Провадження № 11-кп/792/399/16
Справа № 689/650/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційні скарги прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження, потерпілої ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2016 року, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000499,
в с т а н о в и л а :
Вироком Ярмолинецького районного суду від 05 квітня 2016 року
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ярмолинці, є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має середню освіту, одружений, працює лісником державного підприємства «Ярмолинецьке лісове господарство», раніше не судимий,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 2, 3 та 4 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та/або роботи; періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 294,62 та 2918,4 гривень документально підтверджених витрат на залучення експерта.
Речовий доказ - легковий автомобіль марки «Тoyota-Solara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 , вважати повернутим останній.
За вироком суду Мельника визнано винним у вчиненні злочину за таких обставин.
26 грудня 2014 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні бару «Лідер», що розташований в смт. Ярмолинці по вул. Площа 600 річчя Ярмолинець розпивав спиртні напої з своїми знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 , скориставшись тимчасовою неуважністю ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу зі столика, за яким вони відпочивали, взяв ключі від її легкового автомобіля «Тoyota-Solara», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою присісти в середину та покурити. В подальшому ОСОБА_8 вийшов з приміщення вказаного розважального закладу, підійшов до транспортного засобу ОСОБА_10 , за допомогою ключа відчинив водійські дверці та присів в середину на місце водія. В той час, коли ОСОБА_8 знаходився в автомобілі, до нього на переднє пасажирське сидіння присів його знайомий ОСОБА_13 .
Тієї ж ночі близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_8 з метою поїздки на АЗС «ОККО», що розташована на окраїні смт. Ярмолинці в напрямку м. Хмельницький, вирішив незаконно заволодіти легковим автомобілем «Тoyota-Solara», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 255158 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_10 та знаходився напроти приміщення бару «Лідер» в смт. Ярмолинці вул. Площа 600-річчя Ярмолинець, при цьому ОСОБА_13 про відсутність права керувати даним транспортним засобом не говорив.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем, ОСОБА_8 умисно, самовільно, без дозволу ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу запустив двигун автомобіля і поїхав на ньому до приміщення бару «Клубнічка», що розташоване по вул. Щорса в смт. Ярмолинці. Надалі ОСОБА_13 вийшов з вказаного автомобіля, а ОСОБА_8 поїхав самостійно на територію АЗС «ОККО».
В подальшому, повертаючись назад в центральну частину смт. Ярмолинці на цьому автомобілі по вул. Хмельницькій, ОСОБА_8 не впорався з керуванням, виїхав на тротуар, де допустив наїзд на дерево.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 49282 грн. 17 коп.
Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким за ч.1 ст.289 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, на його думку, суд необґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки не в повній мірі врахував його особу, тяжкість вчиненого ним злочину та обставини, які пом`якшують покарання, при цьому залишив поза увагою те, що обвинувачений під час першого судового розгляду по суті відмовився давати показання на підставі ст.63 Конституції України, і тільки після подання клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності під час судових дебатів вказав про щире каяття у вчиненому; що під час нового розгляду справи в Ярмолинецькому районному суді обвинувачений лише в судовому засіданні 24.02.2016 вказав на визнання своєї вини, але так і не зміг чітко розповісти про фактичні обставини незаконного заволодіння ключами від транспортного засобу. Уважає, що така процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить про його нещирість та намагання уникнути більш суворого покарання, тому визнання ним вини слід оцінювати критично. Звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а згідно з п.13 ч.1 ст.67 КК України, це є обставино, яка обтяжує покарання. На думку прокурора, усунення заподіяної шкоди суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки належний потерпілій автомобіль у попередній стан відновлений не був, та не врахував думку потерпілої щодо призначення покарання.
Прокурор також уважає, що обране судом покарання не може сприяти виправленню ОСОБА_8 та може викликати у нього відчуття безкарності, що в свою чергу штовхне на вчинення нових злочинів.
Потерпіла ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі, також посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким за ч.1 ст.289 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
При цьому вказує на ті ж обставини, що й прокурор, крім того, зазначає, що обвинувачений частково відшкодував їй шкоду в грудні 2014 року, але після того упродовж майже двох років решту шкоди не відшкодовав, спроб її відшкодувати ні з боку обвинуваченого, ні з боку його родичів не було. Уважає, що ввівши її в оману обвинувачений та його родичі позбавили її можливості звернутися з позовом у цьому кримінальному провадженні.
Захисник в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та собі обвинуваченого, просить вирок Ярмолинецького районного суду скасувати, на підставі ст.47 КК України ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу Державного підприємства «Ярмолинецьке лісове господарство» за умови, що він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не буде ухилятися від заходів виховного характеру та не буде порушувати громадський порядок, а кримінальне провадження щодо нього закрити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою вину і щиро кається, на п`ятий день після злочину добровільно відшкодував потерпілій 129600 грн., що є еквівалентом 8000 доларів США і у 2,6 рази перевищує розмір заподіяної шкоди, за місцем роботи і проживання характеризується виключно позитивно, є особою молодого віку, після злочину упродовж більш як рік і чотири місяці не скоював жодних правопорушень, одружився і його дружина вже вагітна, тобто, він є соціально адаптованим та вмотивованим до виправлення. Наголошує на тому, що у справі є нотаріально посвідчена заява потерпілої від 31 грудня 2014 року про передачу їй обвинуваченим 129600 грн. як компенсацію за нанесену шкоду та завдані збитки, пов`язані з ДТП, у зв`язку з чим вона підтверджує, що не має (і в подальшому не матиме) щодо ОСОБА_8 претензій майнового (фінансового) характеру, а також і будь-яких інших претензій, які могли б бути підставою для її звернення до судових органів. Звертає увагу на те, що потерпіла та орган державного обвинувачення під час першого розгляду справи в суді першої інстанції, тобто до скасування апеляційним судом ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, проти такого рішення суду не заперечували. Уважає, що теперішня позиція потерпілої про призначення обвинуваченому реального позбавлення волі пов`язана з її намаганням у будь-який спосіб стягнути з нього нічим не обґрунтовану та надуману матеріальну вигоду.
На думку захисника, за наведених позитивних даних про особу ОСОБА_8 , кількох обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, та за наявності клопотання трудового колективу про передачу обвинуваченого на поруки є всі підстави для задоволення цього клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги останнього, представника потерпілої на підтримання її апеляційної скарги, прокурора, яка також підтримала свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.289 КК України сторонами не оспорюються.
Що стосується призначеного покарання, то воно є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Як видно з вироку, обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав повністю і заявив про своє каяття у його скоєні.
З вироку також видно, що обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди в розмірі, що значно перевищує розмір фактично завданої, а при оцінці особи обвинуваченого виходив з того, що він раніше не судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце роботи, характеризується позитивно, з часу вчинення злочину - упродовж більш як один рік і чотири місяці до адміністративної відповідальності не притягався, одружений і його дружина є вагітною, що свідчить про його усталені соціальні зв`язки та мотивацію до виправлення.
На думку колегії суддів, перелічені обставини, що пом`якшують покарання, виключно позитивні дані про особу обвинуваченого та його поведінка після вчинення злочину в сукупності, навіть попри те, що злочин середньої тяжкості був вчинений у стані алкогольного сп`яніння, давали суду достатні підстави для призначення йому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, що передбачений санкцією ч.1 ст.289 КК України, а також для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Під час апеляційного розгляду справи обвинувачений також визнав свою вину і заявив, що щиро кається у скоєному та просив у потерпілої пробачення.
За таких обставин колегія суддів не убачає підстав для сумнівів у правильності висновків суду щодо виду і строку призначеного покарання та обґрунтованості рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Відмова ж обвинуваченого в перших судових засіданнях від дачі показань та непослідовність його показань лише щодо обставин заволодіння ключами від автомобіля, на що посилаються прокурор і потерпіла у своїх апеляціях, не можуть бути підставою для сумнівів щодо щирості каяття обвинуваченого ще й тому, що, по-перше, відмова від дачі показань є конституційним правом обвинуваченого (ст.63 Конституції України), по-друге, чинне законодавство не встановлює будь-яких обмежень чи заборон для визнання щирого каяття обставиною, що пом`якшує покарання, якщо це мало місце на більш пізніх етапах судового розгляду. Визначальним і достатнім для визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, є визнання вини та заява обвинуваченого про каяття, що підтверджується відповідними поведінкою і діями, які поза всякими сумнівами свідчать про його щирість.
У зв`язку з наведеним, враховуючи повне визнання вини та дії обвинуваченого, пов`язані з часом і розміром відшкодування заподіяної злочином шкоди, колегія суддів уважає доводи прокурора і потерпілої про відсутність у нього щирого каяття безпідставними і визнає цю обставину такою, що пом`якшує покарання.
Разом з тим зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання, та відомості про особу обвинуваченого, з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, зокрема й скоєння його у стані алкогольного сп`яніння, характер пошкоджень автомобіля та розмір заподіяної шкоди, на думку колегії суддів, дають підстави для висновку, що менш суворий вид покарання з числа передбачених за вказаний злочин буде недостатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому колегія суддів виходить і з того, що за змістом ч.2 ст.50 КК України покарання, крім іншого, має на меті запобігання вчиненню нових злочинів не тільки самим засудженим, а й іншими особами.
З цих же підстав колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки.
Доводи захисника про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу, у якому він працює, не може бути визнане обґрунтованим ще й тому, що за змістом ст.47 КК України відповідне клопотання, крім прохання про передачу на поруки, повинно містити поручительство колективу про те, що взята на поруки особа не допустить надалі суспільно небезпечної поведінки, та зобов`язання проводити з цією особою певну виховну роботу, однак надане суду клопотання ДП „Ярмолинецьке лісове господарство про передачу йому обвинуваченого на поруки таких поручительства та зобов`язання колективу не містять. До того ж звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки це право, а не обов`язок суду.
Доводи потерпілої та прокурора про безпідставне визнання судом усунення заподіяної шкоди обставиною, що обтяжує покарання, спростовуються даними нотаріально посвідченої заяви потерпілої, відповідно до якої вона підтверджує передачу їй обвинуваченим 129600 грн. як компенсацію і за нанесену шкоду, і за завдані збитки, пов`язані з ДТП.
Даними цієї довідки спростовуються й твердження потерпілої про те, що обвинувачений винен їй у відшкодування шкоди ще певну суму.
Зміст зазначеної заяви потерпілої спростовує і її доводи, що обвинувачений та його родичі обманним шляхом позбавили її можливості звернутися в суд з позовом. До того ж будь-які відомості про те, що потерпіла робила спробу звернутися в суд з відповідним позовом, у справі відсутні.
Потерпіла, звичайно, вправі висловити свою думку щодо необхідності призначення обвинуваченому відповідного покарання, однак її думка, як і думка прокурора, не є обов`язковою для суду. Визначальними при призначенні покарання є відомості та обставини, зазначені у статті 65 КК України. А порушень вимог цієї норми закону не встановлено.
Отже наведені в апеляційних скаргах доводи прокурора, потерпілої та захисника колегія суддів уважає необґрунтованими і підстав для скасування чи зміни вироку в межах їх апеляцій не убачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілої, прокурора та захисника без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2