АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/795/2017 Категорія КК України: ч. 2 ст. 125
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001213 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмільник, Вінницької обл., громадянина України, з повною середньою освітою, ФОП, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

представника потерпілої: ОСОБА_9

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у предявленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати на лікування у сумі 2202,55 гривень, 12000 гривень витрат на правову допомогу та 5000 гривень моральної шкоди, а всього 19202 (дев`ятнадцять тисяч двісті) гривень 55 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 24.01.2015, приблизно о 14 годині 30 хвилин, перебував на громадських слуханнях з приводу проведення забудови по АДРЕСА_3 , які відбувалися у приміщенні актової зали Київського університету туризму, економіки і права за адресою: АДРЕСА_3 . У цей самий час, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому, свідомо допускаючи їх наслідки та маючи на меті їх настання, з мотивів раптово-виниклого особистого неприязного відношення до ОСОБА_8 , наніс останній один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя, від чого ОСОБА_8 втратила рівновагу, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку СМЕ № 2275/е від 25.11.2015 - 12.01.2016, при проведенні судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вивченні медичної документації на її ім`я виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом, характерні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, за давністю може відповідати вказаному терміну та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Вважає, що вирок суду є незаконним, внесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає, що достовірність показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 є сумнівною, так як вони різняться між собою, а також не відповідають обставинам, зафіксованим відеозаписом, який був наданий суду стороною обвинувачення та був досліджений в судовому засіданні. Щодо сумніву правдивості показів свідків, сторона захисту звертала увагу суду при розгляді обставин зазначених в обвинуваченні, зазначаючи підстави такої позиції, однак судом твердження захисту залишені поза увагою, та не надано правової оцінки.

Зазначаючи, що висновок судово-медичної експертизи № 2215/е від 25.11.2015-12.01.2016р. підтверджує безпосередньо факт отримання потерпілою ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції залишив поза увагою зміст підсумків зроблених експертом, за результатами дослідженої медичної документації, зокрема те, що дані наданої ведичної документації на ім`я ОСОБА_8 свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою, їй був встановлений діагноз «Забій м`яких тканин лобної ділянки», який достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджені (відсутність опису лану м`яких тканин зазначеної ділянки, обсяг якого надавав би можливість судити про характер змін, які були виявлені лікарями під час надання медичної допомоги). Тому відповідно до п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995р., експерт утримався від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів.

Діагнози, які були встановлені у ОСОБА_8 під час її звернення за медичною допомогою після подій 24.01.2015 р.: гіпертонічна хвороба - 2, кризовий перебіг, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія - 2, прогресуючий перебіг з когнітивним зниженням, вестибулоатактичними порушеннями, лівобічною пірамідною недостатністю, церебрастенічним синдромом є відображенням перебігу хронічних соматичних захворювань, тобто для їх розвитку необхідний тривалий період часу. Зазначені діагнози взагалі не підлягають судово-медичній оцінці ступеня тяжкості.

Тобто, виходячи із висновку експерта, діагноз «Забій м`яких тканин лобної ділянки», який не підтверджений достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних, що давало б можливість експерту надати відповідь на питання слідчого щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, чи могли вони виникнути при обставинах зазначених в обвинуваченні ОСОБА_6 , а також чи могли вони утворитися від нанесення їй удару рукою по голові. А також суд не взяв до уваги висновок експертизи в частині того, що лікування ОСОБА_8 пов`язане із встановленням діагнозів, які утворюються не від травматичних дій.

Крім того, в порядку ст. 290 КПК України, захисником надано прокурору доступ до доказів, та приєднано до матеріалів кримінального провадження, а саме, диск з відеозаписом, які спростовують обвинувачення ОСОБА_6 . Проте, прокурором в судовому засіданні був долучений до матеріалів справи зовсім інший диск з обставинами, та який був досліджений судом. Стороною захисту зверталась увага суду, що прокурором був наданий зовсім інший диск з інформацією, яку захисник не надавала, його походження не відоме, проте вказані обставини залишені судом поза увагою.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_8 просить відхилити апеляційну скаргу, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу його вчинення та ступеню тяжкості наслідків, що настали, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, його поведінки під час та після вчинення злочинних дій, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілої, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.01.2015 року, відеозаписом та фотознімком з місця вчинення кримінального правопорушення, висновком судово-медичної експертизи № 2275/е від 25.11.2015 12.01.2016, а також частково показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він відштовхнув потерпілу, яким суд надав належну оцінку в їх сукупності щодо належності, допустимості та достатності для висновків суду щодо винуватості ОСОБА_6 та наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, викладених в судовому рішенні. При цьому суд за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно матеріалів кримінального провадження компакт-диск CD-R, серійний номер RFD80M 80685 з відеозаписом вчинення правопорушення визнано речовим доказом, що спростовує доводи апеляційної скарги про незаконність, неналежність та недопустимість вказаного доказу (розділ ІІ 14 реєстру матеріалів досудового розслудвання).

Вказаними доказами спростовуються і доводи апеляційної скарги щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та необхідності закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, не підтверджені належними доказами, та не є достатніми підставами для скасування вироку суду першої інстанції.

За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження при апеляційному розгляді не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001213 щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4