АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Генерального директора ОСОБА_7 та директора з персоналу по роботі ОСОБА_8 ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-1» на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС третього слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , та накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Жилстройсервіс-1», а саме на частку номінальною вартістю 25010940 грн., що становить 13, 593 % статутного капіталу та належить «КАРЕЙМЕЙ ФАЙНЕНС», на частку вартістю 26509060, що становить 14, 407% статутного капіталу та належить ТОВ «ВАЛПІС», на частку вартістю 44160000,00 що становить 24% статутного капіталу та належить ТОВ «Жилстройсервіс-3», на частку вартістю 44160000, 00, що становить 24 % статутного капіталу та належить ТОВ «НОВОСЕРВІС», на частку вартістю 44160000, 00, що становить 24 % статутного капіталу та належить ТОВ «НІТРОІНВЕСТ», заборонивши державному реєстратору здійснювати державну реєстрацію змін до установчих документів, а також змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни учасників ТОВ «Жилстройсервіс-1», а також накладено арешт на об`єкти нерухомого і рухомого майна та земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Жилстройсервіс-1», перелік якого зазначено в клопотанні слідчого.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані слідчим матеріали доводять наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження цього майна як речового доказу.

В апеляційній скарзі власники майна просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянти зазначають, що слідчим суддею не було дотримано вимог ст.ст. 170, 173 КПК України, які вказують, що арешт на майно допускається лише підозрюваного чи обвинуваченого, або третьої особи, яка є недобросовісним набувачем цього майна. Посадовим особам ТОВ «Жилстройсервіс-1» не повідомлено про підозру, а також, дане товариство є добросовісним набувачем майна, у зв`язку з чим, воно не входить до кола осіб відносно яких може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Що стосується доводів слідчого щодо відповідності майна ознакам ст. 98 КПК України, то апелянти також вважають їх безпідставними, оскільки матеріали клопотання не містять даних на їх підтвердження. Крім того, апелянти вказують, що відповідно до ст. 98 КПК України корпоративні права не можуть бути речовими доказами. Таким чином, на думку власників майна, ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Також в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власників.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення осіб, які подала апеляційну скаргу, а копія ухвали слідчого судді, як вбачається з матеріалів провадження, на їх адресу не направлялася, колегія суддів погоджується з доводами апелянтів, щодо поважності причин пропуску строку на оскарження судового рішення та вважає за необхідне поновити його.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності постановленого судом першої інстанції рішення, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Прокуратурою міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0013047 від 29 серпня 2015 року за фактом можливого заподіяння колишнім директором ТОВ «Флогістон» майнової шкоди та за фактом шахрайського заволодіння ОСОБА_11 50% спільного із ОСОБА_12 майна, за ч. 2 ст. 192 ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 побудовано спільний бізнес в Україні. Даний бізнес було побудовано за рахунок коштів належної ОСОБА_12 компанії Leamar Anstalt (Ліхтенштейн), інвестиційне управління вказаними коштами здійснювала компанія Fosana Investments Limited (Республіка Кіпр), за договором про управління інвестиціями від 15 серпня 2005 року.

Кінцевими власниками (бенефіціарами) компанії Fosana Investments Limited в рівних долях (50/50), являється ОСОБА_12 , через компанію Leamar Anstalt, та ОСОБА_11 через компанію Nitrochem Trading Anstalt (Ліхтенштейн).

До кінця 2012 року ОСОБА_12 довіряла ОСОБА_11 бути керуючим партнером їх спільного бізнесу (який було створено за рахунок коштів, що надійшли в Україну на підставі вказаного договору про управління інвестиціями від 15 серпня 2005 року), з огляду на що номінальними власниками/керівниками підприємств були призначені підконтрольні йому особи.

Так, ОСОБА_12 доручила у 2006 році створити ОСОБА_11 ТОВ «Жилстройсервіс-1», з метою оформлення на вказаний суб`єкт господарювання Котеджного містечка «Золотий берег» у складі 25 віл класу люкс загальною площею 15 000 кв.

До 2010 року корпоративні права даного товариства було оформлено на номінальних власників, що контролювались ОСОБА_11 , як керуючим партнером Спільного бізнесу.

У подальшому, з метою проведення інвестицій в Україну, компанією Fosana Investments Limited 13 липня 2009 року засновано ТОВ «Сейм Інвест». Інвестування відбулося шляхом внесення коштів в статутний фонд вказаного товариства та подальшого його використання для цілей бізнесу в Україні, тощо.

В лютому 2010 року на ТОВ «Сейм Інвест» було оформлено 91 % корпоративних прав ТОВ «Жилстройсервис-1». Номінальна вартість частки ТОВ «Сейм Інвест» в статутному капіталі ТОВ «Жилстройсервіс-1» (після збільшення статутного капіталу у лютому 2010 року) складала 167 440 000, 00 грн. (що було еквівалентно 21 976 000 доларів США».

Станом на 09 квітня 2009 року формування статутного капіталу ТОВ «Жилстройсервіс-1» завершено та його розмір складає 184 000 000, 00 грн.

Наприкінці 2012 на початку 2013 років між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виник корпоративний конфлікт, який полягає у ненаданні останнім та підконтрольними йому особами ОСОБА_12 інформації щодо фінансово-господарської діяльності їх бізнесу та усунення її від будь-якого доступу до такого бізнесу, а також здійснення ОСОБА_11 та підконтрольними його особами дій, спрямованих по заволодінню часткою ОСОБА_12 у спільному бізнесі, в тому числі її 50% в майні ТОВ «Жилстройсервис-1», що призвело до заподіяння ОСОБА_12 шкоди в особливо великих розмірах.

У подальшому, корпоративні права ТОВ «Жилстройсервіс-1», було переоформлено на суб`єкти господарювання, підконтрольні особисто ОСОБА_11 , а саме: «КАРЕЙМЕЙ ФАЙНЕНС», ТОВ «ВАЛПІС», ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-3», ТОВ «НІТРОІНВЕСТ», ТОВ «НОВОСЕРВІС», в наслідок чого відбулося заволодіння часткою ОСОБА_12 в ТОВ «Жилстройсервіс-1».

В рамках даного провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на корпоративні права ТОВ «Жилстройсервіс-1», а також на об`єкти нерухомого і рухомого майна та земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Жилстройсервіс-1», перелік яких зазначено в клопотанні слідчого. При цьому слідчий зазначив, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.

Вказане клопотання слідчий суддя задовольнив повністю, наклав арешт на зазначене в ньому майно втому числі на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів.

Враховуючи дані обставини, колегія судді, виходячи з вимог ст.ст. 170, 171 КПК України, вважає рішення суду в вище зазначеній частині необґрунтованим.
Так, ст. 171 КПК України передбачає, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено перелік і вид майна, що належить арештувати.
Дана норма закону, вимагає від особи, яка звертається з клопотанням про арешт майна конкретизувати, яка саме майно підлягає арешту. Відсутність конкретного переліку майна позбавляє суд можливості оцінити ті обставини які зобов`язує його враховувати ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна.
Таким чином, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого в частині, що стосується арешту на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів не підлягає задоволенню, оскільки слідчий не довів, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, наявності підстав для накладення арешту саме на це майно.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на інше конкретно зазначене в клопотанні слідчого майно, як арешт з метою збереження його як речового доказу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність майна, яке конкретно зазначене в клопотанні слідчого критеріям, ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що це майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Також, постановою слідчого в ОВС третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_9 від 14 грудня 2016 року, дане майно було визнано речовим доказом.
Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів за вище встановлених обставин, приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді в частині зазначеного «та на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів.
В іншій частини ухвалу слідчого судді слід залишити без зміни, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту саме на це на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Що стосується посилань апелянтів на те, що посадові особи ТОВ «Жилстройсервіс-1» не мають відношення до кримінального провадження, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
У зв`язку з цим, подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання Генерального директора ОСОБА_7 та директора з персоналу по роботі ОСОБА_8 ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-1» про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, задовольнити.

Апеляційну скаргу Генерального директора ОСОБА_7 та директора з персоналу по роботі ОСОБА_8 ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-1», задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС третього слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , та накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Жилстройсервіс-1», а саме на частку номінальною вартістю 25010940 грн., що становить 13, 593 % статутного капіталу та належить «КАРЕЙМЕЙ ФАЙНЕНС», на частку вартістю 26509060, що становить 14, 407% статутного капіталу та належить ТОВ «ВАЛПІС», на частку вартістю 44160000,00 що становить 24% статутного капіталу та належить ТОВ «Жилстройсервіс-3», на частку вартістю 44160000, 00, що становить 24 % статутного капіталу та належить ТОВ «НОВОСЕРВІС», на частку вартістю 44160000, 00, що становить 24 % статутного капіталу та належить ТОВ «НІТРОІНВЕСТ», заборонивши державному реєстратору здійснювати державну реєстрацію змін до установчих документів, а також змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни учасників ТОВ «Жилстройсервіс-1», а також накладено арешт на об`єкти нерухомого і рухомого майна та земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Жилстройсервіс-1», перелік якого зазначено в клопотанні слідчого, скасувати в частині зазначеного «та на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів».

В іншій частині зазначену ухвалу залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/490/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_13
Доповідач ОСОБА_1