Справа №586/1148/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/338/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 на вирок Серединобудського районного суду Сумської області від 13 лютого 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уралове, Середино-Будського району, Сумської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 15 жовтня 2013 року Шосткінським міжрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.307, ст.ст.69, 71 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч. 2 ст.342 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 , в якій він просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло застосування закону, а саме ст.75 КК України, який не підлягає застосуванню.

Дослідити обставини, що характеризують ОСОБА_7 : вимогу на судимість, характеристику, довідку про склад сім`ї .

Ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст. 342 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, визначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_9 не оскаржуючи фактичні обставини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 зазначає, що суд безпідставно застосував ст.75 КК України відносно ОСОБА_7 .

При цьому, прокурор зазначає, що судом не враховано, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України у ОСОБА_7 вбачається наявність обтяжуючої покарання обставини «рецидив злочину», оскільки він має чотири не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних злочинів.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є складовою однієї пом`якшуючої покарання обставини дійового каяття.

Суд звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, не врахував резонанс вчиненого злочину, а саме те, що злочин вчинено відносно працівників правоохоронних органів при виконанні ними службових обов`язків.

Таким чином прокурор вважає, що суд не виконав вимоги ст. 65 КК України та безпідставно застосував ст. 75 КК України, що призвело до ухвалення не правосудного рішення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 05 листопада 2016 року, близько 20 год. 15 хв. ОСОБА_7 керуючи автомобілем ВАЗ 2121 на вул. Центральній с. Уралове Середино Будського району, Сумської області був зупинений інспектором поліції Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_10 та інспектором поліції Середино Будського ВП ГУНП в Сумській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_11 , які забезпечували охорону публічного порядку території Середино Будського району Сумської області. Під час перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_7 за зовнішніми ознаками перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він був запрошений працівниками поліції до проходження медичного огляду, На цю вимогу ОСОБА_7 відмовився почав вести себе агресивно, виражатися в адресу інспекторів поліції нецензурною лайкою, бити руками та ногами по салону автомобіля, хвататися за форменний одяг. На зауваження припинити ці дії ОСОБА_7 не реагував.

Крім цього, під час спроби інспекторів поліції припинити протиправні дії із застосуванням спеціальних засобів обмеження рухомості кайданків, ОСОБА_7 почав вириватися, відштовхувати працівників поліції та намагався втекти, тобто вчинив опір працівникам поліції під час виконання ними службових обов`язків.

Крім цього, під час спроби інспекторів поліції припинити протиправні дії із застосуванням спеціальних засобів обмеження рухомості кайданків, ОСОБА_7 умисно завдав інспектору поліції Середино Будського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 ,та його захисника ОСОБА_12 які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, і просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується доводів прокурора про не виконання вимог ст. 65 КК України та безпідставне застосування ст. 75 КК України при призначенні судом покарання, то ці доводи на думку колегії суддів є не переконливими.

Так, відповідно положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, з урахуванням тяжкості злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, то може прийняти рішення про його звільнення від відбування призначеного покарання, застосувавши норми ст. 75 КК України з випробуванням та іспитовим строком з застосуванням вимог ст. 76 КК України.

Як вбачається з вироку, призначаючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжуючу покарання обставину, думку потерпілого, який повідомив суду про відсутність моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого.

Тобто, судом було належним чином враховано у тому числі й ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Не погоджується колегія суддів і з доводами прокурора, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і відбував покарання у виді позбавлення волі та повторно вчинив злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, оскільки, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом були враховані дані щодо особи обвинуваченого і основне покарання ОСОБА_13 як за ч.2 ст. 342 КК України так і за ч.2 ст.345 КК України суд призначив у виді позбавлення волі, незважаючи, що санкції цих статей передбачали і інші більш м`якіші види покарання.

Разом з тим, в свій апеляційні скарзі прокурор хоч і зазначає про не дотримання судом вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання, але просить призначити покарання аналогічне до призначеного судом, але без застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України, тим самим повністю погоджується з видом та мірою покарання обраних судом першої інстанції, але не погоджується зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що покарання, ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, тому апеляційні вимоги прокурора щодо не врахування судом особи обвинуваченого при призначенні покарання є безпідставні.

Крім того, сукупність обставин дали суду першої інстанції підстави для призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України остаточного покарання у виді позбавлення волі, а також вмотивовано застосувати положення ст.75 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

З метою здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого, на нього покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

І з таким висновком суду про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням колегія суддів також погоджується, вважаючи його обґрунтованим.

Доводи прокурора про не врахування судом першої інстанції того, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України у ОСОБА_7 вбачається наявність обтяжуючої покарання обставини «рецидив злочину», не можуть братися до уваги оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідження доказів відбувалося в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто був спрощений порядок доказів, при цьому обвинувачений повністю погодився з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами кримінального провадження, а також обтяжуючими та пом`якшуючими покарання обставинами, тому встановлення додаткової обтяжуючої обставини, якої не було передбачено в обвинувальному акті є такими, що не ґрунтуються на вимогах КПК України.

При цьому, доводи прокурора про те, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є складовою однієї пом`якшуючої покарання обставини дійового каяття, на думку колегії не є обґрунтованими, оскільки щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, в той час, як активне сприяння розкриттю злочину, означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам розслідування або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття. Зазначені обставини не є взаємовиключними, тому відсутні будь-які підстави для твердження про те, що вони являються однією пом`якшуючою обставиною.

Інших доводів, які б свідчили про недотримання судом вимог ст.65 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 надто м`якого покарання чи безпідставне застосування судом ст. 75 КК України, прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України і звільнення його від покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього певних обов`язків, є обґрунтованим.

Апелянт не спростував висновків суду і переконливих аргументів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону та неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, в апеляційній скарзі не навів, обмежившись загальними посиланнями на резонанс злочину, що не є вирішальною підставою, яка підлягає врахуванню при призначенні покарання та звільнення від його відбування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів тому вирок суду в частині призначення покарання є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Середино Будського районного суду Сумської області від 13 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно,

суддя Апеляційного суду

Сумської області ОСОБА_2