Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
14 червня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року у кримінальному провадженні №0000059 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років вісім місяців.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід залишено тримання під вартою.
Строк покарання постановлено обчислювати з 21 січня 2016 року.
В строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 21 січня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком стягнуто із ОСОБА_6 в дохід держави 21570 грн. 79 коп. витрат на проведення судових експертиз.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.
ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що 20 січня 2016 року близько 20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у жилому будинку за
___________________________________________________________________________________________________________
Справа № 11кп/787/212/2017 Головуючий в 1-ї інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач - ОСОБА_1
місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , під час суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та його батьком, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно завдав останньому, не менше восьми ударів долонями рук в праву та ліву частину голови, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності (щодо живих осіб) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння та які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 , яка сталась близько 6 години 21 січня 2016 року.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просив скасувати цей вирок та виправдати ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України у зв`язку із недоведеністю вини обвинуваченого.
В обґрунтування цих вимог зазначив, що в ОСОБА_6 відсутній умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а тим більше смерті своєму батькові ОСОБА_10 . Через це висновки суду не відповідають обставинам справи і дії обвинуваченого потрібно було кваліфікувати за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав викладених у ній, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила пом?якшити призначене покарання, міркування прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ця скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів провадження, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за викладених у вироку обставин, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема суд розцінює як належні і допустимі докази, дані суду першої інстанції показання ряду свідків та потерпілого ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_11 показав суду, що дізнався від обвинуваченого ОСОБА_6 про смерть батька обвинуваченого вранці ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також він показав, що між обвинуваченим та його батьком- ОСОБА_10 постійно виникали конфлікти.

Аналогічного змісту показання дали суду ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Згідно пояснень свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 20.01.2016 р. обвинувачений в кафе «Бриз» вживав алкогольні напої.

Потерпіла ОСОБА_8 показала суду першої інстанції, що зранку 20.01.2016 р. її чоловік ОСОБА_10 почав сваритись з нею та ображати. На її захист став син ОСОБА_6 , проте вона сказала, щоб не чіпав батька, оскільки вони обоє були п?яні. Близько 11 год. вона поїхала до матері в с.Тріскіно, а коли через добу повернулась, та від сусідки ОСОБА_19 дізналась, що помер ОСОБА_10 . Чоловік постійно її ображав, пиячив, а син завжди заступався. Вважає, що син не бажав батьку смерті.

Показання вказаних осіб об?єктивно підтверджені даними постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 9.05.2011 р. та 20.08.2011 р. і документів перевірки поведінки ОСОБА_6 , який неодноразово, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, чинив фізичне та психологічне насильство щодо батька ОСОБА_10 і матері, хоча попереджався про недопустимість такого насильства (т.2 а.к.п.89-97).
З повідомлення головного лікаря комунального закладу «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» вбачається, що ОСОБА_6 з 19.01.2011 р. по 25.08.2011 р. перебував на лікуванні з діагнозом гостра алкогольна інтоксикація із згубними наслідками, психомоторне збудження (т.2 а.к.п.62). За даними висновку судової наркологічної експертизи ОСОБА_6 страждає активною алкогольною залежністю, примусового лікування з приводу цього не потребує (т.2 а.к.п. 73-75).
Згідно даних протоколу огляду місця події домогосподарства в АДРЕСА_1 , - проведеного 21.01.2016 р. з 14 год. 27 хв. до 16 год. 56 хв., в будинку за вказаною адресою виявлено: у ванній кімнаті сліди рідини, схожої на кров, що засохла; в першій від входу кімнаті на лівому одвірку та на боковій частині дверей в кімнату виявлені плями речовини, схожої на кров, у вигляді мазків; навпроти входу в другу кімнату виявлено килим мокрий з речовиною, схожою на кров; у третій кімнаті на ліжку виявлено тіло ОСОБА_10 та по всій кімнаті помарки речовини, схожої на кров. При огляді на подушці біля голови трупа ОСОБА_10 виявлені мазки, схожі на кров, на його лівому передпліччі та в області пупка - речовина, схожа на кров; на обличчі тілесні ушкодження, синюшність обличчя, на правій частині обличчя обширна гематома; в області лівого вуха синюшність, у правому - сліди засохлої речовини, схожої на кров; на обох губах крововиливи, гематома на підборідді; на пальцях рук та долонях - речовина, схожа на кров; на спині видно трупні плями (т.1 а.к.п. 12-15, 18-44).
За висновком судово-медичної експертизи № 19 на тілі трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження і, зокрема на голові потерпілого, які в своїй сукупності (щодо живих осіб) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння та які знаходяться в прямому причинному зв?язку з настанням його смерті.

Причиною смерті ОСОБА_10 є важка закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася субтотально вираженими крововиливами в м?які тканини голови з боку внутрішньої поверхні з ушкодженням судин головного мозку, внутрішньочерепного (гострого субдурального) крововиливу. Ці травматичні явища зумовили розвиток набряку, набухання та компресії (здавлення) головного мозку, що призвело до розвитку мозкової коми, порушення та припинення функцій центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності та дихання.

Всі тілесні ушкодження спричинені прижиттєво, коли ОСОБА_10 міг знаходитись як в горизонтальному так і у вертикальному положенні, після їх отримання він міг вчиняти до декількох годин активні рухи, тілесні ушкодження виникли внаслідок не менше восьми травматичних (ударних) дій тупим, тупим твердим предметом (предметами) з обмеженою контактуючою поверхнею в швидкій послідовності одне за одним; в крові трупа виявлено 1.14% /проміле/ , в сечі - 3.66% етилового спирту, від моменту прийому алкоголю до смерті пройшло від шести до двадцяти чотирьох годин.

Враховуючи локалізацію та характер цих тілесних ушкоджень можна визначити, що останні були заподіяні потерпілому в швидкій послідовності одне за одним. Характер таких ушкоджень може свідчити про те, що нанесення кожного подальшого ушкодження могло «посилювати» попереднє і кожне з них могло обумовити настання смертельного наслідку (т.1 а.к.п. 70-78).

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції не заперечив, що зранку 20.01.2016 р. батьки сварились. Після цього матір поїхала до своєї матері, а він з ОСОБА_16 в ліс, після повернення з якого, зайшли в кафе, де вживали алкоголь. Коли ввечері повернувся додому, батько став його ображати і погрожувати йому та матері фізичною розправою. Тому вдарив батька 3-4 рази долонями по обличчю і поклав у ліжко. Потім знову підійшов до нього, лаявся та виходив на двір, де падав.

Наступного дня вранці підійшов до батька- ОСОБА_10 , який не подавав ознак життя. Про смерть батька розповів ОСОБА_11 , якого зустрів біля магазину, та дядьку- ОСОБА_12 , сусідам.

Також обвинувачений пояснив суду, що не хотів вбивати батька.
Цим показанням не суперечать пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які він дав під час слідчого експерименту 26.01.2016 р. в присутності захисника-адвоката ОСОБА_5 (т.2 а.к.п. 6-11).

Згідно висновку комплексної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 47/16 від 15.02.2016 р. ОСОБА_6 якою-небудь психічною хворобою не страждає, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними на час скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, в момент його скоєння в тимчасово хворобливому стані не перебував, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, душевнохворим не є, застосування примусових мір медичного характеру не потребує, в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку, не перебував (т.2 а.к.п. 67-71).

Суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого врахував вказані вище докази, давши їм в сукупності належну оцінку, як і поясненням обвинуваченого щодо необхідності захистити матір.

Доводи апелянта щодо відсутності умислу в обвинуваченого ОСОБА_6 на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а тим паче смерті потерпілого колегія суддів розцінює критично, виходячи з наступного.

Так, ч.2 ст.121 КК України встановлено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, або вчинене на замовлення, або спричинило смерть потерпілого.

Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров?я особи» роз?яснив, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з?ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб?єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Таким чином, як характер стосунків між обвинуваченим ОСОБА_6 і потерпілим ОСОБА_10 , так й обставини події, поведінка обвинуваченого після цього, свідчать про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого.

Позбавлені підстав і доводи апелянта щодо необхідності кваліфікувати дії обвинуваченого за ст.128 КК України як необережне тілесне ушкодження. Виходячи з локалізації та кількості отриманих потерпілим ударів у життєво важливий орган голову, а також поведінку обвинуваченого після останнього інциденту, колегія суддів вважає, що саме ці дані спростовують твердження про їх заподіяння з необережності. Також колегія суддів враховує, що доказів про отримання тілесних ушкоджень голови внаслідок падінь потерпілого як в житлі, так і на подвір?ї ні судом, ні досудовим слідством не встановлено.

При обранні покарання обвинуваченому місцевий суд, дотримався положень ст.65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також роз`яснень що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму чи наркоманії, і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, та тим, які щиро розкаялися, сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який за встановленою ст.12 КК України класифікацією є тяжким, та дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. Також враховано обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обтяжуючі покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп?яніння та щодо особи похилого віку. Урахував місцевий суд і думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.
За таких обставин підстав для скасування вироку суду першої інстанції та виправдання обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_6 , у зв`язку із недоведеністю його вини, колегія суддів не вбачає.
Разом із тим, беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув?язнення у строк покарання», яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання ОСОБА_6 слід зарахувати його попереднє ув?язнення із розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі - з 21 січня 2016 року до моменту проголошення ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишити той же - тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув?язнення, починаючи з 21 січня 2016 року по 14 червня 2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3