Справа № 161/1372/16-к Провадження №11-кп/773/28/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.365 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
потерпілого ОСОБА_14 ,

представника потерпілого ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження №0000211 за апеляційними скаргами прокурора, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_14 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, працюючий інспектором відділу протидії стихійної торгівлі департаменту муніципальної міліції Луцької міської ради, раніше несудимий, засуджений:
- за ч.2 ст.365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки.
За ч.2 ст.127 КК України ОСОБА_11 виправдано на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України, за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , житель АДРЕСА_4 , з незакінченою вищою освітою, одружений, непрацюючий, раніше несудимий, засуджений:
- за ч.2 ст.365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки.
За ч.2 ст.127 КК України ОСОБА_13 виправдано на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України, за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець, житель та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , із середньою спеціальною освітою, працюючий помічником оперуповноваженого кримінальної міліції Луцького ВП ГУНП у Волинській області, раніше несудимий, засуджений:
- за ч.2 ст.365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки.
За ч.2 ст.127 КК України ОСОБА_12 виправдано на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України, за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
Відсторонено ОСОБА_12 , від посади помічника оперуповноваженого Луцького ВП ГУНП у Волинській області.
До вступу вироку в законну силу, заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування та продовжені під час судового розгляду, залишено попередніми, а саме у виді особистого зобов`язання, відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , залишивши покладені на них, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вони фактично проживають, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну місця проживання.
Строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , постановлено рахувати з часу взяття їх під варту.
Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 солідарно на користь Луцької міської клінічної лікарні 1 372 (одну тисячу триста сімдесят дві) гривні, понесених витрат на лікування потерпілого ОСОБА_14 .
Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_14 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 1 520 (одну тисячу п`ятсот двадцять) гривень 11 (одинадцять) копійок.
Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з кожного на користь потерпілого ОСОБА_14 по 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду вбачається, що наказами начальника Управління МВС України у Волинській області:
за № 96 о/с, від 14.05.2014 року, обвинуваченого ОСОБА_12 було призначено на посаду інспектора патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області;
за №171 о/с, від 14.06.2013 року, обвинуваченого ОСОБА_11 було призначено на посаду інспектора патрульної служби кінолога взводу №2, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області;
за №171 о/с, від 14.06.2015 року, обвинуваченого ОСОБА_13 було призначено на посаду інспектора патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області;
Відповідно до наказу за №322 о/с, від 05.11.2015 року, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_13 були звільнені 06.11.2015 року з органів внутрішніх справ.
Обіймаючи вищевказані посади, згідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч.3 ст.18 КК України та примітки 1 до ст.364 КК України обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , на час інкримінованого їм вироком суду кримінального правопорушення, являлись службовими особами правоохоронних органів.
Так, повноваження інспектора патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області регламентовані наступними нормативно-правовими актами:
Згідно із положеннями ст.ст.19; 21; 28 та 68 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; права і свободи людини є невідчужними та непорушними, кожний зобов`язаний не посягати на права свободи, честь і гідність інших людей; ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Також, відповідно до ст.ст.1-5 Закону України «Про міліцію», міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Серед основних завдань міліції є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; виявлення кримінальних правопорушень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків.
Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості.
Правовою основою діяльності міліції є Конституція України, указаний вище Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.
Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.
Правовою основою застосування працівниками органів внутрішніх справ заходів фізичного впливу та спеціальних засобів є Закон України «Про міліцію», Постанова Верховної Ради УРСР від 29.11.1990 року «Про невідкладні заходи по зміцненню законності і правопорядку в республіці» та Постанова Ради міністрів УРСР №49, від 27.02.1991 року «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку».
Відповідно до положень, передбачених ст.ст.11; 12; 13; 14; 15 та 15-1 Закону України «Про міліцію», працівники міліції мають право зберігати, носити і застосовувати спеціальні засоби та зброю, застосовувати заходи фізичного впливу.
Згідно зазначених вище норм цього Закону, застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції, а також у районі проведення антитерористичної операції.
Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.
Працівники міліції, відповідно до змісту зазначеного вище закону, мають право, застосовувати, зокрема, гумові кийки, у випадках: для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку; для відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди і транспортні засоби, незалежно від їх належності, або їх звільнення у разі захоплення; для припинення масового захоплення землі та інших дій, що можуть призвести до зіткнення груп населення, а також діянь, які паралізують роботу транспорту, життєдіяльності населених пунктів, посягають на громадський спокій, життя і здоров`я людей; для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, які виконують службові або громадські обов`язки по охороні громадського порядку і боротьбі із злочинністю.
Вид спеціального засобу, час початку та інтенсивність його застосування визначаються з урахуванням обстановки, що склалася, характеру правопорушення і особи правопорушника.
Відповідно до п.14 Постанови Ради міністрів УРСР №49, від 27.02.1991 року, «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», забороняється наносити удари гумовим кийком по голові, шиї, ключичній ділянці, животу, статевих органах.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про міліцію», підпунктів а, б, и, й пункту 1 посадової інструкції інспектора патрульної служби роти ПС Луцького МВ УМВС України у Волинській області, інспектор патрульної служби зобов`язаний:
виявляти, запобігати, припиняти та розкривати злочини, вживати з цією метою профілактичні та розшукові заходи, передбачені чинним законодавством; припиняти адміністративні правопорушення; знати закони та інші нормативні акти органів місцевої державної виконавчої влади з питань забезпечення громадської безпеки і охорони громадського порядку, вимагати від громадян їх виконання; додержуватись законності, ретельно і уважно розбиратися на місці з порушенням громадського порядку; при застосуванні передбачених в законах заходів адміністративного впливу до правопорушників роз`ясняти їм, згідно з яким нормативним актом і за яке порушення вони застосовуються.
За таких обставин, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , будучи службовими особами правоохоронного органу, в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними функціями, грубо порушили указані вище вимоги чинного законодавства, свої службові обов`язки та обмеження за наступних обставин:
Так, згідно з розстановкою нарядів на 12.07.2015 року, затвердженою начальником Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області:
інспектор патрульної служби кінолог взводу №2 роти патрульної служби старший сержант міліції обвинувачений ОСОБА_11 , в період з 18.00 год., 12.07.2015 року до 02.00 год., 13.07.2015 року, перебував на службі з охорони громадського порядку в місті Луцьку у патрулі за №01;
інспектори патрульної служби взводу №3 роти патрульної служби:
сержант міліції обвинувачений ОСОБА_13 та молодший сержант міліції обвинувачений ОСОБА_12 , з 18.00 год. 12.07.2015 року до 02.00 год., 13.07.2015 року, перебували на службі з охорони громадського порядку у м. Луцьку в патрулі за №17.
По закінченню несення служби з патрулювання, працівники міліції, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , прибули після 01.00 год., 13.07.2015 року, у фойє Луцького МВ УМВС України у Волинській області, що на першому поверсі приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Грибоєдова, 2, Волинської області, для здачі наряду та зібраних матеріалів, де побачили невідомого їм на той час потерпілого, у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_14 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, звинувачував присутніх там працівників міліції у невжитті заходів до розкриття крадіжки його сумки з грошима, погрожував звільненням з роботи.
Вчиняючи такі дії, потерпілий ОСОБА_14 , о 01 год. 34 хв. 30 с. (далі по тексту год., у подібних випадках, буде зазначатися - 01:34:30.), знаходячись біля столу постового міліціонера, де перебував інспектор патрульної служби взводу №3 роти ПС Луцького міськвідділу міліції ОСОБА_13 , взяв аркуш паперу, який останній притримував руками, після чого, обвинувачений ОСОБА_13 , вдарив в ліве плече потерпілого ОСОБА_14 .. Побачивши це, до них відразу підійшов інспектор патрульної служби Луцького МВ УМВС України у Волинській області - обвинувачений ОСОБА_12 , який, разом з обвинуваченим ОСОБА_13 , почали виштовхувати ОСОБА_14 з приміщення Луцького МВ УМВС України у Волинській області, наближаючись до виходу. У зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_14 не бажав залишати міськвідділ, продовжував пред`являти безпідставні претензії, розмахувати руками, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, останні почали застосовувати до нього заходи фізичного впливу, зокрема заламувати руки за спину.
О 01:34:47, до них приєднався інспектор патрульної служби кінолог взводу №2 роти патрульної служби старший сержант міліції - обвинувачений у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_11 ..
В подальшому, о 01:35:12, всі перемістились у коридор, що веде з фойє до виходу у внутрішній двір, де обвинувачений ОСОБА_11 , спільно з обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , продовжили незаконно, за відсутності на те підстав, застосовувати, упродовж тривалого періоду, включно до 01:38:25 год., 13.07.2015 року, заходи фізичного впливу щодо потерпілого ОСОБА_14 , зокрема наносити йому численні умисні удари руками, ногами по різних частинах тіла, чим заподіяли йому тілесні ушкодження та фізичний біль.
Після вказаних подій, потерпілий ОСОБА_14 , о 01:38:45, 13.07.2015 року, підійшов до обвинуваченого ОСОБА_13 та двічі рукою похлопав його по спині, після чого, сів на лавку у фойє адмінприміщення міськвідділу міліції.
О 01:39:05, цієї ж ночі, потерпілий ОСОБА_14 наблизився до обвинуваченого ОСОБА_11 та взяв його за формений одяг працівника міліції в ділянці погон, не створюючи при цьому реальної загрози його здоров`ю та життю. У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_11 своїми руками схопив руки потерпілого ОСОБА_14 , та різкими рухами відірвав їх від утримання свого верхнього одягу.
Бачачи це, з лівої сторони до потерпілого ОСОБА_14 підійшов обвинувачений ОСОБА_12 та обхопив його ліву руку своєю лівою рукою, обмежуючи в такий спосіб вільний рух руки. В цей же момент, з правої сторони до потерпілого ОСОБА_14 , підійшов обвинувачений ОСОБА_13 , та в свою чергу, лівою рукою провів захват потерпілого ОСОБА_14 за шию, а правою за праву руку, утримуючи в такий спосіб останнього. Після цього, обвинувачені: ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , із застосуванням фізичної сили, відтягнули потерпілого ОСОБА_14 , який тримався за одяг обвинуваченого ОСОБА_11 назад, внаслідок чого, від зазначених дій вказаних трьох працівників міліції було відірвано погони з форменого одягу обвинуваченого ОСОБА_11 . Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , явно перевищили надану їм владу, умисно, бажаючи продемонструвати свою вагомість та зверхність, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання наслідків, перебуваючи при виконанні покладених на них службових обов`язків, будучи у форменому одязі працівника міліції, використовуючи знання прийомів рукопашного бою, мотивуючи свої дії необхідністю припинення критичних висловлювань та безпідставних, настійливих претензій потерпілого ОСОБА_14 , з приводу крадіжки у нього сумки з грошима, в порушення вимог, передбачених ст.ст.19; 21; 28; 68 Конституції України, ст.ст.1-5; 10-15-1 Закону України «Про міліцію», підпунктів а, б, и, й пункту 1 посадової інструкції інспектора патрульної служби роти ПС Луцького МВ УМВС України у Волинській області у Волинській області, затвердженої 31.12.2014 року начальником Луцького МВ УМВС України у Волинській області, о 01:39:09 13.07.2015року, знаходячись у вказаному вище приміщенні фойє, за відсутності достатніх на те підстав, продовжили свої незаконні дії.
Так, обвинувачений ОСОБА_11 , незважаючи на фізичне утримання потерпілого ОСОБА_14 обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , без попередження про намір застосовувати заходи фізичного впливу, незаконно, умисно наніс правою рукою цілеспрямований удар потерпілому ОСОБА_14 в лобну ділянку голови справа, внаслідок чого останньому, відповідно до висновку судово-медичного експерта за №1157, від 30.09.2015 року, було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді садна з нерівними краями, переривчастого характеру, розміром 2.5 x 3 см..
У подальшому, обвинувачений ОСОБА_11 , достовірно усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_14 , не чинить опору його законним вимогам, безпосередньо не вчиняє дії, які загрожують життю або здоров`ю працівникам міліції чи іншим громадянам, не чинить спроб заволодіти табельною зброєю чи спеціальними засобами, явно перевищуючи владу, умисно, бажаючи продемонструвати свою вагомість та зверхність, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання наслідків, виконуючи покладені на нього службові обов`язки, будучи у форменому одязі працівника міліції, використовуючи знання прийомів рукопашного бою, з метою припинити дії ОСОБА_14 , який продовжував висловлювати свої претензії до працівників правоохоронних органів, о 01:39:10, 13.07.2015 року, перебуваючи у фойє зазначеного міськвідділу міліції, в порушення ст.ст.19; 21; 28; 68 Конституції України, ст.ст.1-5; 10-15-1 Закону України «Про міліцію», п.3; 4; 5; 14 Постанови Ради міністрів УРСР №49 від 27.02.1991 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку», підпунктів а, б, и, й пункту 1 посадової інструкції інспектора патрульної служби роти ПС Луцького МВ УМВС України у Волинській області, затвердженої 31.12.2014 року, начальником Луцького МВ УМВС України у Волинській області, за відсутності достатніх на те підстав, без попередження про намір застосовувати заходи фізичного впливу та спеціальні засоби, діючи спільно з працівниками міліції, обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , будучи об`єднаними одним злочинним умислом, в порушення зазначене вище норм закону, почали застосовувати заходи фізичного впливу до потерпілого ОСОБА_14 ..
Так, вони, перемістилися далі у коридор Луцького міськвідділу міліції, що веде з фойє до виходу у внутрішній двір, де обвинувачений ОСОБА_11 , спільно з обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , продовжили незаконно, за відсутності на те підстав, застосовувати, упродовж тривалого періоду, включно до 01:42:55, 13.07.2015 року, заходи фізичного впливу та спеціальні засоби щодо потерпілого ОСОБА_14 , зокрема наносити йому численні умисні удари руками, ногами, резиновими кийками по різних частинах тіла, в тому числі по місцях, які заборонені для нанесення ударів гумовими кийками, чим заподіяли йому тілесні ушкодження, спричинили фізичний біль.
Внаслідок зазначених вище спільних, умисних, незаконних дій:
інспектором патрульної служби кінологом взводу №2 роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, обвинуваченим ОСОБА_11 ;
інспектором патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, обвинуваченим ОСОБА_12 ;
інспектором патрульної служби взводу №3, роти патрульної служби Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області, обвинуваченим ОСОБА_13 ,
потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх лікування необхідний час більше 6 діб, а саме закриту черепно-мозкову травму, у вигляді струсу головного мозку, та легкі тілесні ушкодження, у вигляді поверхневих ран та внутрішньо-шкірних крововиливів волосистої частини голови, саден лобної ділянки зліва, правої та лівої верхніх кінцівок, правої гомілки, множинних синців біля зовнішнього кута лівого ока, задньої поверхні шиї, тулуба, правої та лівої верхніх кінцівок, лівої та правої нижньої кінцівки, правої та лівої сідниці.
Своїми умисними злочинними діями обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою, нанесли потерпілому ОСОБА_14 , тілесні ушкодження, спричинили йому фізичний біль, інші насильницькі дії, чим завдали шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ Луцького МВ УМВС України у Волинській області, внаслідок створення у громадськості негативної думки щодо службових осіб цього органу державної влади, недотримання ними норм чинного законодавства, тобто дискредитації діяльності органів міліції в цілому і Луцького міськвідділу міліції, зокрема.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.365 КК України, а саме перевищення влади та службових повноважень, яке полягало в умисному вчиненні працівниками правоохоронних органів дій, які явно виходили за межі наданих їм прав і повноважень та супроводжувалися застосуванням насильства і спеціальних засобів, були болісними і такими, що ображали особисту гідність потерпілого ОСОБА_14 , що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремого громадянина та державним інтересам.
Разом з тим, досудовим розслідуванням ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , обвинувачувалися і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, а саме що вони, за попередньою змовою групою осіб, катували ОСОБА_14 , тобто умисно заподіяли йому сильний фізичний біль, шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій, з метою покарати його за дії, скоєні ним, а також примусити вчинити дії, що суперечать волі потерпілого.
У вироку зазначено, що проаналізувавши зазначені положення національного та міжнародного законодавства, суд дійшов до висновку про те, що з суб`єктивної сторони злочин, який кваліфікується за ст.127 КК України та органами досудового розслідування інкримінувався в вину обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 характеризується умисною формою вини та наявністю спеціальної мети спонукати потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, однак із зібраних в кримінальному провадженнями доказів, зокрема пояснень обвинувачених та потерпілого убачається, що насильство застосовувалось до потерпілого саме у зв`язку із протиправною поведінкою останнього, хоч вона, як встановлено в суді, і не потребувала його застосування, у такій мірі.
З огляду на вищенаведене, вироком суду обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , виправдано на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України (в ред. 2012 року), за відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий вважає вирок суду першої інстанції в частині виправдання обвинувачених за ч.2 ст.127 КК України та часткового задоволення цивільного позову незаконним. Просить вирок суду в частині виправдання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та обрати покарання в межах санкції даної статті та задоволити його позовні вимоги щодо стягнення завданої шкоди.
У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду в частині засудження ОСОБА_13 , незаконним, а висновки, які викладені у ньому такими, щоне відповідають фактичним обставинам справи, Вказує, що судове слідство проведено не в повному обсязі та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_13 в частині вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.373 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вказує, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, оскільки невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість обвинувачених та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 365 КК України та призначити покарання у вигляді: ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 127 КК України - 6 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 365 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на З роки. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 127 КК України - 6 років позбавлення волі. За ч. 2 ст. 365 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 127 КК України - 6 років позбавлення волі. За ч. 2 ст. 365 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на З роки. Крім того просить змінити запобіжні заходи обрані відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з особистого зобов`язання на тримання під вартою та взяти ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 під варту негайно із залу судового засідання.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає вирок суду в частині засудження ОСОБА_12 незаконним та необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Просить вирок в частині засудження ОСОБА_12 скасувати та ухвалити новий, яким виправдати останнього за ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.373 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує, що вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_11 , оскаржується з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_11 за ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційних скарг, потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу прокурора та свою підтримали, проти задоволення апеляційних скарг захисників заперечили, обвинувачених та їх захисників, які свої апеляційні скарги підтримали, проти задоволення апеляційних скарг потерпілого та прокурора заперечили, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу потерпілого підтримав частково, проти задоволення апеляційних скарг захисників заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого їм злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши їх дії за ч.2 ст. 365 КК України.

Посилання захисників на те, що в діях ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 365 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненому повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями, даними в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_14 , з яких вбачається, що у ніч з 12 на 13 липня 2015 року в приміщенні Луцького МВ УМВС України у Волинській області, працівниками міліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо нього безпідставно було застосовано фізичне насильство шляхом нанесення ударів, руками, ногами та гумовими кийками у різні ділянки тіла, чим було спричинено йому тілесні ушкодження, які були зафіксовані працівниками швидкої медичної допомоги, та відображені у медичній документації та у висновку судово-медичної експертизи. Крім того вказав, що дій, які вимагали застосування до нього насильства працівниками міліції ним вчинено не було, хоча потерпілий і перебував в стані алкогольного сп`яніння;
- показаннями, даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_16 , з яких вбачається, що приблизно через день після 12.07.2015 рок, коли він разом з потерпілим святкували релігійне свято ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , побачив ОСОБА_14 , який був побитий та вказав, що його побили працівники міліції;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який вказав, що у ніч з 12 на 13 липня 2015 року надавав потерпілому послуги таксі автомобілем, та що на той час ОСОБА_14 жодних тілесних ушкоджень не мав;
- показаннями ОСОБА_20 , який вказав, що ОСОБА_14 , який являється його товаришем, зв`язався з ним по телефону та викликав, як адвоката до Луцького МВ УМВС України у Волинській області та вказав, що його побили працівники міліції. Прибувши до приміщення Луцького МВ УМВС України у Волинській області, побачив потерпілого, який був весь побитий, у зв`язку з чим було викликано швидку та в подальшому госпіталізовано ОСОБА_14 в лікарню;
- показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які вказали, що вони, як працівники швидкої медичної допомоги, виїжджали на виклик до Луцького МВ УМВС України у Волинській області у ніч з 12 на 13 липня 2015 року для надання медичної допомоги ОСОБА_14 , якого в подальшому було госпіталізовано, а ОСОБА_24 зокрема ствердила, що на тілі потерпілого були тілесні ушкодження, які за словами останнього йому нанесли працівники міліції;
- показаннями працівників міліції ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які підтвердили факт перебування ОСОБА_14 в приміщенні Луцького МВ УМВС України у Волинській області в стані алкогольного сп`яніння та факт застосування обвинуваченими щодо останнього заходів фізичного впливу;
- протоколом огляду від 21.12.2015 року з якого вбачається, що було оглянуто СД диск, з фотографіями ОСОБА_14 з отриманими ним тілесними ушкодженнями в ніч з 12 на 13.07.2015 року, який визнано речовим доказом, та досліджено в судовому засіданні;
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 18.01.2016 року;
- копіями відеозапису подій за участю потерпілого та обвинувачених у приміщенні Луцького МВ УМВС України у Волинській області, які мали місце в нічний час з 12 на 13.07.2015 року;
- протоколом огляду відеозапису подій у приміщенні Луцького МВ УМВС України від 18.01.2016 року, який було досліджено в судовому засіданні;
- висновком експерта за №1157 від 30.09.2015 року, з якого вбачається, що потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх лікування необхідний час більше 6 діб, а саме: закриту черепно-мозкову травму, у вигляді струсу головного мозку, та легкі тілесні ушкодження, у вигляді поверхневих ран та внутрішньо-шкірних крововиливів волосистої частини голови, саден лобної ділянки зліва, правої та лівої верхніх кінцівок, правої гомілки, множинних синців біля зовнішнього кута лівого ока, задньої поверхні шиї, тулуба, правої та лівої верхніх кінцівок, лівої та правої нижньої кінцівки, правої та лівої сідниці. Крім того у висновку зазначено, що тілесні ушкодження імовірно виникли в результаті неодноразової травмуючої дії гумового кийка.
Твердження захисників та обвинувачених про відсутність в діях ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки саме показання потерпілого, свідків та інші докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у перевищення влади та службових повноважень, яке полягало в умисному вчиненні працівниками правоохоронних органів дій, які явно виходили за межі наданих їм прав і повноважень та супроводжувалися застосуванням насильства і спеціальних засобів, були болісними і такими, що ображали особисту гідність потерпілого ОСОБА_14 , що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремого громадянина та державним інтересам є доведеною, а їх дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 365 КК України.

Твердження сторони захисту про те, що судом першої інстанції не враховано та не взято до уваги факт неправомірної поведінки ОСОБА_14 не заслуговують на увагу, оскільки вказана поведінка була врахована судом першої інстанції при аналізі досліджених доказів та постановлення вироку, оскільки в оскаржуваному рішенні зроблено висновок, що насильство застосовувалось обвинуваченими до потерпілого в зв`язку з його протиправною поведінкою, хоча вона не потребувала його застосування у такій мірі.
Також не заслуговують на увагу посилання сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_14 сам собі наносив тілесні ушкодження з метою уникнення відповідальності за свої протиправні дії, оскільки вказані доводи суперечать дослідженим судом фактичним обставинам кримінального провадження, та крім того у висновку експерта №1157 від 30.09.2015 року зазначено, що тілесні ушкодження імовірно виникли в результаті неодноразової травмуючої дії гумового кийка, виключена можливість виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_14 , в результаті неодноразового падіння з висоти власного зросту з подальшим контактом з виступаючими предметами, судово-медичних даних про можливість виникнення тілесних ушкоджень виявлених в ділянці голови потерпілого в результаті неодноразового вдаряння головою об поштукатурену стіну приміщення немає.
Наявність висновків експерта №№ 771, 772 від 14.07.2015 року щодо тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та проведення досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_14 , в якому ОСОБА_11 та ОСОБА_13 мають статус потерпілих, не спростовують факт вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Крім того не заслуговують на увагу посилання апелянтів на те, що було порушено право обвинувачених на захист у зв`язку з перекваліфікацією дій ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з ч.1 ст.127 КК України на ч.2 ст.127 КК України, оскільки обвинувачених було виправдано за ч.2 ст.127 КК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.
Не є слушними посилання сторони захисту на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та обвинувачених, оскільки досудове розслідування в провадженні проведено в повній мірі, а доказів, наявних в матеріалах провадження, достатньо для належного з`ясування фактичних обставин провадження та ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Інші доводи сторони захисту на не заслуговують на увагу, так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.

Твердження прокурора та потерпілого про безпідставність виправдання ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.127 КК України колегія суддів також вважає безпідставними.
Так колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про те, що в діях обвинувачених відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений вищевказаною статтею, оскільки з суб`єктивної сторони даний злочин, характеризується умисною формою вини та наявністю спеціальної мети спонукати потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, а із зібраних в кримінальному провадженнями доказів, в тому числі пояснень обвинувачених та потерпілого вбачається, що насильство застосовувалось до потерпілого саме у зв`язку із виникненням протиправної поведінки останнього.
Також не заслуговують на увагу посилання потерпілого про необґрунтоване визначення розміру моральної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення, вимушені зміни у його життєвих стосунках, а тому вирішив його цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди у повній відповідності з вимогами законодавства, та принципами розумності, виваженості й справедливості.
Посилання прокурора на невідповідність призначеного ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 покарання ступеню тяжкості вчинених ними злочинів та особі обвинувачених, через їх м`якість, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Як вбачається із вироку, при призначенні ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 покарання судом вірно враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про їх особи, які позитивно характеризуються, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_14 , а тому суд вірно призначив покарання в межах санкції статті за якою їх обвинувачують, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах.
Разом з тим призначаючи ОСОБА_11 реальне покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції не в повній мірі врахував, молодий вік обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби та реєстрації, зареєстрований та проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, та те, що підставою для вчинення кримінального правопорушення слугувала протиправна поведінка ОСОБА_14 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи усі зазначені вище обставини справи у їх сукупності колегія суддів судової палати вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробування з встановленням максимального випробувального терміну та з покладенням на ОСОБА_11 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Також при призначенні реального покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_12 суд першої інстанції не в повній мірі врахував, особу обвинуваченого, а саме його молодий вік, те що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби та проживання, проживає з батьками, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, та те, що підставою для вчинення кримінального правопорушення слугувала протиправна поведінка ОСОБА_14 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи усі зазначені вище обставини справи у їх сукупності колегія суддів судової палати вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_12 від відбування основного покарання з випробування з встановленням максимального випробувального терміну та з покладенням на ОСОБА_12 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того при призначенні реального покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_13 суд першої інстанції не в повній мірі врахував, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, є молодою особою, позитивно характеризується за місцем служби, реєстрації та проживання, одружений, та те, що підставою для вчинення кримінального правопорушення слугувала протиправна поведінка ОСОБА_14 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи усі зазначені вище обставини справи у їх сукупності колегія суддів судової палати вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_13 від відбування основного покарання з випробування з встановленням максимального випробувального терміну та з покладенням на ОСОБА_13 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Апеляційний суд вважає, що призначене покарання з випробовуванням, з встановленням максимального випробувального строку, буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань.
Тому вирок суду першої інстанції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України в частині призначеного обвинуваченим покарання підлягає зміні, з призначенням покарання на підставі ст. 75 КК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_11 вважати засудженим за ч.2 ст.365 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування основного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
ОСОБА_13 вважати засудженим за ч.2 ст.365 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування основного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
ОСОБА_12 вважати засудженим за ч.2 ст.365 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування основного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 10.04.2017р.

Суддя ОСОБА_2

секретар с/з ОСОБА_5