Провадження № 11-кп/792/376/17
Справа № 672/202/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
оператора
відеоконференцзв`язку ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, під час трансляції з приміщення Городоцького районного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 02.01.2017 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Городоцького районного суду від 10 квітня 2017 року щодо ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шишківці Городоцького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, громадянина України, судимого Городоцьким районним судом:
- 13.11.2006 року за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі, 31.07.2007 року умовно достроково звільнений з невідбутим терміном 4 місяці 10 днів;
- 18.12.2008 року за ст.297, ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України, на 7 років позбавлення волі,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_9 15 грудня 2016 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_11 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , з метою власного збагачення вирішив вчинити крадіжку майна ОСОБА_8 - сина власника будинку.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , скориставшись тимчасовою відсутністю власника будинку ОСОБА_11 , який вийшов у власних справах на вулицю, переконався у тому, що в будинку немає інших осіб, якими він міг бути викритим. Після цього, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання, в одній із кімнат будинку шляхом вільного доступу, відчинив двері шафи, де на полиці, між одягом, знайшов гаманець, в якому знаходились грошові кошти. В подальшому ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, умисно, повторно, таємно викрав 800 гривень та пару шерстяних рукавиць вартістю 20 гривень, які також знаходились на вказаній полиці.
Продовжуючи свої злочинні дії, переслідуючи єдиний умисел на вчинення крадіжки майна, ОСОБА_9 з вішалки, яка знаходилась біля вхідних дверей у будинку, з корисливих мотивів, умисно, повторно, таємно викрав шерстяну шапку вартістю 40 гривень та джинсову куртку з утеплюючою підкладкою вартістю 120 гривень.
Всього ОСОБА_9 умисно, повторно, таємно викрав майна ОСОБА_8 на загальну суму 980 гривень.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 місяців арешту. Вказує, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що, в свою чергу, потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що суд, при призначенні покарання, недостатньо врахував особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності та відбував покарання у виді 7 років позбавлення волі, після чого на шлях виправлення не став та через нетривалий період часу знову вчинив умисний злочин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку обвинуваченого та його захисника про законність та обгрунтованість вироку суду, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні зазначених дій, за викладених у вироку обставинах, грунтуються на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні і належно оцінених судом та не оспорюються в апеляційній скарзі. Не оспорюється в ній і правильність кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_9 .
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 15 грудня 2016 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_11 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , вирішив вчинити крадіжку майна ОСОБА_8 - сина власника будинку.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , скориставшись тимчасовою відсутністю власника будинку ОСОБА_11 , в одній із кімнат будинку, шляхом вільного доступу, відчинив двері шафи, де на полиці між одягом знайшов гаманець, в якому знаходились грошові кошти. В подальшому, ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, умисно, повторно, таємно викрав 800 гривень та пару шерстяних рукавиць вартістю 20 гривень, які знаходились там же, та з вішалки, яка знаходилась біля вхідних дверей у будинку, викрав шерстяну шапку вартістю 40 гривень і джинсову куртку з утеплюючою підкладкою вартістю 120 гривень.
Всього ОСОБА_9 викрав майна ОСОБА_8 на загальну суму 980 гривень.
Колегія суддів вважає, що ці дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він таємно, повторно, вчинив крадіжку чужого майна.
Проте суд призначив покарання обвинуваченому без урахування загальних засад, передбачених ст.65 КК України.
Так, відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст.185 КК України, за вчинення умисного корисливого злочину, який відповідно до ст.12 КПК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, суд допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого правпорушення та особі обвинуваченого.

У відповідності до ст.75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають можливість суду зробити висновок, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.

Ці вимоги закону судом, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України та покладення на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, порушені.

Так, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, враховано його щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, відшкодування збитків, позитивна характеристика за місцем проживання, проте не взято до уваги те, що ОСОБА_9 вчинив злочин середньої тяжкості, до вчинення якого неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, у тому числі, за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, продовжує злочинну діяльність, що свідчить про стійкість злочинних намірів і про підвищену небезпеку для суспільства обвинуваченого та небажання стати на шлях виправлення.

Обтяжуючого його покарання обставиною є рецедив злочинів, однак, суд її фактично не врахував, оскільки звільнив ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи викладені обставини, призначене ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, є помилковим і не відповідає вимогам ст.65 КК України.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити йому покарання у виді арешту.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_9 підлягає скасуванню, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, в частині призначеного покарання, з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України судом апеляційної інстанції свого вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, ст. 420 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Вирок Городоцького районного суду від 10 квітня 2017 року щодо ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, та покладенням обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 5 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом 3-х місяців з дня його проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_9 та прокурору.
Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2