Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
15 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000173 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 18 травня 2016 року вироком Дубенського міськрайонного суду за ч.1 ст.289 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою з доповненнями до неї заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 квітня 2017 року затверджено угоду про примирення від 28 лютого 2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 по матеріалах кримінального провадження №0000173 щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186 КК України.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень у дохід держави.

Вирок Дубенського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000502 по обвинуваченнню ОСОБА_6 за ч.1 ст. 289 КК України, яким призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, вирішено виконувати самостійно.

За вироком суду, ОСОБА_6 12 лютого 2017 року близько 12 години, проходячи по лісовій дорозі поблизу кладовища смт. Смига Дубенського району Рівненської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі цілі, підійшов до ОСОБА_9 та всупереч його волі, розуміючи, що за його протиправними діями спостерігає потерпілий та ОСОБА_10 , дістав із задньої кишені штанів ОСОБА_9 грошові кошти в сумі сто гривень, які належать останньому, перевівши їх таким чином у своє протиправне володіння та отримавши можливість розпоряджатися ними на власний розсуд.

Внаслідок скоєння даного злочину потерпілому ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду на суму 100 гривень.

В своїй апеляційній скарзі з доповненнями до неї прокурор ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу та закону і відмовляє у затвердженні угоди, якщо угода суперечить вимогам КПК України та закону. На підставі ст.71 КК України суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання. Однак, в порушення вищенаведених вимог кримінального закону, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді сукупності покарань за попереднім вироком від 18 травня 2016 року у виді обмеження волі на строк 3 роки, та покарання за новим вироком від 10 квітня 2017 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Оскільки укладеною угодою про примирення не передбачено призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, то затвердження судом вказаної угоди у даному кримінальному провадженні виключалося. Просить вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 квітня 2017 року скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями до неї прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Обов`язковою умовою законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінально-процесуального законодавства в процесі судового розгляду. Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними і тягнуть за собою його скасування.

Істотними порушеннями кримінального процесуального закону вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження, то, на думку колегії суддів, вони є слушними.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону.

Згідно ст.475 КПК України передбачено, що вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків.

Пунктами 15, 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» також передбачено обов`язок суду перевіряти угоду на відповідність вимогам КПК України і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням, наявність підстав для відмови в її затвердженні згідно ч.7 ст.474 КПК України). Суд ухвалює вирок, яким затверджує угоду, якщо переконався в тому, що угоду може бути затверджено.

Разом з тим, відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ст.72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 ст.72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Так, вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 квітня 2017 було затверджено угоду про примирення від 28 лютого 2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000173 щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186 КК України.

Вирок Дубенського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року по обвинуваченнню ОСОБА_6 за ч.1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, вирішено виконувати самостійно.

З матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_6 вчинено під час іспитового строку за попереднім вироком кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України.

Однак, в порушення вищенаведених вимог кримінального закону, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді сукупності покарань за попереднім вироком Дубенського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року у виді обмеження волі на строк 3 роки, та покарання за новим вироком Дубенського міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Оскільки укладеною угодою про примирення не передбачено призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, то затвердження судом вказаної угоди у даному кримінальному провадженні виключалося, так як не передбачено чинним КПК України.

Отже, Дубенський міськрайонним суд належним чином не перевіривши угоду у вказаному кримінальному провадженні на предмет відповідності вимогам закону, та затвердивши угоду про примирення, допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно положень статей 412, 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають чи можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження з дотриманням положень КПК України щодо затвердження угоди про примирення, положень КК України щодо призначення покарання при сукупності вироків, з врахуванням правових позицій Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначених у відповідних постановах пленумів, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 418, 419, 474, КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу з доповненнями до неї заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_11 Іващук__________________ ОСОБА_3