18 лютого 2016 про закриття кримінального провадження № 0000792, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0000792.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що рішення про закриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення прийнято без проведення належного досудового розслідування.

Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено із дотриманням вимог законодавства та надав суду матеріали кримінального провадження № 0000792 для ознайомлення.

Суд, дослідивши матеріали скарги та матеріали досудового розслідування № 0000862, приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 18 лютого 2016 було закрито кримінальне провадження № 0000792 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2015 року, у зв`язку з відсутністю в діях старшого слідчого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 05 жовтня 2016 року не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

За змістом оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження висновок про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, слідчий обґрунтував тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження не було встановлено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про скоєння старшим слідчим слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Проте суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві ОСОБА_3 та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності.

Так, приймаючи оскаржуване процесуальне рішення, слідчий послався на те, що у ході досудового розслідування не встановлено порушень вимог законодавства при розслідуванні кримінального провадження № 0000013, а також виклав обставини розслідування цього кримінального провадження.

Проте слідчий у мотивувальній частині прийнятої постанови взагалі не виклав доводів заявників у кримінальному провадженні, в чому вони вбачають вчинення кримінального правопорушення та чим такі доводи доводяться або спростовуються; в чому полягає невиконання судового рішення і якого саме судового рішення; не досліджував і не з`ясував обставин розслідування кримінального провадження № 0000013 безпосередньо із вивченням цього кримінального провадження, не встановив яке кінцеве процесуальне рішення прийнято у цьому кримінальному провадженні.

До того ж, слідчий суддя звертає увагу на те, що при розслідуванні не виконані повністю вказівки прокурора та не було допитано заявників.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

У рішенні «А.Н. проти України» (A.N. v. Ukraine) від 29 січня 2015 року, заява № 13837/09, яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2015 року, Європейський суд з прав людини встановив, що згідно з процесуальним аспектом статті 3 Конвенції національні органи влади не провели ефективне розслідування за скаргами заявника і не забезпечили вжиття необхідних заходів для збору доказів у справі. Зазначені недоліки становили порушення процесуального аспекту цього положення Конвенції. Суд вказав на те, що, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на представників держави, то це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб таке розслідування вважалось «ефективним» воно повинно призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи серед іншого покази свідків, висновки судових експертиз та ін. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність до встановлення винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту, а вимога щодо оперативності та розумної швидкості є безумовною у цьому контексті (рішення у справах «Міхєєв проти Росії» (Mikheyev v. Russia), заява № 77617/01, п. 107 et seq., від 26 січня 2006 року, та «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), від 28 жовтня 1998 року, п. 102 et seq., Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000792, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не були дотримані вимоги чинного кримінально процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову від 18 лютого 2016, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 18 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000792, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2015 року, задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 18 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000792, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2015 року, скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000792.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені за наслідками судового розгляду 11 січня 2017 року. Повний текст складено 16 січня 2017 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1