Справа № 152/278/17
іменем України
28 лютого 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
начальника Шаргородського
РВ з питань пробації Центрально-
Західного міжрегіонального
управління з питань виконання
покарань та пробації Міністерства
юстиції України ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальне провадження за поданням начальника Шаргородського РВ з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого 24.03.2015 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням та іспитовим строком в один рік шість місяців, та з покладенням обов`язків, встановлених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України,
16.02.2017 року начальник Шаргородського РВ з питань пробації ОСОБА_4 звернулася до суду із поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.09.2015 року.
В поданні начальник Шаргородського РВ з питань пробації ОСОБА_4 зазначила, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.09.2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням і іспитовим строком на один рік шість місяців, та з покладенням обов`язків, встановлених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України.
Відповідно до ст.76 КК України, суд зобов`язав ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.
03.11.2015 року засуджений був поставлений на облік в Шаргородський РВ КВІ УДПтС України, після чого йому 09.11.2015 року роз`яснено умови перебування на обліку та попереджено, що в разі ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків або порушення громадського порядку, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути скасоване судом. Крім того, було визначено дні явки для реєстрації: перший четвер кожного місяця.
Засуджений ОСОБА_5 протягом іспитового строку неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за періодичне вчинення адміністративних правопорушень, а саме: 23.02.2016 року за ч.2 ст.187 КУпАП до покарання у виді штрафу в розмірі 170 грн., 12.09.2016 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП до покарання у виді громадських робіт строком на 40 годин, у зв`язку із чим йому винесено письмове попередження.
25.11.2016 року засуджений ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП і до нього застосовано адміністративне стягнення у виді попередження.
Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.01.2017 року засудженому ОСОБА_5 встановлено адміннагляд.
02.02.2017 року засудженому ОСОБА_5 повторно винесено письмове попередження у зв`язку із вчиненням останнім адміністративних правопорушень.
Зазначені порушення вважає підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання за вироком Шаргородського районного суду від 28.09.2015 року.
В судовому засіданні начальник Шаргородського РВ з питань пробації ОСОБА_4 подання підтримала, повідомила суду ті самі обставини, просила подання задовольнити, оскільки засуджений ОСОБА_5 систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, не дивлячись на попередження.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає, що подання не підлягає задоволенню, є безпідставним, оскільки з матеріалів подання вбачається, що засуджений після попередження його 02.02.2016 року представником органу пробації, адміністративних правопорушень не вчинив, до адміністративної відповідальності не притягувався. Крім того, засуджений ОСОБА_5 виконує обов`язки, які покладені на нього вироком суду, тому підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.09.2015 року, не вбачає.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення подання, просив у його задоволенні відмовити, так як він у період іспитового строку вчиняв адміністративні правопорушення, але після попередження представника органу пробації адмінправопорушень не вчиняє.
Вислухавши думки прокурора ОСОБА_3 , начальника Шаргородського РВ з питань пробації ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , вивчивши подання та додані до нього матеріали, суд прийшов до наступного висновку.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання... Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.
Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.09.2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням і іспитовим строком на один рік шість місяців, та з покладенням обов`язків, встановлених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України, суд зобов`язав ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.

Таким чином вказані обмеження щодо ОСОБА_5 у виді обов`язків повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання запроваджені згідно з законом за вироком суду, який вважав, що покладення цих обов`язків на засудженого необхідне, в тому числі, з метою запобігання вчиненню злочинів, як самим засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно із п.8 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Частиною першою статті 539 КПК України встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом третім частини другої статті 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 8 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частинами 3, 5, 6 статті 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318-380 цього Кодексу… У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що висловлена в ухвалі від 16.11.2006 року, при скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Згідно із ч.1 ст.164 КВК України, уповноважений орган з питань пробації веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими; вживає заходів з припинення порушень судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме.

У разі якщо засуджений з незалежних від нього обставин не може виконати обов`язок (обов`язки), покладені на нього судом, уповноважений орган з питань пробації направляє до суду обґрунтоване подання про зміну таких обов`язків (ч.4 ст.164 КВК).

Згідно з ч.1 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. (ч.2 ст.166 КВК України).

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень (ч.3 ст.166 КВК України).

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені (ч.4 ст.166 КВК України).

Відповідно до ч.5 ст.166 КВК України, у разі вчинення засудженим адміністративних правопорушень, що тягнуть за собою накладення адміністративних стягнень, із засудженим проводиться індивідуальна профілактична бесіда.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 за вироком Шаргородського районного суду від 28.09.2015 року засуджений за ч.3 ст.185 КК України на чотири роки позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України з випробуванням і іспитовим строком на один рік шість місяців, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України, тобто не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи КВІ (а.п.2-4).

03.11.2015 року вирок прийнятий на виконання в Шаргородському РВ КВІ УДПтС України у Вінницькій області (а.п.5).

09.11.2015 року у засудженого ОСОБА_5 відібрано підписку про ознайомлення із зобов`язаннями, покладеними на нього вироком Шаргородського районного суду (а.п.14). Ким відібрана вказана підписка та ким роз`яснено права та обов`язки засудженому не зазначено.

В матеріалах подання (а.п.16) міститься постанова про встановлення днів явки на реєстрацію ОСОБА_5 від 09.11.2015 року, в якій інспектор КВІ визначив дні для реєстрації ОСОБА_5 перший четвер кожного місяця. Вказана постанова оголошена засудженому ОСОБА_5 під розпис 09.11.2015 року.

З листка реєстрації вбачається, що засуджений ОСОБА_5 з`являвся на реєстрацію в Шаргородський РВ КВІ у визначені дні (а.п.17).

Крім того, в матеріалах подання відсутні докази того, що засуджений ОСОБА_5 порушував покладені на нього вироком Шаргородського районного суду від 28.09.2015 року інші зобов`язання.

З пояснень в судовому засіданні представника органу пробації ОСОБА_4 вбачається, що засуджений ОСОБА_5 виконував обов`язки, встановлені вироком Шаргородського районного суду від 28.09.2015 року.

Не може бути прийнято судом до уваги посилання начальника Шаргородського РВ з питань пробації ОСОБА_4 про те, що засуджений ОСОБА_5 систематично вчиняв адміністративні правопорушення.

Так, в поданні начальник Шаргородського РВ з питань пробації зазначає, що неодноразово ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема 23.02.2016 року за ч.2 ст.187 КУпАП до покарання у виді штрафу в розмірі 170 грн., 12.09.2016 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП до покарання у вигляді громадських робіт строком на 40 годин, 25.11.2016 року за ч.1 ст.178 КУпАП.

Проте, до матеріалів подання взагалі не додано доказів про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності 23.02.2016 року та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн., тоді як наявна постанова Шаргородського районного суду від 28.01.2016 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КУпАП (а.п.86-87), провадження у якій закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Також, 20.11.2015 року Шаргородським районним судом закрито адміністративну справу про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.187 КпАП України (а.п.83).

12.09.2016 року Шаргородським районним судом притягнуто ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України і призначено адміністративне стягнення у виді громадських робіт (а.п.90).

Крім того, з постанови начальника Шаргородського ВП серії ВІ №014295 у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що 25.11.2016 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження, у якій, проте, відсутній підпис ОСОБА_5 про її отримання, або ж відмітка про надіслання копії постанови рекомендованим листом (а.п.77).

Відтак, зазначена постанова не може бути прийнята судом, як доказ винуватості засудженого ОСОБА_5 .

Таким чином, відсутні докази систематично вчинення ОСОБА_5 правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, в розумінні ч.2 ст.78 КК України та ч.3 ст.166 КВК України.

За час перебування на обліку в Шаргородському РВ КВІ кримінальних правопорушень ОСОБА_5 не вчинено (а.п.28, 56-57).

Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.
Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.
Відповідно п 5.3. Інструкції про порядок виконання покарань, не повязаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження або три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, а також коли засуджена особа не з`являється до інспекції два і більше разів без поважних причин, що повинно бути підтверджено матеріалами, то інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.
Згідно з п.5.4. Інструкції, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом. Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням надсилається до суду протягом місяця після встановлення таких фактів.
Вказані обставини в сукупності свідчать про те, що висновок начальника Шаргородського РВ з питань пробації ОСОБА_4 про невиконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та небажання стати на шлях виправлення, на думку суду, не відповідають фактичним обставинам справи, тому підстав для скасування звільнення від відбування покарання і направлення його для відбування покарання у виді позбавлення волі, не вбачається.

Відтак, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає у зв`язку із його недоведеністю.

Згідно з ч.6 ст.166 КВК України, у разі відмови судом у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повторне направлення до суду такого подання здійснюється після застосування до засудженого повторного письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Керуючись п.8 ст.537, ст.539, п.2 ч.2 ст.395, ст.372 КПК України, на підставі ст.78 КК України, ст.166 КВК України,

ухвалив:
У задоволенні подання начальника Шаргородського РВ з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання ОСОБА_5 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1