Справа № 645/2070/16-к
Провадження № 1-кп/645/296/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2016 року м. Харків
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Циркуни, Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимому: 06.05.1991 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.215-3 КК України ( в редакції 1960) до 1 року позбавлення волі, 10.11.1992 року вироком Харківського районного суду Харківської обл. ч.2 ст.140, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року), з видом покарання - 3 роки та 6 міс. позбавлення волі, 25.10.1996 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.117 КК України ( в редакції 1960 року) до 5 років позбавлення волі, 03.04.2001 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.117 КК України, ч. 2 ст. 118 КК України в редакції 1960 року до 10 років позбавлення волі, 10.11.2009 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ст. 70 КК України ( в редакції 2001 року) до 5 років позбавлення волі, 02.11.2011 року вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України (в редакції 2001 року) до 5 років та 3 місяців позбавлення волі, звільнений 05.03.2014 року за постановою Єнакіївського міського суду Донецької обл. з Єнакіївського ВК № 52 умовно-достроково за с.81 КК України на 7 міс. 9 днів, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України,
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.2 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що дійсно 8 березня 2016 року в вечірній час, він наніс ОСОБА_5 тілесні ушкодження.
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлені.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово засуджений, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який, за змістом ст. 12 КК України, є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, його наслідки, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді обмеження волі. Разом з тим, призначаючи покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільняє його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов, судові витрати та речові докази по справі відсутній.
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік , якщо засуджений протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя