Провадження № 1-кп/643/3/16
Справа № 643/5116/13-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001732 від 16.03.2013 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Куп`янськ Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, яка офіційно не працевлаштована, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, має двох малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 15.03.2010 року згідно вироку Київського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 23.05.2011 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 14.03.2013 року о 23-50 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прибула в квартиру АДРЕСА_2 по запрошенню мешканця даної квартири ОСОБА_7 15.03.2013 року приблизно о 00-30 год. ОСОБА_4 , знаходячись у вказаній квартирі, побачила на тумбі в коридорі куртку, в якій знаходились гроші в сумі 300,00 грн. та мобільний телефон «Самсунг S5660», що належали ОСОБА_7 , які вирішила таємно викрасти. В цей же день, приблизно о 00-30 год., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала майно ОСОБА_7 , а саме: куртку «Адідас» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 38 від 20.03.2013 року - 50 грн., мобільний телефон «Самсунг S5660» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 38 від 20.03.2013 року - 1129,00 грн., в якому знаходився стартовий пакет оператора «Діджус» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 38 від 20.03.2013 року - 10,00 грн., а також грошові кошти в сумі 300,00 грн., а всього на загальну суму 1489,00 грн. Після вказаних дій ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в загальному розмірі 1489,00 грн.

В ході судового розгляду кримінального провадження, зокрема в судовому засіданні 03.06.2016 року, обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнала в повному обсязі, щиро розкаялася. Не заперечувала фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Пояснила, що в обвинувальному акті правильно і точно зазначені час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Зазначила, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомилася з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертизи та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснила, що показання надає добровільно, в ході досудового розслідування будь-яке фізичне або психологічне насильство до неї не застосовувалось. Підтвердила вчинення нею вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати кримінальне провадження за його відсутності та зазначив на непред`явленні ним цивільного позову.

Визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, неоспорення нею фактичних обставин справи дозволили суду зі згоди всіх учасників судового розгляду не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння ОСОБА_4 вказаного вище кримінального правопорушення та розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують її особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною повністю та, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Судом вивчалась особистість обвинуваченої ОСОБА_4 та встановлено, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судима, за місцем проживання характеризується задовільно, скарг з боку сусідів не поступало, в зловживання алкогольними напоями помічена не була.

ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження було зазначено, що в неї на утриманні знаходяться двоє її малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідоцтва про народження вказаних дітей ОСОБА_4 суду не надала, пояснивши, що вказані документи вона отримувала, проте за місцем її проживання зазначені свідоцтва не зберігаються.

Судом з органів реєстрації актів цивільного стану витребувались актові записи про народження дітей ОСОБА_4 , проте з отриманих судом відповідей вбачається, що в органах реєстрації актів цивільного стану відсутні відомості щодо народження вказаних вище дітей.

Разом з тим, як вбачається з копії медичного свідоцтва про народження № 1556, виданого КЗОЗ Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_4 народилася дитина дівчинка.

Як вбачається з медичного свідоцтва про народження № 1719, виданого КЗОЗ «Харківський обласний клінічний перинатальний центр», ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_4 народилася дитина хлопчик.

З метою перевірки зазначених відомостей судом були витребувані з вказаних медичних закладів дані щодо народження дітей у обвинуваченої.

Згідно довідки № 83 від 03.02.2016 року, наданої КЗОЗ «Харківський обласний клінічний перинатальний центр» на запит суду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вказала місце проживання: АДРЕСА_1 , дійсно 03.07.2012 року народила хлопчика. 06.07.2012 року ОСОБА_4 зі своєю новонародженою дитиною виписана із закладу.

Згідно довідки № 25/1464 від 10.03.2016 року, наданої КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на запит суду, ОСОБА_4 доставлена каретою швидкої допомоги в КЗОЗ «ОКЛ-ЦЕМД та МК» 14.12.2010 року о 07-50 год. Пологи відбулися 14.12.2010 року о 08-00 год. Народилася жива, доношена дівчинка. 20.12.2015 року ОСОБА_4 разом з новонародженою дитиною були виписані в задовільному стані додому.

Крім того, як вбачається з вироку Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2011 року, судом під час розгляду даної кримінальної справи було встановлено, що ОСОБА_4 має на утриманні малолітню дитину.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт наявності у ОСОБА_4 малолітніх дітей.

Згідно довідки служби у справах дітей Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 2783 від 23.10.2014 року, наданої на запит суду, рішення суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за позовом органу опіки та піклування не приймалось.

Таким чином, судом отримані дані відносно того, що обвинувачена ОСОБА_4 не позбавлялась батьківських прав відносно її дітей.

В судовому засіданні прокурором було зазначено, що в ході досудового розслідування з боку ОСОБА_4 мало місце щире каяття.

Враховуючи наведене вище, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченої.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до вимог ст. 67 КК України визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначає його у межах санкції частин статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2011 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова, більш суворим покаранням, призначеним даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України звільнено засуджену від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та 6 місяців.

Таким чином, злочин, за який обвинувачена засуджується згідно даного вироку, вчинено нею в період іспитового строку, визначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2011 року.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 10, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (ст. 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_4 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України у виді позбавлення волі та відсутності підстав для звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Обвинувачена ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження заявила клопотання про застосування щодо неї Закону України Про амністію у 2014 році та звільнення її від відбування призначеного покарання.

Прокурор не заперечував проти застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_4 Закону України Про амністію у 2014 році.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України, ч. 1 ст. 1 Закону України Про застосування амністії в України особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання законом про амністію.

На підставі п. в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році", звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами. Відповідно до ст. 9 Закону, виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Згідно із ст. 12 Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Злочин, вчинений ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості та вчинений у 2013 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 має двох малолітніх дітей, батьківських прав щодо яких не позбавлена.

ОСОБА_4 не відноситься до осіб, що підпадають під дію ст. 8 Закону України Про амністію в 2014 році та ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні.

Таким чином, наявні передбачені законодавством України підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 положень Закону України Про амністію у 2014 році.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов потерпілим не пред`явлений.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2014 року відносно обвинуваченої обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на ОСОБА_4 зобов`язання виконувати наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись із міста Харкова, в якому вона проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування із потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні. Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити вказаний запобіжний захід без змін.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного згідно цього вироку покарання частково приєднати 6 (шість) місяців невідбутого покарання, призначеного згідно вироку Московського районного суду м. Харкова від 23.05.2011 року, та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі п. в ч. 1 ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - особисте зобов`язання.

Речові докази, а саме куртку «Адідас», мобільний телефон «Самсунг S5660», ІМЕІ НОМЕР_1 , гарантійний талон до нього, сім-карту оператора «Діджус» № НОМЕР_2 , передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 вважати повернутими законному володільцю.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційну скаргу на вказаний вирок може бути подано через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1