н/п 1-кс/766/7424/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.07.2017 року слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області майора юстиції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області майор юстиції ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів.

Мотивуючи клопотання, слідчий вказує, що ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем прикордонної служби ФСБ РФ, у грудні 2016 року прибув на тимчасово окуповану територію АР Крим та призначений на посаду старшого інструктора начальника кінологічної групи резервної застави ПУ ФСБ РФ по Республіці Крим та перебуває у військовому званні «старший прапорщик».

Відповідно до займаної посади ОСОБА_8 є військовою службовою особою, наділеною відповідними організаційно-розпорядчими функціями.

Перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_8 у період з грудня 2016 року по 30 червня 2017 року на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополь вчинив злочини проти основ національної безпеки України, за наступних обставин.

Так, 24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно із вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V указаної Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного договору, Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до ст. ст. 132134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 визначено, що тимчасово окупована територія України, у т.ч. АР Крим, є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України (ст. 1 Закону). Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону визначено: «будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованих територіях та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 № 424-р «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю», у зв`язку з військовою агресією РФ та втратою фактичної можливості здійснювати визначені законодавством повноваження, тимчасово закриті усі пукти пропуску та контролю на території АР Крим.

Переслідуючи мету зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також міжнародними актами які ратифіковані Верховною Радою України громадянин РФ ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний задум, будучи представником влади Російської Федерації, маючи повноваження прикордонних органів РФ щодо здійснення охорони Державного кордону РФ на суші, морі, річках, озерах та інших водних об`єктах, у пунктах пропуску через Державний кордон РФ, у період з грудня 2016 по 30.06.2017 на тимчасово окупованій території АР Крим незаконно здійснював повноваження, визначені ст. 30 Закону РФ від 01.04.1993 № 4730-І «Про державний кордон Російської Федерації», забезпечуючи прикордонний контроль та режим іноземної держави на суверенній території України, а також функціонування пунктів пропуску через державний кордон РФ, протиправно визначених розпорядженням Уряду РФ від 05.06.2014 № 961-р «Про пункти пропуску через державний кордон Російської Федерації в Республіці Крим і АДРЕСА_1 ».

29.06.2017 перебуваючи у м. Армянськ АР Крим громадянин РФ ОСОБА_7 , отримав та виконав бойове завдання від своїх безпосередніх керівників ПУ ФСБ РФ по Республіці Крим лейтенанта ОСОБА_8 , згідно якого, у складі групи із вказаним військовослужбовцем прикордонної служби ФСБ РФ та іншими невстановленими особами, мали забезпечити перевірку боєздатності та готовності окремих частин прикордонних військ ФСБ РФ щодо незаконного забезпечення охорони кордону на тимчасово окупованій території АР Крим шляхом участі у проведенні навчань, спрямованих на посилення захисту протиправно визначених і встановлених на території України меж не визнаного державного кордону Російської Федерації.

30.06.2017 близько 02 год. 35 хв. під час виконання умисних дій спрямованих на реалізацію свого злочинного умислу, зазначені особи затримані військовослужбовцями ВПС «Хорли» ІНФОРМАЦІЯ_2 та НОМЕР_1 бригади ЗСУ на узбережжі коси Малої в 6 км. на південь від АДРЕСА_2 за порушення порядку в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію України.

Таким чином, громадянин РФ ОСОБА_7 будучи представником влади РФ своїми умисними діями за попередньою змовою з громадянином ОСОБА_8 та іншими невстановленими слідством особами, вчиненими з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України - умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, представником влади за попередньою змовою групою осіб.

На теперішній час гр. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України та допитано в якості підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_7 на обліках психо-неврологічного та наркологічного диспансерів не значиться. Не є депутатом Рад будь-якого рівня.

Вина підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України,на думку слідчого підтверджується сукупністю доказів, а саме:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 03.07.2017 за № 71/22/3-4894 та рапортом оперативного підрозділу УСБУ в Херсонській області за № 71/22/3-4893 від 03.07.2017, згідно яких встановлено, що у період з грудня 2016 року по 30 червня 2017 року військовослужбовці Прикордонного Управління ФСБ РФ по Республіці Крим, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у складі групи невстановлених осіб, виконували службові завдання в інтересах Російської Федерації, на території тимчасово окупованої АР Крим, з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

-поясненнями гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_7 , згідно яких встановлено, що останні є військовослужбовцями прикордонної служби ФСБ РФ, у грудні 2016 року прибули на тимчасово окуповану територію АР Крим, де по 30.06.2017 забезпечували прикордонний контроль, а також функціонування пунктів пропуску через державний кордон, а 30.06.2017 близько 02 год. 35 хв. під час виконання бойового завдання від своїх безпосередніх керівників ПУ ФСБ РФ по Республіці Крим щодо проведення навчань, спрямованих на посилення захисту протиправно визначених і встановлених на території України меж не визнаного державного кордону Російської Федерації на узбережжі коси Малої, Каланчацького району, Херсонської області були затримані військовослужбовцями ЗС України;

-матеріалами виконаного доручення за № 71/22/3-4992 від 04.07.17, згідно яких встановлено, що гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_7 є військовослужбовцями прикордонної служби ФСБ РФ та у грудні 2016 року прибули для проходження військової служби до резервної застави м. Армянськ ПУ ФСБ РФ по РК в/ч НОМЕР_2 . ОСОБА_8 був призначений на посаду заступника начальника резервної застави, а ОСОБА_7 на посаду старшого інструктора начальника кінологічної групи;

-показаннями допитаних в якості свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які за результатами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками впізнали громадян РФ ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та показали, що саме вказаних осіб було затримано на узбережжі коси Малої, Каланчацького району, Херсонської області;

-повідомленням про підозру гр. ОСОБА_8 , повідомленням про підозру гр. ОСОБА_7 , а також протоколами їх допитів в якості підозрюваних, які підтверджують факт вчинення останніми кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України - умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, представниками влади РФ за попередньою змовою групою осіб.

При цьому слідством встановлено, що ОСОБА_7 на теперішній час фактично проживає на тимчасово окупованій території АР Крим в м. Армянськ та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу він зможе потрапити до місця свого фактичного проживання або до місця реєстрації, а саме на територію РФ, де буде переховуватись від органів досудового розслідування.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а саме: умисних діях, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, представником влади за попередньою змовою групою осіб, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та свідчить про те, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати вчинення злочину, у якому підозрюється.

З урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам, а також враховуючи положення ст. 176 ч. 5 КПК України, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 не вбачається. На підставі викладеного,слідчий просить клопотання задовольнити.
Вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, вислухавши пояснення слідчого та прокурора, які підтримали клопотання, просили обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5. ст.. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 КК України.
10.07.2017 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України.

За матеріалами клопотання маються вагомі докази, які у достатній мірі вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, знаходячись на свободі може продовжувати свою злочину діяльність,враховуючи наявність доказів, які підтверджують вчинення ним кримінального правопорушення, покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, його репутацію, а саме те, що є підстави вважати, що у разі не застосування до нього запобіжного заходу, який дійсно зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, він буде переховуватись від органів досудового розслідування й суду, перешкоджатиме кримінальному провадженню та вчинить інше правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, також враховуючи те, що підозрюваний не визнає обставини пред`явленої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та враховуючи, що підозрюваний офіційно одружений, має на утриманні дітей, офіційно працевлаштований, перебуваючи на посаді старшого інспектора- начальника резервної застави ПУ ФСБ РФ по АР Крим в/ч НОМЕР_2 та фактично проживає на тимчасово окупованій території АР Крим в м. Армянськ.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню оскільки згідно ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до підозрюваного оскільки він підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, виходячи з цього слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи обґрунтованість пред`явленої підозри.

З врахуванням викладених вище обставин, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, підстави для відмови у задоволенні вказаного клопотання відсутні.

Враховуючи вимоги ч.5 ст. 176 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави підозрюваному.

Керуючись ст.ст. 131,132,176-178,183,184,193-196 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області майора юстиції ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою рахувати з 11.07.2017 р.

Строк дії ухвали до 09.09.2017 р.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошений в приміщенні суду 17.07.2017 р. о 13 год. 10 хв.

Слідчий суддяОСОБА_1