Ухвала іменем україни 18 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002990, за касаційною скаргою законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 цивільного відповідача ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2016 року в частині вирішення цивільного позову щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,

За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2016 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування майнової шкоди 1065,51 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 6 000 грн.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 травня 2015 року о 10.00 год. поблизу технічного коледжу НУВГП на вул. Орлова, 35 у м. Рівному, на ґрунті неприязних стосунків до ОСОБА_11 умисно заподіяв останньому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У касаційній скарзі представник неповнолітнього та цивільний відповідач ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільного позову і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає необґрунтованим та неправильним вирішення цим судом цивільного позову, зазначає, що сума відшкодування моральної шкоди, яку необхідно стягнути з нього, є завеликою. Також указує на те, що суд, встановивши факт наявності у неповнолітнього засудженого коштів у банку, всупереч вимогам ст. 1179 ЦК України стягнув кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди лише з ОСОБА_8 . Стверджує, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення вимог закону уваги не звернув.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, яка підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому законний представник, цивільний відповідач ОСОБА_8 , який подав касаційну скаргу не оспорює доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України.
Доводи ж ОСОБА_8 про необхідність зменшення суми, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілої в якості моральної шкоди, є безпідставними.
Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При цьому як видно з оскаржуваних судових рішень, визначаючи розмір моральної шкоди, суд урахував тяжкість наслідків вчиненого злочину, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, які він переніс під час заподіяння йому тілесних ушкоджень та в процесі лікування, пов`язаного з їх отриманням.
Ураховуючи наведене, керуючись засадами виваженості та розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 6 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Крім того, аналогічні доводи, наведені у касаційній скарзі, а саме щодо зменшення розміру суми, яка підлягає стягненню на користь потерпілої в якості відшкодування моральної шкоди, були наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , вони перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Разом із тим, доводи ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції, встановив, що у неповнолітнього є кошти в банку, однак усупереч вимогам ст. 1179 ЦК України стягнув кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди лише з нього, також є безпідставними. При цьому вказані доводи законного представника в його апеляційній скарзі не зазначалися.
Так, ч. 2 ст. 1179 ЦК України передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.
Згідно з ч. 1 ст. 99 КК України штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернено стягнення.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, взявши до уваги, що у неповнолітнього ОСОБА_7 наявні грошові кошти у сумі 900 грн, які знаходяться на рахунку у ВАТ «ПриватБанк» (а. с. 54)., дотримався вимог ч. 1 ст. 99 цього Кодексу та призначив засудженому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн.
При цьому, наявності будь-якого іншого майна та коштів, які б належали неповнолітньому ОСОБА_7 і могли б бути стягнуті на відшкодування завданої ним шкоди, суд не встановив, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 1179 ЦК України суд стягнув у повному обсязі кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 із законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 , з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, з огляду на наведене оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 є правильними, а підстави для їх скасування відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження в частині вирішення цивільного позову і постановити в ній законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, та п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів
у х в а л и л а:
вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8 залишити без змін, а касаційну скаргу законного представника неповнолітнього - цивільного відповідача ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3