Справа № 367/610/17
Провадження по справі № 1-в/367/88/2017
У Х В А Л А
Іменем України
17 березня 2017 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю
прокурора ОСОБА_3 ,
представника БВК № 85 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому виїзному судовому засіданні в приміщенні Бучанської ВК № 85 клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотаннями про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та просив замінити йому позбавлення волі на виправні роботи.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.
В судовому засіданні представник БВК № 85 заперечував проти задоволення клопотання засудженого та застосування до нього ст. 82 КК України, оскільки вважав, що засуджений не став на шлях виправлення, чим не довів свого виправлення.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки таке покарання може бути застосовано до особи, яка має місце роботи. Вважав, що оскільки засуджений, згідно з характеристикою установи виконання покарання, не став на шлях виправлення, він не заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.
Заслухавши думку учасників розгляду клопотання, вивчивши клопотання, матеріали особової справи на засудженого, суд вважає, що клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м,яким не підлягає до задоволення з таких підстав.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2010 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК україни призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі та зараховано в строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком з 19.11.2008 року по 18.10.2010 року. Строк відбуття покарання засудженому слід обчислювати з 09.08.2008 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2011 року вищевказаний вирок було залишено без змін. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08.04.2016 року засудженому було зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 09.08.2008 року по 22.02.2011 року, відповідно до ст. 72 КК України.
Згідно із довідкою начальника відділу КВСР БВК № 85 станом на 17.03.2017 року невідбута частина покарання складає 3 роки 10 місяців 10 днів.
Відповідно до характеристики від 13.02.2017 року засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, тому не заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України. Також, відповідно до даної характеристики, засуджений ОСОБА_5 прибув до БВК № 85 для відбування покарання 19.03.2011 року. За час відбування покарання в БВК № 85 зарекомендував себе негативно. Правила поведінки та вимоги встановленого порядку відбування покарання порушував, за що мав 11 стягнень, останнє 12.01.2016 року, які зняті та погашені у встановленому законом порядку. Був працевлаштований на виробництві установи. До суспільно-корисної праці та виконання своїх обов`язків ставиться посередньо. Має 4 (чотири) заохочення правами начальника установи, останнє 30.12.2016 року. Рішенням комісії БВК №85 Київської області, спостережної комісії Ірпінського міськвиконкому Київської області від 27.04.2016 року було відмовлено засудженому в поданні по заміні покарання більш мяким згідно ст. 82 КК України, як не ставшому на шлях виправлення.
Згідно ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як передбачено п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий. Також, на даний момент ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22.02.2011 року вищевказаний вирок було залишено без змін.
Дані злочини, вчинені ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених умисно.
З матеріалів особової справи вбачається, що на момент розгляду судом клопотання засудженого, залишок невідбутої частини покарання засудженим складає 3 роки 10 місяців 10 днів позбавлення волі, тобто засуджений на даний час відбув встановлений ст. 82 КК України строк, 2/3 частини призначеного судом покарання.
Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 82 КК України, є не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загального рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін..
Сумлінне ставлення до праці, в розумінні ст. 82 КК України, є свідома участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Як вбачається із матеріалів особової справи, засуджений за час відбування призначеного судом покарання отримав 3 стягнення у вигляді ДіЗО, 1 попередження, 3 догани, та 5 суворих доган, останнє стягнення отримав 12.01.2016 року, вказані стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку.
Як вбачається з характеристики та довідки про нарахування заробітної плати наданої установою виконання покарань засуджений ОСОБА_5 працював на виробництві установи періодично. Згідно довідки стягнень та заохочень засуджений отримав 4 заохочення за сумлінну поведінку та добре відношення до праці (29.12.2014 року у виді зняття раніше накладеного стягнення від 15.09.2014 року; 11.07.2016 року у виді ЗРНС від 01.10.2016 року; 05.10.2016 року та 30.12.2016 року у вигляді подяки).
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що нестабільна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.
Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.
Як вбачається з вироку суду за яким засуджений відбуває покарання вину в скоєнних ним злочинах він не визнав.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Також відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. "Про практику призначення судами кримінального покарання", то виправні роботи можуть бути призначені лише працюючим особам.
Таким чином, оскільки, в матеріалах даного кримінального провадження, особової справи засудженого та інших оглянутих документах, суд встановив, що засуджений ОСОБА_5 в установі виконання покарань, а саме в БВК № 85 до праці відносився посередньо та працював періодично, також, характеристики з місця роботи, до арешту, в матеріалах справи немає, це унеможливлює з`ясування даних про особу, а саме працездатність засудженого, його фах, його ставлення до праці та поведінку на роботі.
Наявний в матеріалах кримінального провадження гарантійний лист від директора ТОВ «АКВАМАРИН-555» за вих. № 025 від 01.02.2017 року ОСОБА_6 не зобов`язує директора прийняти на роботу засудженого, оскільки такий документ не передбачений трудовим законодавством. Крім того, суду не надано на день слухання справи, тобто на 17.03.2017 року, жодних доказів, що гарантійний лист ТОВ «АКВАМАРИН-555» від 01 лютого 2017р. про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 є актуальним, позиція директора підприємства не змінилась та дане підприємство має вільні робочі місця або посади для працевлаштування засудженого.
Крім того, суд враховує ,що даний документ може бути формальним, через відсутність у нього юридичної сили. До того ж, можливість призначення такого покарання, як виправні роботи, під гарантії працевлаштування законодавством не передбачена.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
Крім того, при визначенні строку покарання у виді виправних робіт судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема абз. 1 п. 4, де зазначено що у випадках, коли максимальна межа більш м`якого покарання, що встановлена відповідною статтею Загальної частини КК України є меншою строку невідбутої частини покарання, строк більш м`якого покарання не може перевищувати цю межу.
Оскільки, невідбута частина основного покарання ОСОБА_5 складає 3 роки 10 місяців 10 днів, суд вважає, що більш м`яке покарання у виді виправних робіт строком 2 роки буде не достатнім для подальшого повного виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів, оскільки покарання є заходом примусу, яке полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За таких обставин суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді виправних робіт буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинені злочини, даним рішенням суду виконується мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.
Також, за даних обставин, суд приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, а саме на виправні роботи, є неспіврозмірним покаранням вчиненому засудженим злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на застосування до нього положення ст. 82 КК України, тому клопотання засудженого залишає без задоволення.
На підставі ст. 82 КК України, та керуючись ст. 376, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без задоволення.
Повний текст ухвали був складений, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та проголошений 22 березня 2017 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1