Номер провадження 1-кп/201/91/2017
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 04 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002776 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, який працює охоронцем у ПП «Мидас», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2016 року близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , прибув до приміщення КЗ «ДОДКЛ`ДОР», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Космічна, 13 до раніше знайомого ОСОБА_6 , під час спілкування з яким побачив у руці останнього мобільний телефон «Samsung GRAND PRIME» imei: НОМЕР_1 , який визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Після чого, ОСОБА_5 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, під приводом зателефонувати за допомогою вказаного мобільного телефону, усвідомлюючи, що не має намірів на його повернення, попрохав у потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME» imei: НОМЕР_1 , який належить останньому. Потерпілий ОСОБА_6 , будучи впевненим в сумлінності та справжності намірів ОСОБА_5 , не усвідомлюючи факту зловживання його довірою, добровільно передав ОСОБА_5 свій мобільний телефон «Samsung GRAND PRIME» imei: НОМЕР_1 , сірого кольору, вартістю 3 626 гривень 07 копійок з сім- картою оператора мобільного зв`язку «МТС» НОМЕР_2 .

Після отримання від потерпілого ОСОБА_6 вказаного мобільного телефону, ОСОБА_5 , не маючи наміру на його повернення, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3 626 гривень 07 копійок.

Умисні дії, ОСОБА_5 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Саме таке формулювання обвинувачення із визначеною правовою кваліфікацією, визнано судом доведеним у наслідок ґрунтовного та змістовного дослідження усього обсягу наданих доказів сторонами кримінального провадження, аналіз яких і підтвердив обставини події, встановленні судом.

Зокрема, виходячи з показів потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що останній був знайомий із обвинуваченим ОСОБА_5 , з яким підтримував нормальні стосунки. Він займає посаду завідуючого прийомним відділенням Дитячої обласної лікарні, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Космічна, 13. 02 липня 2016 року він знаходився у добовому чергуванні на своєму робочому місці в приміщенні прийомного відділення Дитячої обласної лікарні у коридорі прийомного відділення на посту чергової сестри, куди приблизно о 16 годині прийшов обвинувачений ОСОБА_5 та звернувся до нього із проханням провести медичний огляд його племінниці, яку везуть до цієї лікарні. При цьому, попросив у нього мобільний телефон для здійснення дзвінка матері його племінниці, щоб пояснити точну адресу лікарні, мотивуючи своє прохання відсутністю коштів для здійснення такого дзвінка на його телефоні. Він погодився на прохання обвинуваченого та передав йому свій мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME» та продовжив оформлювати історію хвороби іншої дитини. Отримавши мобільний телефон обвинувачений відійшов від нього, а потім і зовсім зник з його поля зору. Через деякий нетривалий час він закінчив оформлення історії хвороби та пішов на вихід прийомного відділення, потім на головний вихід з приміщення лікарні, а далі до запасного виходу, але ніде не виявив обвинуваченого ОСОБА_5 . Тоді він став набирати свій номер мобільного телефону, але номер знаходився поза зоною досяжності, тобто був вимкнутий. Далі він попрохав охоронців надати йому відеозапис з камер відеоспостереження, переглянувши який, він побачив, як обвинувачений з його мобільним телефоном в руках зник з території лікарні на автомобілі марки Авео. Після чого він подзвонив на 102 та повідомив про вчинення злочину. Через деякий час приїхали співробітники поліції, яким він розповів про ці події. Наступного дня 03 липня 2016 року він у м. Дніпро побачив ОСОБА_5 , якому наказав залишатися на місці до приїзду працівників поліції, яких відразу ж викликав. По приїзду працівники поліції відвезли обвинуваченого до відділення поліції, при цьому, обвинувачений вчинив спробу втекти від поліціантів, але вони його затримали. В подальшому до нього приїхав батько обвинуваченого та вибачався за таку поведінку обвинуваченого та повідомив, що грошей для відшкодування матеріальної шкоди не має. Додав, що до теперішнього часу матеріальну шкоду йому не відшкодовано і мобільний телефон не повернуто. Тому ним заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 8 000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME» він придбав у березні 2016 року у кредит без відсотків за 3 899 гривень і повинен сплачувати зазначену суму частками до кінця липня 2016 року. При цьому, 24 серпня 2016 року він купив собі новий мобільний телефон марки «Меузу М3 Нот» за 4 000 гривень. А тому, на його думку, загальна вартість спричиненої йому діями обвинуваченого матеріальної шкоди складається із вартості мобільного телефону, яким заволодів ОСОБА_5 та з вартості придбаного ним нового мобільного телефону, купленого взамін телефону, який викрав обвинувачений, тобто у розмірі 8 000 гривень, який він просив стягнути з останнього. Водночас, жодних документів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, потерпілий суду не надав. Додав, що претензій морального характеру він до обвинуваченого не має. Висловив думку про призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Вказані покази потерпілого ОСОБА_6 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів на підставі яких судом встановлені обставини кримінального правопорушення.

При цьому, не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_6 у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, а стороною захисту не наведено об`єктивних та переконливих доводів, з яких би потерпілий давав неправдиві покази або обмовляв обвинуваченого ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 суду показала, що обвинуваченого ОСОБА_5 раніше не знав і ніяких відносин з ним не підтримував. Зазначив, що він неофіційно працює продавцем-консультантом в ломбарді, який розташований по вул. Островського, 1а у м. Дніпро. При цьому, за загальними правилами прийому від громадян речей, може зазначити, якщо громадяни бажають продати в ломбард певні речі, він приймає їх, оцінює та передає грошові кошти, не складаючи ніяких документів, а якщо громадяни бажають закласти певні речі у ломбард на визначений термін із можливістю подальшого викупу, то він приймає речі, визначає розмір грошових коштів, які можуть бути надані за закладені речі та складає відповідний договір застави на певний строк із передбаченою у ньому можливістю викупу закладених речей. 02 липня 2016 року після 18 години до нього у ломбард прийшов обвинувачений ОСОБА_5 та запропонував купити мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME» сірого кольору, пояснивши, що йому терміново потрібні грошові кошти та бажав отримати за нього 1500 гривень. Він оглянув наданий обвинуваченим мобільний телефон та сказав, що може його придбати лише за 900 гривень, на що обвинувачений погодився та передав йому цей мобільний телефон, а він передав останньому грошові кошти у сумі 900 гривень, після чого обвинувачений пішов. Наступного дня він продав цей мобільний телефон іншому клієнту ломбарду. При цьому, стверджував, що обвинувачений запропонував йому саме придбати мобільний телефон, а не закласти його із можливістю подальшого викупу, а тому, ним не складалися ніякі документи. Додав, що добре запам`ятав зовнішність обвинуваченого та під час досудового розслідування серед пред`явлених йому чотирьох осіб впевнено впізнав ОСОБА_5 .

Отже, виходячи із показів свідка ОСОБА_7 судом встановлено, що дійсно 02 липня 2016 року після 18 години, обвинувачений ОСОБА_5 продав свідку мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME», який належить потерпілому ОСОБА_6 і яким ОСОБА_5 заволодів в той же день шляхом зловживання довірою потерпілого.

Вказані покази свідка ОСОБА_7 визнані судом достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. При цьому, не довіряти показанням свідка ОСОБА_7 у суду не має жодних підстав, оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, а стороною захисту не наведено об`єктивних та переконливих доводів, з яких би свідок давав неправдиві покази або обмовляв обвинуваченого ОСОБА_5 .

Із витягу з кримінального провадження № 0002776 вбачається, що заяву ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2016 року, із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08 липня 2016 року з додатком до нього у вигляді фототаблиці встановлено, що слідчим в присутності двох понятих свідкові ОСОБА_7 пред`явлено для впізнання чотири особи чоловічої статі, серед яких останній впізнав особу під номером один ОСОБА_5 та пояснив, що дану особу він впізнав за загальними рисами обличчя, зростом та статурою, так як бачив дану особу на відстані витягнутої руки та особисто з ним спілкувався.

З висновку судової товарознавчої експертизи № 3462-16 від 08 листопада 2016 року встановлено, що станом на 02 липня 2016 року ринкова вартість мобільного телефону Samsung GRAND PRIME» imei: НОМЕР_1 становить 3 626 (три тисячі шістсот двадцять шість) гривень 07 (сім) копійок.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому, останній суду показав, що потерпілого ОСОБА_6 раніше знав і підтримував з ним нормальні відносини. В липні 2016 року він працював в охоронній фірмі «ЦТД», яка надавала послуги Дитячій обласній лікарні, де потерпілий працював на посаді завідуючого прийомного відділенні цієї лікарні, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Космічна, 13.

02 липня 2016 року він приїхав до зазначеної лікарні до потерпілого ОСОБА_6 для того, щоб останній провів медичний огляд його знайомої. Під час розмови він попрохав у потерпілого мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME» у тимчасове користування до 03 липня 2016 року для того, щоб похвалитися таким телефоном перед своєю компанією приятелів. Потерпілий погодився, передав йому свій мобільний телефон і вони домовилися, що він повинен повернути ОСОБА_6 його телефон 03 липня 2016 року. Після чого, він пішов з лікарні. Наступного дня йому подзвонила власниця квартири, яку він в той час винаймав у м. Дніпро і сказала, що необхідно оплатити оренду. У нього не було грошових коштів і він вирішив закласти мобільний телефон потерпілого та цими грошима оплатити оренду квартири, а через два дні викупити цей телефон та повернути ОСОБА_6 , оскільки йому винні виплатити заробітну плату через два дні. Проте про такі свої наміри він потерпілого ОСОБА_6 не повідомляв. Далі в той же день 03 липня 2016 року він пішов до ломбарду, розташованого по вул. Островського у м. Дніпро і на свій паспорт заклав мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 та отримав грошові кошти у сумі 900 гривень, з яких 850 гривень віддав власниці квартири в рахунок оплати оренди. При цьому, в ломбарді ніяких документів не складали. Наступного дня 04 липня 2016 року він йшов вулицями м. Дніпро, де зустрів потерпілого з 3 невідомими хлопцями, які його затримали та викликали працівників поліції. В подальшому його доставили до Жовтневого ВП. Заперечував наявність у нього умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою останнього та стверджував, що дійсно мав наміри повернути цей телефон потерпілому, але обставини склалися не на його користь, йому терміново необхідно було оплатити оренду квартири, оскільки грошей не було, він вирішив закласти цей телефон в ломбард і отриманими грошима оплатити оренду. Додав, що мав наміри із своєї заробітної плати викупити з ломбарду мобільний телефон потерпілого і повернути, але не встиг цього зробити, так як 04 липня 2016 року потерпілий його затримав у м. Дніпро та викликав працівників поліції. Зазначив, що як тільки він вийшов з лікарні з мобільним телефоном потерпілого, він сам вимкнувся. Додав, що не погоджується із показами потерпілого ОСОБА_6 в частині домовленості про строки повернення мобільного телефону і наполягав на своїх показах, вважаючи, що останній його обмовляє. С показами свідка ОСОБА_7 не погодився лише в частині того, що не продав мобільний телефон потерпілого, а заклав його із можливістю подальшого викупу саме 03 липня 2016 року, а не 02 липня, в іншій частині покази свідка підтвердив. Цивільний позов потерпілого визнав частково у розмірі вартості мобільного телефону. Просив суворо не карати.

Отже, виходячи із показів обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що останній підтверджує, що він дійсно у зазначений у обвинуваченні час та місці отримав від потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME» сірого кольору, який повинен був повернути, що повністю узгоджується із показами потерпілого ОСОБА_6 в цій частині, а тому суд приймає такі покази обвинуваченого до уваги.

Проте, обвинувачений ОСОБА_5 категорично заперечував наявність у нього умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою останнього та наполягав на тому, що мав наміри повернути його потерпілому, але з певних підстав не встиг цього зробити.

Разом із цим, суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_5 в частині заперечення ним факту наявності у нього умислу на заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою останнього, оскільки насамперед, вони спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який чітко зазначив, що обвинувачений попросив у нього мобільний телефон лише для здійснення дзвінка, а не для тимчасового користування протягом доби, а також показаннями свідка ОСОБА_7 , який підтвердив факт придбання ломбардом у ОСОБА_5 даного мобільного телефону 02 липня 2016 року після 18 години, тобто безпосередньо через декілька годин після заволодіння мобільним телефоном потерпілого, що безумовно вказує саме на відсутність у обвинуваченого намірів повернути телефон потерпілому.

При цьому, такі покази потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 є послідовними, та такими, що узгоджуються із встановленими судом обставинами та іншими дослідженими доказами, а тому, суд розцінює надання обвинуваченим ОСОБА_5 показань в цій частині, як обраний спосіб захисту, з метою введення суд в оману, переслідуючи, мету уникнення покарання.

Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і обвинувачений винуватий у його вчиненні, оскільки він своїми умисними діями заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що

ОСОБА_5 раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягався, відповідно до довідки від ПП «Мидас» від 12 липня 2016 року, станом на 12 липня 20167 року працює охоронцем в ПП «Мидас», за місцем проживання характеризується із позитивної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, зважаючи, що спричинена злочинними діями ОСОБА_5 матеріальна шкода потерпілому до теперішнього часу не відшкодована, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо без ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_5 має бути призначене покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
В рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь заподіяної йому матеріальної шкоди у розмірі 8 000 гривень.
Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 на його користь матеріальної шкоди у розмірі 8000 гривень 00 копійок, суд приходить до висновку, що заявлений цивільний позови потерпілого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно до вимог ст. 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження, в обґрунтування своїх позовних вимог потерпілий зазначив, що мобільний телефон марки «Samsung GRAND PRIME» він придбав у березні 2016 року у кредит без відсотків за 3 899 гривень і повинен сплачувати зазначену суму частками до кінця липня 2016 року. При цьому, 24 серпня 2016 року він купив собі новий мобільний телефон марки «Меузу М3 Нот» за 4 000 гривень. А тому, на його думку, загальна вартість спричиненої йому діями обвинуваченого матеріальної шкоди складається із вартості мобільного телефону, яким заволодів ОСОБА_5 та з вартості придбаного ним нового мобільного телефону, купленого взамін телефону, який викрав обвинувачений, тобто у розмірі 8 000 гривень, який він просив стягнути з останнього.
Водночас, жодних документів на підтвердження заявлених ним позовних вимог саме у розмірі 8 000 гривень, потерпілий суду не надав.
Також, під час судового розгляду встановлено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема, заволодіння мобільним телефоном марки «Samsung GRAND PRIME», який належить потерпілому ОСОБА_6 шляхом зловживання його довірою останньому спричинено матеріальну шкоду у розмірі 3 626 гривень 07 копійок, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи № 3462-16 від 08 листопада 2016 року, якою встановлено ринкову вартість мобільного телефону станом на 02 липня 2016 року саме у розмірі 3 626 гривень 07 копійок.
Інших доказів, які б підтверджували та обґрунтовували спричинення потерпілому ОСОБА_6 злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди саме у розмірі 8000 гривень 00 копійок, суду не надано.
Отже, за таких обставин, потерпілим ОСОБА_6 не доведено факт спричинення йому внаслідок злочинних дій обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі заявлених позовних вимог у сумі 8 000 гривень, а тому суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого підлягає частковому задоволенню у розмірі встановленому та підтвердженому висновком судової товарознавчої експертизи у сумі 3 626 гривень 07 копійок.
За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов потерпілого частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди кошти у розмірі 3 626 (три тисячі шістсот двадцять шість) гривень 07 (сім) копійок. В решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_6 слід відмовити.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 витрат по проведенню товарознавчої експертизи у розмірі 176 (сто сімдесят шість) гривень 20 (двадцять) копійок, що підтверджується відповідним актом про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.

В рамках даного кримінального провадження запобіжні заходи стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувалися.

Речові докази у даному кримінальному провадженню, як зазначено під час судового розгляду стороною обвинувачення, у даному кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадський робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 3 626 (три тисячі шістсот двадцять шість) гривень 07 (сім) копійок.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 витрати по проведенню товарознавчої експертизи у розмірі 176 (сто сімдесят шість) гривень 20 (двадцять) копійок на користь держави.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1