Справа № 571/462/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 серпня 2017 року Сарненський районний суд Рівненської області
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
потерпілої - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 , якому було роз`яснено порядок виконання судового рішення, будучи належним чином повідомленим про суть та зміст рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 2 грудня 2014 року, ухваленого у справі № 571/1383/14-ц за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , яким було зобов`язано останнього усунути перешкоди ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та не чинити їм опір в користуванні кімнатою площею 11,1 м2 і приміщеннями вказаної квартири, які залишилися у їх спільному користуванні, та яке набрало законної сили 23 лютого 2015 року - 7 липня 2015 року, 17 вересня 2015 року, 20 листопада 2015 року та 5 січня 2016 року з корисливих мотивів, з метою недопущення виконання вказаного судового рішення, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та бажаючи його настання, маючи реальну можливість виконати це судове рішення, ухилився від виконання рішення суду та чинив перешкоди суб`єктам, уповноваженим на його примусове виконання,
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили та перешкоджання його виконанню.
Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні інкримінованого злочину не визнав повністю. По суті обвинувачений пояснив, що дійсно, йому відомо про наявність судового рішення про вселення ОСОБА_5 до житла, в якому проживає ОСОБА_6 . Зі слів обвинуваченого, він не перешкоджав виконанню державними виконавцями вказаного вище судового рішення, однак, не міг допустити потерпілу до квартири, так як не бажав, щоб вона проходила через належну йому кімнату.
Заслухавши пояснення обвинуваченого, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, які відповідно до ст.ст.85, 86 КПК України, визначаються судом належними та допустимими, суд вважає доведеною винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.
Відповідно до копії рішення, ухваленого Рокитнівським районним судом Рівненської області 2 грудня 2014 року у справі № 571/1383/14-ц за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, вирішено : усунути позивачам перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 із зобов`язанням відповідача надати ключі до квартири АДРЕСА_2 ; вселити ОСОБА_5 та ОСОБА_8 до зазначеної квартири, крім цього, встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , виділивши в користування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 житлову кімнату площею 11,1 кв.м., в користування ОСОБА_6 - житлову кімнату площею 16,3 кв.м., інші приміщення залишено у спільному користуванні, зобов`язано відповідача не чинити перешкоди позивачам у користуванні кімнатою площею 11,1 кв.м. та приміщеннями, залишеними у спільному користуванні сторін (а.к.п.168-170).
Вказане рішення набрало законної сили 23 лютого 2015 року та звернуто до виконання, про що свідчить виданий Рокитнівським районним судом 12 березня 2015 року виконавчий лист (а.к.п.8).
Постановою заступника начальника відділу ДВС Рокитнівського РУЮ від 24 березня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого документа (а.к.п.9).
В добровільному порядку рішення суду ОСОБА_6 виконано не було, що підтверджено актом державного виконавця від 1 квітня 2015 року (а.к.п.50).
Допитана судом потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 2 грудня 2014 року за її заявою було звернуто до примусового виконання. У добровільному порядку виконати вказане рішення боржник відмовився, ключі від квартири не надав. В зв`язку із наведеним державними виконавцями Рокитнівського ВДВС було розпочато примусове виконання рішення. Дії з примусового вселення відбувались 7 липня 2015 року, в подальшому у вересні 2015 року, 20 листопада 2015 року та 5 січня 2016 року. Однак, жодного разу потерпілу не було допущено обвинуваченим до приміщення квартири. Зі слів ОСОБА_5 під час вказаних виконавчих дій ОСОБА_6 поводився агресивно, свої дії пояснював тим, що йому є незрозумілим зміст судового рішення.
Вказані обставини підтвердили в суді свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Так, свідок ОСОБА_9 показала, що є дочкою потерпілої. Протягом тривалого часу рішення суду про вселення її мами до квартири АДРЕСА_3 не може бути виконано внаслідок активних дій обвинуваченого, який не допускає як стягувача, так і працівників відділу ДВС до приміщення спірної квартири. Свідок підтвердила, що була присутня під час проведення таких виконавчих дій 7 липня 2015 року та 5 січня 2016 року.
Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що протягом тривалого часу ОСОБА_6 , який є її сином, перешкоджає вселенню ОСОБА_5 , пояснюючи свої дії тим, що в жодному разі стягувача до квартири не допустить.
Надані стороною обвинувачення подання державного виконавця ОСОБА_12 від 25 вересня 2015 року та від 14 грудня 2015 року, доводять, що в добровільному порядку у встановлений державним виконавцем строк, тобто, до 31 березня 2015 року, рішення Рокитнівського районного суду відповідно до виконавчого листа № 571/1383/14-ц виконано не було. Відповідно до вказаного документу - 7 липня 2015 року, 17 вересня 2015 року при примусовому вселенні ОСОБА_5 до житлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 чинив перешкоди, погрожував державним виконавцям (а.к.п.5-7, 43-45).
Зазначені обставини підтверджені, також, актом державного виконавця ОСОБА_12 від 7 липня 2015 року та поданням державного виконавця щодо примусового проникнення до житла ОСОБА_6 , із яких вбачається, що цього числа боржник ОСОБА_6 чинив перешкоди державному виконавцеві при вчиненні виконавчих дій, в зв`язку з чим на останнього постановою державного виконавця від 8 липня 2015 року накладено штраф (а.к.п.13, 14, 20).
Копія акту державного виконавця ОСОБА_12 від 17 вересня 2015 року доводить, що виконати рішення суду про вселення ОСОБА_5 цього числа не вдалось, так як боржник чинив перешкоди, виражаючись нецензурними словами (а.к.п.84).
Із дослідженого судом акту державного виконавця ОСОБА_13 від 20 листопада 2015 року встановлено, що цього числа ОСОБА_6 відмовився від виконання рішення суду : відмовився від вселення стягувача до квартири АДРЕСА_3 та відмовився надати останній ключі від вказаного житла (а.к.п.28).
Надане стороною обвинувачення подання державного виконавця ОСОБА_13 від 9 березня 2016 року доводить, що боржник умисно не виконує рішення суду відповідно до виконавчого документі № 571/1383/14-ц (а.к.п.78-79).
В суді свідок ОСОБА_13 підтвердила вказані обставини та показала, що неодноразово державними виконавцями Рокитнівського ВДВС здійснювались виїзди по місцю проживання ОСОБА_6 з метою виконання рішення суду про вселення ОСОБА_5 , однак, боржник чинив опір працівникам ДВС, не допускав до спірного приміщення як працівників виконавчої служби, так і стягувача, пояснюючи свої дії відсутністю судового рішення про роз`яснення рішення, а також без будь-якої аргументації відмовлявся надати ключі від квартири.
Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження акту державного виконавця ОСОБА_12 від 5 січня 2016 року ОСОБА_6 відмовився впустити ОСОБА_5 до приміщення квартири АДРЕСА_2 та відмовився надати ключ від цього житла (а.к.п.82).
Допитана судом свідок ОСОБА_12 в суді пояснила, що в ході здійснення виконавчих дій з виконання рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області про вселення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 чинились перешкоди, оскільки він під час виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, яких було біля семи, фізично не допускав як виконавців, так і стягувача до приміщення квартири.
Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що працює у Рокитнівському ВП та неодноразово був присутній під час проведення виконавчих дій при вселенні ОСОБА_5 , при чому ОСОБА_6 кожного разу чинив перешкоди її вселенню та не допускав до приміщення квартири, мотивуючи свої дії незгодою із судовим рішенням. Востаннє свідок був присутній під час вселення стягувача, яке мало місце 5 січня 2016 року, при чому цього разу боржник не допустив працівників ДВС не тільки до квартири, а і на подвір`я будинку.
В ході судового розгляду сторона захисту посилалась на відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину через те, що в даному випадку, на думку сторони, відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, оскільки у обвинуваченого був відсутній умисел на невиконання судового рішення, якому судове рішення для його виконання не було зрозумілим.
На підтвердження вказаних обставин стороною захисту надано ухвалу Рокитнівського районного суду від 13 жовтня 2015 року, якою було визнано неправомірними бездіяльність працівників Рокитнівського ВДВС щодо не проведення розгляду заяви ОСОБА_6 , повідомлення державного виконавця ОСОБА_12 від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Рокитнівського районного суду від 1 грудня 2015 року щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо роз`яснення способу та порядку виконання судового рішення.
Надані стороною обвинувачення постанови заступника начальника відділу ДВС від 20 квітня 2015 року та державного виконавця від 19 серпня 2015 року свідчать, що дійсно за письмовою заявою боржника відкладались проведення виконавчих дій до вирішення судом питання надання боржнику роз`яснень та вирішення питання зміни способу та порядку виконання судового рішення (а.к.п.10, 21).
Однак, допитана судом свідок ОСОБА_13 пояснила, що працівники відділу ДВС дійсно не звертались за роз`ясненням вказаного вище рішення суду від 2 грудня 2014 року, оскільки воно є повністю зрозумілим для виконання.
Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що судом за заявою ОСОБА_6 було надано роз`яснення, що стягувач може здійснювати прохід через його кімнату, однак, останній продовжував перешкоджати вселенню стягувача.
Також, з огляду на надане і досліджене судом подання державного виконавця ОСОБА_12 від 25 вересня 2015 року обвинувачений чинив перешкоди по примусовому виконанню судового рішення вже після звернення до суду із заявами про роз`яснення його змісту та порядку виконання.
У задоволенні заяви державного виконавця про встановлення способу та порядку виконання рішення суду Рокитнівським районним судом було відмовлено, також, 11 листопада 2016 року, про що свідчить надане стороною захисту повідомлення від 18 квітня 2017 року № 4052.
В обґрунтування своєї позиції обвинувачений посилається на те, що виділена йому рішенням суду кімната є прохідною, однак, можливість користування потерпілою його кімнатою у судовому рішенні не обумовлена, через що йому і є незрозумілим зміст рішення суду.
Вказана позиція спростовується, в тому числі, показами свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона особисто пропонувала обвинуваченому облаштувати окремий вихід із виділеної потерпілій житлової кімнати, що категорично заперечив обвинувачений, посилаючись на те, що уся квартира є його власністю.
Таким чином, невиконання обвинуваченим судового рішення було обумовлено виключно незгодою ОСОБА_6 із вказаним судовим актом, а тому його поведінка є умисними діями з невиконання ухваленого у цивільній справі судового рішення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
В ході судового розгляду стороною захисту зазначалось, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, оскільки відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
На підтвердження зазначеної позиції стороною захисту надані копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_6 від 17 березня 2017 року, відповідно до якого встановлено, що неприязні стосунки між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у разі їх проживання в одному помешканні можуть негативно впливати на розвиток неповнолітньої дитини обвинуваченого, копію постанови державного виконавця Рокитнівського відділу ДВС від 6 квітня 2017 року про повернення виконавчого документу, виконавчого листа № 571/1383/14-ц від 6 квітня 2017 року, стягувачеві ОСОБА_5 , відповідно до якого остання перешкоджає проведенню виконавчих дій.
Суд вважає, що вказані вище докази є неналежними доказами у даному кримінальному провадженні.
Так, відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Таким чином, обставини, за яких стягувач ймовірно перешкоджала виконанню судового рішення не є предметом даного судового розгляду.
З цих же підстав судом визнаються як неналежні надані стороною обвинувачення акти державного виконавця від 16 червня 2015 року та від 6 жовтня 2015 року (а.к.п.17,64).
Крім цього, стороною захисту зазначено, що під час досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки як обвинуваченому, так і захиснику не було у відповідності до вимог КПК України здійснено відкриття доказів стороною обвинувачення.
Частиною 1 статті 20 КПК України задекларовано забезпечення права на захист. За вказаною нормою підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усно або письмово пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Із досліджених в ході судового слідства матеріалів кримінального провадження, наданих стороною обвинувачення, встановлено, що захисник обвинуваченого, відповідно до поданого 12 березня 2015 року клопотання, ознайомився із матеріалами кримінального провадження на 178 аркушах, про що свідчить повідомлення від 15 березня 2016 року (а.к.п. 179).
В подальшому обвинувачений та захисник були письмово повідомлені про закінчення досудового розслідування та можливість ознайомитись 25 березня 2016 року із матеріалами досудового розслідування (а.к.п.188-192). Повторно захисник повідомлений про можливість ознайомитись 28 березня 2016 року із матеріалами досудового розслідування - 26 березня 2016 року, що доводиться відповідними повідомленнями (а.к.п.201, 202).
Зазначені обставини підтверджуються, також, наданими суду стороною захисту електронними повідомленнями № 4 від 25 березня 2016 року про виклик захисника на 28 березня 2016 року до Рокитнівського ВП та № 2 від 11 квітня 2016 року, яким сторону захисту було повідомлено про закінчення визначеного ухвалою суду строку для ознайомлення із матеріалами досудового розслідування.
Таким чином, забезпечення права обвинуваченого на захист є обов`язком сторони обвинувачення, а реалізація такого права відбувається виключно за бажанням сторони захисту.
В даному випадку стороною обвинувачення було вчинено усі необхідні дії, пов`язані із забезпеченням права сторони захисту на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, в той час як сторона захисту не скористалась таким правом, що відбулось без будь-яких перешкод з боку прокурора або слідчого, що не може розцінюватись судом як порушення права обвинуваченого на захист.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази, що визнані судом належними та допустимими, які не спростовані стороною захисту, суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 в умисному невиконанні судового рішення та перешкоджанні у його виконанні.
З огляду на наведене, суд вважає доведеною винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння за вказаних у вироку обставинах.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України як в ході досудового, так і в ході судового слідства також не встановлено.
Суд, враховуючи сукупність наведених обставин справи, тяжкість вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно як особа, скарг на яку не надходило (а.к.п.117), має на утриманні неповнолітню дитину (а.к.п.116), вважає, що слід призначити йому покарання у межах, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин у виді штрафу, однак, з огляду на відсутність пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин у максимальному передбаченому санкцією частини статті для даного виду покарання розмірі, що буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, призначивши покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 17 000 грн).
Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року виконувати самостійно.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя підпис копія вірно
Суддя Сарненського
Районного суду ОСОБА_15 .