Справа №482/772/17 06.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/784/287/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п. 2 ч. 1 ст. 309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, малолітніх дітей не маючого, неодруженого, раніше не судимого, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуваючого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 4 ст.187 КК України,
- застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та винести нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з триманням в СІЗО м. Миколаєва.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що у підпункті а) п. 12 довідки про причину смерті зазначено, що нанесення травми потерпілому ОСОБА_9 відбулось 21 травня 2017 року, тобто дані, зазначені в довідці про смерть (21.05.2017 року) не збігаються з датою нанесення одного удару в обличчя ОСОБА_7 потерпілому (20.05.2017 року).
Вказує, що при затриманні у його підзахисного, на відміну від ОСОБА_10 , не було виявлено пошкоджень на руках, які могли б утворитися в результаті нанесення сильних ударів потерпілому, які могли спричинити набряк мозку потерпілого, що підтверджується відсутністю наявності записів про пошкодження рук у протоколі затримання ОСОБА_7 .
Посилаючись на п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 № 2, стверджує, що сторона обвинувачення, не розмежовуючи дії трьох підозрюваних, пред`явила підозру за ч. 2 ст. 121 КК України і тим особам, які не спричиняли тяжкі тілесні ушкодження, таким чином, на переконання апелянта, підозра, пред`явлена з ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , не ґрунтується на доказах, наданих до клопотання.
Оскільки, на його переконання, його підзахисний не наносив удари з метою заволодіння чужим майном, а наніс удар потерпілому з причини неприязних стосунків до потерпілого, вважає, що підозра у вчиненні розбійного нападу необґрунтована, а у даному випадку у діях його підзахисного можуть вбачатися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 та/або ст. 186 КК України, але а ж ніяк ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 187 КК України.
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, а саме, на рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та на рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року, вважає, що клопотання про взяття під варту не підлягає задоволенню, оскільки підозра є необгрунтованою, так як є недостатньо підтвердженою наявними фактичним даними та не є аргументованою та переконливою щодо вчинення його підзахисним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 187 КК України, та кваліфікація дій його підзахисного є невірною.
Зазначає, що його підзахисний був затриманий після спливу 2 днів від дня вчинення кримінальних правопорушень (20.05.2017), знаючи про те, що ОСОБА_12 та мати підозрюваного ОСОБА_7 були затримані, він не переховувався від слідства, та був затриманий працівниками поліції за місцем свого проживання та своєї сім`ї 22 травня 2017 року. Після затримання надав покази, та допоміг слідству встановити істину по справі, надавши згоду на проведення слідчого експерименту за його участю.
На думку апелянта, прокурор не довів також, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та в своєму клопотанні прокурор та в ухвалі слідчий суддя не вказали у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Вважає, що суд при винесенні ухвали не повністю врахував всі обставини, а саме: що ОСОБА_7 раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності; не переховувався від слідства та суду; не перешкоджав встановлення істині по справі; сприяв активно розкриттю злочину, відразу надав покази та приймав участь в той же день у проведенні слідчого експерименту; перебуває у фактичних шлюбних відносинах, де виховує малолітню «названу дочку»; негативних характеристик не має, що дає підстави, на думку апелянта, для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
На його переконання, підозра є невмотивованою, неаргументованою та непереконливою, ризики, зазначенні в клопотанні, є абстрактними (теоретично узагальненими), а тому підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 немає.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 20.05.2017 року, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 прибув до домоволодіння своєї матері ОСОБА_13 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де вони спільно зі співмешканцем останньої ОСОБА_14 почали вживати алкогольні напої. В ході розпиття спиртних напоїв ОСОБА_13 почала скаржитися на те, що її сусід ОСОБА_9 ображає її та виражається на її адресу нецензурною лайкою.
Після чого, 20.05.2017 року, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, у ОСОБА_14 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , за образу ОСОБА_13 .
З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 попрямували до домоволодіння ОСОБА_9 . Підійшовши до місця мешкання ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 постукав у вхідні двері будинку, через деякий час двері відчинив ОСОБА_9 , та між ними розпочався словесний конфлікт. Після чого, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно рукою наніс не менше одного удару в область обличчя потерпілого, від якого останній почав тікати до приміщення будинку.
В цей час, ОСОБА_14 , реалізуючи спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , побіг за останнім та умисно почав наносити руками удари в область голови, обличчя та тулуба ОСОБА_9 , від яких останній впав на підлогу, а ОСОБА_14 продовжив наносити удари в область голови потерпілого.
Від отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 помер на місці. Згідно з виписки із журналу реєстрації трупів Миколаївського обласного бюро СМЕ, смерть ОСОБА_9 настала в результаті набряку та набухання головного мозку, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток черепу, черепно-мозкової травми.
Крім того, у ході спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , у ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_7 раптово виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_9 . З метою реалізації злочинного наміру, направленого на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , 20.05.2017 року, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , поки ОСОБА_14 спричиняв тілесні ушкодження потерпілому, з метою заволодіння матеріальними цінностями потерпілого, почали обшукувати його будинок.
Далі, ОСОБА_7 , реалізуючи спільний з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 злочинний умисел направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , зірвав чавунну металеву плиту та виніс її на подвір`я домоволодіння, після чого від`єднав «ТV-тюнер» від телевізору та забрав мобільний телефон марки «SAMSUNG», який належав потерпілому. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати злочинний намір, спрямований на заволодіння майном потерпілого, з метою подолання можливого опору з його боку, умисно ногою наніс не менше двох ударів в область грудної клітки ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_13 , спільно з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел спрямований на заволодіння майном потерпілого, дістали з холодильника та шафи, розташованих в приміщенні кухні, продукти харчування, після чого, направилися до виходу з будинку. Вийшовши з будинку, ОСОБА_7 на території вказаного домоволодіння побачив дитячий велосипед, яким також заволодів. Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покинули територію домоволодіння ОСОБА_9 , а викраденими речами розпорядилися на власний розсуд.
В скоєнні вказаного злочину підозрюється ОСОБА_7 .
В ході досудового розслідування 22.05.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121 КК України та ч.4 ст.187 КК України, а саме у скоєнні умисних тяжких тілесних ушкоджень, вчинених групою осіб, що спричинили смерть потерпілого та розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, вчинений групою осіб із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахувавши особу підозрюваного, послався на доведеність прокурором наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України та ч. 4 ст.187 КК України, доведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що не встановлені та не знайдені всі речі, які були викрадені з місця скоєння злочину, також те, що підозрюваний може скоювати інші злочини, що підтверджується тим, що підозрюваний ніде не працює, не має постійного джерела доходу, а також доведеність недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам вказаним вище, а тому, перебуваючи на свободі, навіть під домашнім арештом, підозрюваний буде мати можливість знищити вказані речі та сприяти іншим особам уникнути кримінальної відповідальності, підозру ОСОБА_7 у скоєнні злочину, який поєднаний з насильством.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею додержані вимоги ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.121 КК України та ч. 4 ст.187 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах кримінального і судового провадження, зокрема, витяг з ЄРДР, рапорт чергового, протокол ОМП від 21.05.2017 р., протокол допиту свідка ОСОБА_15 , протокол допиту свідка ОСОБА_16 , протокол ОМП від 21.05.2017 р., протокол ОМП від 22.05.2017 р., протоколи слідчого експерименту від 22.05.2017 р., лікарське свідоцтво про смерть №1610 від 22.05.2017 р., протокол допиту свідка ОСОБА_17 є достатніми для підозри ОСОБА_7 у вчиненні цих злочинів на момент його повідомлення.
Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів.
З урахуванням наведеного, доводи захисника стосовно відсутності доказів на підтвердження обґрунтованості підозри є неприйнятними.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування ні слідчим суддею суду першої інстанції, ні апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, в матеріалах судового провадження містяться дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики. А саме те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як слідує із матеріалів судового провадження, злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , є тяжким та особливо тяжким, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років та до 15 років із конфіскацією майна відповідно, не встановлені та не знайдені всі речі, які були викрадені з місця скоєння злочину, підозрюваний ніде не працює, не має постійного джерела доходу, що дає можливість припускати, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, та свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, вагомості наявних доказів його вчинення, даних про особу підозрюваного, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність звинувачення, пред`явленого підозрюваному, та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочинів, в якому він підозрюється, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, про що просить апелянт.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності; не переховувався від слідства та суду; не перешкоджав встановлення істині по справі; сприяв активно розкриттю злочину, відразу надав покази та приймав участь в той же день у проведенні слідчого експерименту; перебуває у фактичних шлюбних відносинах, де виховує малолітню «названу дочку»; негативних характеристик не має, є несуттєвими, тому як ці факти істотно не знижують ступінь наявних щодо ОСОБА_7 ризиків.
Порушень положень КПК України при вирішення слідчим суддею клопотання судом апеляційної інстанції не встановлено.
Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування ні слідчим суддею суду першої інстанції, ні апеляційним судом перевірці не підлягають.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, про що просить апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: