АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
перекладачів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турткуль (Республіка Каракалпакстану Узбекістан), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України та йому призначено покарання:
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/645/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_15
Категорія: п.п. 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

- за п.п. 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК Україниу виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 4 ст. 152 КК Україниу виді 12 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК Україниу виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_12 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_12 04.03.2015 року у ранковий час, проявляючи, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №167 від 14.07.2015 року, ознаки змішаного розладу особистості з порушенням сексуального потягу у вигляді парафілії (некрофілія, садизм), перебував у приміщенні хостелу, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство іншої людини, а саме особи жіночої статі, з метою заволодіння її майном та зґвалтування. З метою здійснення злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті іншій людині, а саме особі жіночої статі, з метою заволодіння її майном та зґвалтування, ОСОБА_12 , маючи при собі ніж, пішки направився до станції метро «Тараса Шевченка». В подальшому зі станції метро «Тараса Шевченка» за допомогою електропотягу Київського метрополітену ОСОБА_12 прибув до станції метро «Теремки». Звідти ОСОБА_12 пішки направився в сторону АЗС «WOG», розташованої по пр. Глушкова, 69 в м. Києві. Перебуваючи на території вказаної автозаправної станції, що розташована біля лісопосадки, ОСОБА_12 почав обирати серед осіб жіночої статі, які проходили поряд, жертву для реалізації свого злочинного умислу.

04.03.2015 року приблизно о 14 год. ОСОБА_12 , знаходячись на території АЗС «WOG» по пр. Глушкова, 69 в м. Києві, помітив у лісопосадці невідому йому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вигулювала собаку. В цей час він вирішив умисно, протиправно заподіяти їй смерть, шляхом нанесення тілесних ушкоджень заздалегідь підготовленим ножем, з метою заволодіння її майном та зґвалтування. Для цього ОСОБА_12 вирушив в сторону стежки, де проходила ОСОБА_17 . Пройшовши приблизно 200 метрів, ОСОБА_12 вийшов на стежку та почав наздоганяти ОСОБА_17 , яка йшла по стежці спереду нього на відстані приблизно 50 метрів. Після чого, ОСОБА_12 наблизився до ОСОБА_17 ззаду, і перевіривши, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав заздалегідь підготовлений для вчинення злочину ніж, та з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на позбавлення її життя, з метою заволодіння її майном та зґвалтування, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_17 , здійснив напад на останню. Для цього ОСОБА_12 , перебуваючи ззаду ОСОБА_17 , взяв лівою рукою її за шию, тримаючи у правій руці ніж, умисно наніс ним чотири удари в область грудної клітини та живота зліва ОСОБА_17 , тобто в життєво важливі органи людини, внаслідок чого настала смерть останньої, тим самим вчинив умисне вбивство ОСОБА_17 .

Після цього, продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_12 , переслідуючи корисливий мотив, продовжуючи знаходитися на стежці в лісопосадці поряд з АЗС «WOG» по пр. Глушкова, 69 в м. Києві, одразу після нанесення ударів ножем ОСОБА_17 , взяв її тіло за руки та затягнув до лісу на відстань приблизно 50 метрів від місця вчинення нападу, де заволодів її майном, знявши з тіла ОСОБА_17 золоту каблучку, вартістю 1500 гривень, одну сережку, вартістю 1500 гривень, срібний ланцюжок з срібним кулоном, вартістю 1000 гривень, та дістав з кишені мобільний телефон «SAMSUNG», вартістю 550 гривень, з карткою мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна», вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 100 гривень, з карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 20 гривень.

Після цього, приблизно о 14 год. 10 хв., продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_12 , переслідуючи мотив задоволення сексуального потягу, продовжуючи знаходитися на стежці в лісопосадці поряд з АЗС «WOG» по пр. Глушкова, 69 в м. Києві, одразу після нанесення ударів ножем ОСОБА_17 , взяв її тіло за руки та затягнув до лісу на відстань приблизно 50 метрів від місця вчинення нападу, та користуючись подавленою волею до опору ОСОБА_18 , що стала наслідком застосування фізичного насильства щодо неї, небезпечного для життя та здоров`я, яке виразилося в нанесенні трьох проникаючих сліпих колото-різаних поранень грудей та одного поєднаного колото-різаного поранення грудей та живота з ушкодженням легень, серцевої сорочки, серця, аорти, діафрагми та селезінки, і безлюдним місцем, роздягнув її та вступив з нею в статеві зносини проти її волі, при цьому довів свій статевий акт до фізіологічного завершення.

Після вчинення зазначених злочинних дій ОСОБА_12 залишив місце вчинення злочину, а майном, здобутим злочинним шляхом, в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 06.03.2015 року у ранковий час ОСОБА_12 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та зґвалтування, проявляючи, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №167 від 14.07.2015 року, ознаки змішаного розладу особистості з порушенням сексуального потягу у вигляді парафілії (некрофілія, садизм), перебував у приміщенні хостелу, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство іншої людини, а саме особи жіночої статі, з метою заволодіння її майном та зґвалтування. З метою здійснення злочинного умислу, направленого на заподіяння смерті іншій людині, а саме особі жіночої статі, з метою заволодіння її майном та зґвалтування, ОСОБА_12 , маючи при собі ніж, пішки направився до станції метро «Тараса Шевченка». В подальшому зі станції метро «Тараса Шевченка» за допомогою електропотягу Київського метрополітену ОСОБА_12 прибув до станції метро «Червоний Хутір». Перебуваючи на території вказаної станції метро, що розташована біля лісопосадки по вул. Старобориспільській в м. Києві, ОСОБА_12 почав обирати серед осіб жіночої статі, які проходили поряд, жертву для реалізації свого злочинного умислу.

06.03.2015 року приблизно о 12 год. ОСОБА_12 , знаходячись біля станції метро «Червоний Хутір» по вул. Старобориспільській в м. Києві, помітив у лісопосадці невідому йому ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей час він вирішив умисно, протиправно заподіяти їй смерть, шляхом нанесення тілесних ушкоджень заздалегідь підготовленим ножем, з метою заволодіння її майном та зґвалтування. В подальшому, ОСОБА_12 вирушив в сторону стежки, де проходила ОСОБА_19 . Пройшовши приблизно 300 метрів, ОСОБА_12 вийшов на стежку та почав наздоганяти ОСОБА_19 , яка йшла по стежці спереду нього. Після чого, ОСОБА_12 наблизився до ОСОБА_19 ззаду, і перевіривши, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав заздалегідь підготовлений для вчинення злочину ніж, та з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на позбавлення її життя, з метою заволодіння її майном та зґвалтування, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_19 , здійснив напад на останню. Для цього ОСОБА_12 , перебуваючи ззаду ОСОБА_19 та тримаючи у правій руці ніж, умисно наніс ним множинні удари в область грудної клітини та живота зліва ОСОБА_19 , тобто в життєво важливі органи людини, внаслідок чого настала смерть останньої, тим самим вчинив умисне вбивство ОСОБА_19 .

Після цього, продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_12 , переслідуючи корисливий мотив, продовжуючи знаходитися на стежці, в лісопосадці поряд з станцією метро «Червоний Хутір» по вул. Старобориспільській в м. Києві, одразу після нанесення ударів ножем ОСОБА_19 , взяв її тіло за ноги та затягнув до лісу на відстань приблизно 50 метрів від місця вчинення нападу. В подальшому ОСОБА_12 зняв з тіла ОСОБА_19 золоті сережки, вартістю 3000 гривень, та забрав її мобільний телефон «LG», вартістю 350 гривень, з карткою мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна», вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 30 гривень.

Після цього, продовжуючи далі свої злочинні дії, ОСОБА_12 , переслідуючи мотив задоволення сексуального потягу, продовжуючи знаходитися в лісопосадці поряд з станцією метро «Червоний Хутір» по вул. Старобориспільській в м. Києві, одразу після нанесення ударів ножем ОСОБА_19 , затягнувши її тіло за ноги до лісу на відстань приблизно 50 метрів від місця вчинення нападу, та користуючись подавленою волею до опору ОСОБА_19 , що стала наслідком застосування фізичного насильства щодо неї, небезпечного для життя та здоров`я, яке виразилося в нанесенні множинних ударів ножем в область грудної клітини та живота зліва ОСОБА_19 , тобто в життєво важливі органи людини, і безлюдним місцем, роздягнув її та вступив з нею в статеві зносини проти її волі, при цьому довів свій статевий акт до фізіологічного завершення.
Після вчинення зазначених злочинних дій ОСОБА_12 залишив місце вчинення злочину, а майном, здобутим злочинним шляхом, в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 14.03.2015 року приблизно о 14 год. 30 хв. ОСОБА_12 будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та зґвалтування, проявляючи, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №167 від 14.07.2015 року, ознаки змішаного розладу особистості з порушенням сексуального потягу у вигляді парафілії (некрофілія, садизм), перебував на вулиці за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. З цією метою ОСОБА_12 розробив злочинний план, відповідно до якого мав намір, застосувавши заздалегідь заготовлений ніж, який зберігав при собі, нанести тілесні ушкодження потерпілій особі, після чого заволодіти її майном. Цього ж дня, приблизно о 14 год. 40 хв. ОСОБА_12 увійшов до торгівельного кіоску «Квіти», який розташований за адресою: м. Київ, пр. Перемоги 28/1, де діючи, відповідно до заздалегідь розробленого плану, користуючись тим, що у вказаному приміщенні перебував лише один продавець, невідома йому ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і перевіривши, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до неї, дістав заздалегідь підготовлений ніж, та з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_21 здійснив напад на останню. Для цього ОСОБА_12 підійшов ззаду ОСОБА_21 та, тримаючи ніж у правій руці, висунув потерпілій протиправну вимогу передачі грошових коштів та ювелірних виробів. Отримавши опір з боку ОСОБА_21 , ОСОБА_12 умисно наніс їй чотири удари в область тулубу, завдавши своїми діями тяжкі тілесні ушкодження.
Користуючись тим, що ОСОБА_22 втратила можливість чинити опір, ОСОБА_12 зірвав з її поясу гаманець та дістав з нього грошові кошти в сумі 1500 гривень. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 здійснив спробу зняти з пальця правої руки потерпілої золоту каблучку. Після невдалої спроби ОСОБА_12 почав погрожувати ОСОБА_23 фізичною розправою. ОСОБА_22 , відчуваючи небезпеку для свого життя та здоров`я, зняла з свого пальця золоту каблучку, яку ОСОБА_12 у ОСОБА_21 забрав, тобто незаконно заволодів вказаною золотою каблучкою, вартістю 2000 гривень.

Після чого ОСОБА_12 залишив приміщення торгівельного кіоску та разом з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, завдавши матеріальної шкоди потерпілій на загальну суму 3500 гривень.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений просить вирок суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що висновки суду про його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки він ніякого вбивства, а тим більше зґвалтування не скоював, і прямих доказів, які б це підтверджували, окрім його визнавальних показань, не має, однак останні були отримані працівниками міліції шляхом обману, оскільки він погодився на визнання своєї вини у цих двох вбивствах та надав визнавальні показання внаслідок обіцянок працівників міліції про допомогу в отриманні громадянства України та строку покарання не більше 15 років позбавлення волі.

Між тим, він, в день вбивства, з 04.03.2015 року по 05.03.2015 року знаходився на кордоні Росії та України, про що свідчить штамп в його паспорті, і тільки ввечері 05.03.2015 року приїхав до Києва та зняв у хостелі номер, а 06.03.2015 року гуляв разом зі своїми друзями ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які це можуть підтвердити, однак судом це не було взято до уваги та не було допитано вказаних свідків.

При цьому, місцевий суд, без роз`яснення йому права на суд присяжних та без його участі у судових дебатах, провів судове засідання на українській мові, якою він взагалі не володіє, та по сфальсифікованим матеріалам кримінальної справи, які ґрунтуються на припущеннях, визнав його винним, не маючи прямих доказів та ні одного свідка злочину, чим грубо порушив всі його права, гарантовані Конституцією та Законами України.

Також його право на захист було порушено і тим, що перші слідчі дії та слідчий експеримент, було проведено за відсутності його захисника ОСОБА_11 , незважаючи на те, що він не володіє українською мовою.

Про те, що він даних злочинів не вчиняв свідчить й те, що на місці злочину немає його відбитків пальців, відсутні свідки злочину, на його одязі не має крові вбитих та не має свідків того, що він приїхав в хостел весь у крові, а щодо його крові, знайденої на місці злочину, то після його затримання, через 5 днів, до нього в СІЗО приїжджав слідчий разом з медсестрою судово-медичної експертизи та взяли з його пальця кров, яку потім знайшли на тілі вбитої, аж через 6 місяців після події.

Крім того, звертає увагу й на висновок експерта, згідно якого, смерть ОСОБА_26 після трьох ударів ножем в серце і підрізу настала через 20-30 хвилин, а смерть ОСОБА_27 - після чотирьох-семи ударів ножем в серце настала через 30-40 хвилин, однак після таких поранень смерть настає через хвилину, що вказує на змову слідчого з експертом та фальсифікацію висновку, в якому зазначається, що після таких поранень жертви ще жили 20-40 хвилин, для того, щоб довести ще й зґвалтування, але в даному випадку та особа, яка вчинила цей злочин, вчинила наругу над трупом, тобто злочин, передбачений ст. 297 КК України.

Наголошує й на тому, що судом не взято до уваги те, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 вказав, що 14.03.2015 року він приходив до нього в магазин, який знаходиться на станції метро «Нивки», та продав йому мобільний телефон, який належить вбитій ОСОБА_26 , але по справі встановлено, що того дня - 14.03.2015 року він вчинив розбій по АДРЕСА_3 .

Також вказує, що він був позбавлений можливості оспорити висновок судово-психіатричної експертизи, якою безпідставно встановлено, що він садист та страждає некрофілією, оскільки він з таким діагнозом ніколи не лікувався та на обліку не перебував, а 12.11.2014 року звільнився з Казанської тюремної психіатричної лікарні з діагнозом «маніакальна шизофренія», однак ці обставини ніхто не перевіряв, а діагноз йому встановили зі слів його співкамерника.

Тому, на думку апелянта, через допущені судом першої інстанції порушення справу необхідно направити на новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , вважаючи вирок суду незаконним, винесеним з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, щовідповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, однак судом першої інстанції ці вимоги не дотримані, оскільки в резолютивній частині вироку не зазначено покарання, призначене ОСОБА_12 за вчинення злочину, передбаченого п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто за умисне вбивство потерпілої ОСОБА_16 , яке сталося 04.03.2015 року, та яке суд визнав доведеним.
Окрім цього, судом дії ОСОБА_12 кваліфіковані зокрема за ч. 2 ст. 152 КК країни, проте така кваліфікація не відповідає пред`явленому обвинуваченню, а будь-які дані про те, що суд змінював обвинувачення та кваліфікацію дій ОСОБА_12 у вироку відсутні.
Також судом не враховано, що відповідно до п. 10 Постанови ПВСУ від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, як учинене з корисливих мотивів, умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину. Однак, якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК виключається, а по справі залишився сумнів, що ОСОБА_12 вчиняв умисні вбивства саме з метою заволодіння майном потерпілих, оскільки, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, у нього виявлені ознаки змішаного розладу особистості з порушенням сексуального потягу у вигляді парафілії (некрофілія, садизм), тому домінуючим мотивом для вбивства в ОСОБА_12 є збочений сексуальний потяг, який проявляється у формі некрофілії і садизму, та викликаний розладом його особистості, а не бажання за допомогою вбивства заволодіти майном потерпілих. За таких умов кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України виключається, і з тих же підстав виключається додаткова кваліфікація дій ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України.
Крім цього, на думку захисту, справа розглянута за відсутності належним чином повідомленої потерпілої ОСОБА_19 , а повноваження її представника не підтверджені документами, передбаченими ст. 50 КПК України.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_11 за згодою обвинуваченого ОСОБА_12 , на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої обвинуваченим апеляційної скарги, при цьому потерпіла ОСОБА_8 наполягала на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого з тих підстав, що вважає причетним до вбивства ОСОБА_19 співмешканця останньої - ОСОБА_10 , а також заперечення прокурора, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши паспорт громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_12 та протокол огляду місця події від 14.04.2015 року з фототаблицею до нього, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_12 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянта, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, поєднаного із зґвалтуванням, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, погрозою застосування такого насильства та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, особою, яка раніше вчинила розбій, а також зґвалтування, тобто статевих зносин із застосуванням фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, що спричинило особливо тяжкі наслідки, особою, яка раніше вчинила зґвалтування, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, висновки суду про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, підтверджуються даними, що містяться у:

- показаннях потерпілої ОСОБА_29 та свідка ОСОБА_30 , які в суді першої інстанції підтвердили факт зникнення 04.03.2015 року ОСОБА_17 , труп якої цього ж дня виявив ОСОБА_31 в ході пошуку по маршруту, де ОСОБА_16 зазвичай гуляла із собакою. При цьому у ОСОБА_16 були викрадені золоті сережки, перстні, кулон та мобільний телефон.
- протоколі огляду місця події від 04.03.2015 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого в ході огляду в період часу з 18 год. до 21 год. ділянки місцевості по пр. Ак. Глушкова, 69 в м. Києві, на відстані 100 метрів від заправки WOG в сторону лісу, виявлено труп жінки - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться в положенні - лежачи на спині, руки вздовж тулуба, ноги розставлені в різні сторони, без спідньої білизни, на футболці в області серця наявні сліди плям бурого кольору, а на тілі наявні ушкодження на передній поверхні грудей зліва та на грудях зліва, та вилучено, зокрема - вміст піхви на марлевий тампон, штани чорного кольору (т. 1 а.п. 201-229).
- висновках судово-медичної експертизи №670 від 30.04.2015 року та №13/670 від 03.07.20015 року, згідно яких: При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_17 , 1968 р.н., виявлено три проникаючих сліпих колото-різаних поранення грудей та одне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудей та живота. Смерть ОСОБА_17 , 1968 р.н., настала від трьох колото-різаних поранень грудей та одного поєднаного колото-різаного поранення грудей та живота з ушкодженням легень, серцевої сорочки, серця, аорти, діафрагми та селезінки. Виявлені колото-різані поранення виникли прижиттєво, приблизно за 20-30 хвилин до настання смерті, від чотирьох ударів (впливів) колюче-ріжучим предметом (по типу клинка ножа), що мав П-подібний обушок та лезо, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя (проникаючі в порожнини з ушкодженням внутрішніх органів з розвитком крововтрати та шоку) та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_16 . Смерть ОСОБА_17 настала приблизно за 5-6 годин до огляду трупа експертом на місці пригоди. При судово-імунологічному дослідженні марлевих тампонів із вмістом піхви та прямої кишки, виявлено сперматозоїди (т. 1 а.п. 230-237, т. 2 а.п. 2-4).

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №213 мб від 18.03.2015 року, згідно якого: при дослідженні марлевого тампону з вмістом піхви трупа ОСОБА_32 виявлено кров людини, клітини з ядрами та сперму. Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові трупа ОСОБА_17 та змішаних слідів крові, клітин та сперми на марлевому тампоні з вмістом піхви трупа ОСОБА_17 . Генетичні ознаки (ДНК-профіль) змішаних слідів крові, клітин та сперми на марлевому тампоні з вмістом піхви трупа ОСОБА_17 є змішаними, містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_17 та невстановленої особи чоловічої генетичної статі (т. 2 а.п. 6-14).
- висновку судово-імунологічної експертизи №131 від 31.03.2015 року, згідно якого: в сірих плямах на спортивних штанах, вилучених під час огляду місця події, знайдена сперма без домішки крові. В бурій плямі на штанах знайдена сперма з домішкою крові, виявлений білок людини. При встановлені групової належності в усіх цих плям реакцією абсорбції-елюції виявлені антигени А,В та Н. Такий результат міг бути отриманий за рахунок присутності в плямах сперми, крові та виділень з піхви осіб, які містять в своєму організмі вказані антигени в будь-яких сполученнях без врахування категорії видільництва. Антигени А та Н властиві організму ОСОБА_17 , і тому могли бути відкриті не тільки за рахунок присутності сперми, але й за рахунок крові та виділень потерпілої. Антиген В у організмі потерпілої відсутній, і тому міг бути відкритий лише за рахунок наявності в плямах сперми (т. 2 а.п. 27-32).
- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №184 від 15.06.2015 року, згідно якого: генетичні ознаки сперми, виявленої на спортивних штанах, по всіх досліджуваних локусах ДНК, ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_12 . Смерма в даному об`єкті, ймовірно, походить від ОСОБА_12 . Величина вірогідності випадкового збігу складає величину 5,01/10 в мінус 18 степені, тобто в середньому 5 осіб з 10 000 000 000 000 000 000 мають встановлені генетичні ознаки (т. 2 а.п. 33-36).
- протоколі огляду місця події від 14.03.2015 року, відповідно до якого у період часу з 14 год. 27 хв. до 14 год. 44 хв. в приміщенні службового кабінету №511 Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 15, було оглянуто мобільний телефон «Самсунг Дуос», слайдер, темно червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , із сім картою МТС - НОМЕР_3 , та сім картою Лайф - НОМЕР_4 , що був вилучений у ОСОБА_33 , котрий повідомив, що даний мобільний телефон він придбав у магазині, розташованому у переході за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 94/1 (т. 2 а.п. 49-50).
- показаннях в суді першої інстанції свідка ОСОБА_34 про те, що він працює у магазині «Київстар» на станції метро «Нивки» і в обвинуваченого ОСОБА_35 , якого він впізнав, як по наданим йому працівниками міліції фотографіям, так і безпосередньо в суді, придбав мобільний телефон «Самсунг», слайдер, бордового кольору, який 14.03.2015 року був у нього вилучений працівниками міліції.
- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_36 серед наданих йому фотографій осіб впізнав на фото №6 чоловіка, який 13.03.2015 року в підземному переході по пр. Перемоги, 94/1 в м. Києві продав йому за 150 грн. мобільний телефон «Самсунг» червоного кольору, а на даному фото зображений ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 2 а.п. 51-54).

- показаннях допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , який підтвердив факт зникнення 06.03.2015 року його співмешканки ОСОБА_19 , труп якої, без нижньої білизни, з розставленими ногами та накритий шубою, був виявлений наступного дня в ході пошуку ним спільно з її племінницею ОСОБА_37 і чоловіком останньої - ОСОБА_38 у лісі неподалік від станції метро «Червоний Хутір», де вони напередодні мали забрати пляшки з соком.

При цьому також вказав, що 06.03.2015 року, починаючи з 11 год. 30 хв., ОСОБА_19 не відповідала на телефонні дзвінки, а з 15 год. цього ж дня її телефон вже був поза зоною досяжності.
- аналогічних показаннях в суді потерпілої ОСОБА_8 про повідомлення їй ОСОБА_10 06.03.2015 року про зникнення її тітки ОСОБА_19 та виявлення наступного дня у лісі тіла останньої, яке було накрите шубою, її чоловіком ОСОБА_39 , котрий також в судовому засіданні підтвердив зазначені обставини.
- протоколах огляду місця події від 07.03.2015 року з фототаблицями до них, згідно яких було оглянуто місце події в лісопарковій зоні неподалік станції метро «Червоний хутір» у м. Києві, де виявлено труп ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з ознаки насильницької смерті та зґвалтування, а також її речі, які було вилучено, як і її одяг, білизну та мазок з піхви (т. 2 а.п. 55-69, 139-150).
- протоколі огляду місця події від 08.03.2015 року, під час якого в ході огляду ділянки місцевості лісопаркової зони, яка знаходиться неподалік станції метро «Червоний хутір» в м. Києві зафіксовані сліди волочіння трупа ОСОБА_19 (т. 2 а.п. 106-125).
- висновках судово-медичної експертизи №639/2 від 10.04.2015 року та №24/639/2 від 02.06.2015 року, згідно яких: При дослідженні трупа гр. ОСОБА_19 знайдені наступні ушкодження: 6 проникаючих у середостіння та ліву плевральну порожнину поранень передньої поверхні лівої половини грудної клітки (рана №1, №2, №4, №7, №8) з ушкодженнями верхньої та нижньої часток лівої легені, осердя, передньої стінки правого та лівого шлуночків серця, лівого купола діафрагми та лівої частки печінки, хрящової частини 2, 3 і 8 ребер ліворуч, крововилив в клітковину переднього середостіння, в порожнину осердя, плевральні порожнини, черевну порожнину; наскрізне поранення лівої молочної залози (рана №5 і №6); поранення мяких тканин лівої половини грудної клітини (рана №3 і №9), одна різана рана на долонній поверхні вказівного пальця лівої кисті. Всі ушкодження грудної клітини утворились при семикратній дії травмуючої поверхні гострого предмету типу клинка ножа, що мав довжину біля 12 см та ширину біля 3,2 см, якому притаманні ріжучі та колючі властивості. Всі ушкодження виникли прижиттєво та в короткий проміжок часу, приблизно за 30-40 хвилин до настання смерті ОСОБА_19 . Знайдені на трупі гр. ОСОБА_19 проникаючі колото-різані поранення лівої половини грудної клітини (рани № 1, №2, №4, №7, №8), як такі що мають ознаки небезпеки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть гр. ОСОБА_19 настала від сукупності спричинених множинних проникаючих колото-різаних поранень лівої половини грудної клітини, які супроводжувалися ушкодженням легені, серця, печінки, і масивною кровотечею, та призвели до крововтрати. Дані протоколу огляду трупа на місці події від 07.03.2015 року о 19-15 год., в яких відображена ступінь розвитку досліджених трупних явищ, вказують на те, що смерть ОСОБА_19 вірогідно настала за 36-48 год. до моменту первинного огляду її трупа. При судово-імунологічному дослідженні на тампонах із вмістом піхви та заднього проходу гр. ОСОБА_19 виявлені сперматозоїди (т. 2 а.п. 70-75, 87-89).
- висновку судово-імунологічної експертизи №239 від 08.06.2015 року, згідно якого: на наданих на експертизу жіночих трусах, вилучених під час огляду трупа гр. ОСОБА_19 , виявлена сперма (т. 2 а.п. 90-92).

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №218 від 18.06.2015 року, згідно якого: генетичні ознаки сперми, виявленої на трусах, по всіх досліджуваних локусах ДНК, ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_12 . Сперма в даному об`єкті, ймовірно походить від ОСОБА_12 . Величина вірогідності випадкового збігу складає величину 5,01/10 в мінус 18 степені, тобто в середньому 5 осіб з 10 000 000 000 000 000 000 мають встановлені генетичні ознаки (т. 2 а.п. 93-95).
- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №249 мб від 02.04.2015 року, згідно якого: При дослідженні змиву з піхви трупа ОСОБА_19 виявлено кров людини, клітини з ядрами та сперма. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) сперми у змішаних слідах крові людини, клітин з ядрами та сперми на змиві з піхви трупа ОСОБА_19 , а також генетичні ознаки (ДНК-профіль) змішаних слідів крові людини, клітин з ядрами та сперми на змиві з піхви трупа ОСОБА_19 . Генетичні ознаки сперми у змішаних слідах крові людини, клітин з ядрами та сперми на змиві з піхви трупа ОСОБА_19 належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки змішаних слідів крові людини, клітин з ядрами та смерми на змиві з піхви трупа ОСОБА_19 змішані та походять за рахунок двох осіб і містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_19 та зазначеної вище невстановленої особи чоловічої генетичної статі (т. 2 а.п. 98-105).

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №1177 мб від 03.08.2015 року, згідно якого: Генетичні ознаки зразка букального епітелію гр. ОСОБА_12 присутні серед змішаних генетичних ознак змішаних слідів крові, клітин та сперми на марлевому тампоні з вмістом піхви трупа ОСОБА_17 .
Генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію гр. ОСОБА_12 , присутні серед змішаних генетичних ознак змішаних слідів крові людини, клітин з ядрами та сперми на змиві з піхви трупа ОСОБА_19 , а також збігаються з генетичними ознаками сперми у змішаних слідах крові людини, клітин з ядрами та сперми на змиві з піхви трупа ОСОБА_19 .
Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак зразка букального епітелію гр. ОСОБА_12 та сперми у змішаних слідах крові людини, клітин з ядрами та сперми на змиві із піхви трупа ОСОБА_19 складає 1,24 х 10 у мінус 23 степені. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 8,09 у 22 степені (т. 2 а.п. 234-239).

- показаннях в суді потерпілої ОСОБА_40 про те, що 14.03.2015 року о 14 год. 55 хв. до магазину «Квіти» по пр. Перемоги, 28/1 у м. Києві, де вона працювала, зайшов ОСОБА_12 , який підійшов до неї ззаду, схопив її лівою рукою за обличчя, закривши рот, та наказав віддати гроші, і у цей момент вона побачила у його правій руці ніж. Коли вона намагалася вирватися, ОСОБА_12 почав наносити ножем удари по її тілу та в область серця, а останній удар був у шию. Протягом всього цього часу ОСОБА_12 кричав, щоб вона віддала гроші, і в подальшому відрізав із її поясу гаманець із грошима та, наказавши зняти прикраси і залізти під стіл, витер ніж та покинув магазин.
- протоколі огляду місця події від 14.03.2015 року з фототаблицею до нього, згідно якого під час огляду магазину «Квіти» по пр. Перемоги, 28/1 в м. Києві, вилучено одяг потерпілої із слідами бурого кольору та змиви речовини бурого кольору (т. 2 а.п. 160-174).
- висновку медико-криміналістичної експертизи №111-МК від 06.05.2015 року, згідно якого: При експертизі курток ОСОБА_21 було виявлено:
На куртці чорного кольору: два колото-різаних пошкодження, що розташовуютьтся на лівій полі куртки, які утворились від дії плоского колюче- ріжучого предмету, типу клинка ножа, що має обушок та лезо.
На курточці коричневого кольору: шість колото-різаних пошкоджень, що розташовані на лівій полі (пошкодження 1-4) та на правій полі (пошкодження 5-6), які утворились від дії плоского колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що має обушок та лезо (т.2 а.п.175-181).
- висновку судово-медичної експертизи №787/Е від 22.05.2015 року, згідно якого: Дані медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 14.03.2015 року о 15.15 год. у гр. ОСОБА_20 мали місце: колото-різане поранення шиї зліва; колото-різане поранення лівої молочної залози; рана передньої черевної стінки на 2 см вище пупка зліва з рановим каналом, що відходить від неї, по ходу якого перетинається підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина та ушкоджується ліва частка печінки, крововилив в черевну порожнину (до 1,7 л крові зі згортками) - проникаюче колото-різане поранення живота зліва; колото-різана рана нижньої третини правого передпліччя. Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, які містяться в медичній документації, з урахуванням обставин справи, в тому числі і часових даних, у своїй сукупності дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок чотирьохкратної травмуючої дії гострого предмету (тів), що має (ють) колюче-ріжучі властивості, до яких відноситься клинок ножа, могли утворитись в термін та за обставин вказаних у постанові, тобто 14.03.2015 року, не виключено за обставин на які вказує ОСОБА_12 в протоколі слідчого експерименту від 15.04.2015 року. За ступенем тяжкості вищевказані колото-різане поранення шиї зліва та проникаюче колото-різане поранення живота зліва відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) (т. 2 а.п. 191-195).

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 15.04.2015 року, згідно якого ОСОБА_22 впізнала ОСОБА_12 , як особу, яка 14.03.2015 року близько 15 год. в магазині «Квіти» по пр. Перемоги, 28/1 у м. Києві здійснила на неї розбійний напад (т.2 а.п.206-211).
- протоколі перегляду відеозапису від 27.07.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_12 14.03.2015 року приблизно о 15 год. знаходився у безпосередній близькості від магазину «Квіти» по пр. Перемоги, 28/1 у м. Києві де працювала ОСОБА_22 (т.2 а.п. 196-199).
- протоколі огляду місця події від 14.04.2015 року, згідно якого із хостелу, що розміщений у кв. АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_12 , вилучено його речі та документи, які підтверджують факт його проживання у цьому хостелі в період вчинення злочинів (т. 2 а.п. 182-189).
- показаннях в суді свідка ОСОБА_41 , який є оперативним співробітником та був включений до оперативної групи по розкриттю ряду вбивств, які були вчинені у Голосіївському та Дарницькому районах м. Києва. Оперативним шляхом було встановлено, що до вказаних злочинів може бути причетний ОСОБА_12 , який проживав у хостелі по АДРЕСА_5 , який у період із 4 по 8 березня 2015 року зранку заходив у метро на станції «Тараса Шевченка» та був помічений у дні вчинення злочинів на станціях метро неподалік місць вчинення злочинів.
- протоколі перегляду відеозапису від 28.07.2015 року та диску до нього, згідно якого переглянуто відеозаписи із камер спостереження встановлених на станції метро «Тараса Шевченка» та з яких вбачається, що ОСОБА_12 пересувався на метро в м. Києві, в тому числі у дні вчинення злочинів (т. 2 а.п. 240-250).

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні ним умисного вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , розбійного нападу на них з метою заволодіння їх майном та їх зґвалтування, а також у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_20 з метою заволодіння її майном, що було поєднано із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_12 про його непричетність до інкримінованих йому злочинів та фальсифікацію доказів органами досудового розслідування, то колегія суддів вважає їх надуманими та безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом та приведених у вироку доказів.
Водночас, і сам ОСОБА_12 під час слідчого експерименту 15.04.2015 року, проведеного, на противагу його тверджень, за участі захисника ОСОБА_42 , детально розповів про обставини та показав на місці, яким чином він вчиняв злочини відносно ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , що було зафіксовано за допомогою відеозапису, котрий був переглянутий учасниками слідчої дії, про що складено відповідний протокол, який підписаний ними за відсутності будь-яких зауважень, в т.ч. і зі сторони захисту, та зокрема ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 223-226, 226).

При цьому слід вказати й про те, що як, протокол проведення слідчого експерименту, так і протокол перегляду відеозапису цієї слідчої дії, складено російською мовою, якою, як вказує сам ОСОБА_12 , він вільно володіє, і ці слідчі дії були проведені за участі захисника ОСОБА_42 , який був залучений для проведення окремої процесуальної дії, що не суперечить вимогам КПК України.

А, відтак, та обставина, що слідчий експеримент був проведений не за безпосередньої участі саме захисника ОСОБА_11 , який Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги був призначений для здійснення захисту ОСОБА_12 , не свідчить про отримання цього доказу з порушенням права обвинуваченого на захист та не дає підстав для визнання його недопустимим доказом, як в тому, за змістом його апеляційної скарги, намагається переконати ОСОБА_12 .

Тому протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , в якому останній, не оспорюючи своєї причетності до інкримінованих йому злочинів, в деталях повідомляв такі обставини їх вчинення, які не могли бути відомі особі, яка б не була присутня на місці їх вчинення, як такий, що узгоджується з іншими доказами по справі, судом першої інстанції обґрунтовано покладено в основу рішення про доведеність винуватості ОСОБА_12 в сукупності з іншими, вище приведеними, доказами.

Також і в суді першої інстанції ОСОБА_12 , заперечуючи лише вчинення ним зґвалтування потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , детально розповідав про обставини вчинення ним їх вбивства, але вказував на їх вчинення внаслідок певних змін у його свідомості через психічні розлади, а також про те, що забирав їх речі мобільні телефони та прикраси, не оспорював він і вчинення ним розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_20 , про що надав детальні показання, як щодо мотиву нападу, так і щодо заволодіння при цьому її грошима та прикрасами.

Між тим, за висновком судової психіатричної експертизи №167 від 14.07.2015 року, який підтвердила в суді першої інстанції експерт ОСОБА_43 , яка входила до складу експертної комісії, як на період вчинення злочинів, у яких він обвинувачується, під час проведення з ним слідчих дій (допиту в якості підозрюваного та відтворення обстановки та обставин подій), так і на даний час, ОСОБА_12 стійким хронічним психічним захворюванням не страждав і не страждає та міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також у ОСОБА_12 немає психологічних особливостей, які суттєво вплинули на його поведінку в ситуаціях правопорушень, в яких він підозрюється, але у нього виявляються ознаки змішаного розладу особистості з порушенням сексуального потягу у вигляді парафілії (некрофілія, садизм) та симуляція (т. 3 а.п. 12-19).

Оскільки вказана судова психіатрична експертиза була призначена та проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а її висновки є конкретними та не мають жодних суперечностей, які б давали підстави для сумнівів в їх правильності, при цьому підстав для проведення повторної експертизи на предмет дослідження стану психічного здоров`я ОСОБА_12 , останнім не було наведено і судом таких не було встановлено, то судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні відповідного клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 через його необґрунтованість.

Враховуючи зазначені обставини та те, що наведені ОСОБА_12 у апеляційній скарзі мотиви необхідності призначення повторної судової психіатричної експертизи, які є аналогічними тим, які ним заявлялись безпосередньо при проведенні судової психіатричної експертизи, так і в клопотанні перед судом першої інстанції, були досліджені спеціалістами в галузі психіатрії та ними не підтверджено наявність у ОСОБА_12 таких психічних захворювань, які б унеможливлювали усвідомлення ним значення своїх дій і можливість керувати ними, як на час вчинення ним інкримінованих йому злочинів, так і на теперішній час, і потребували б застосування до нього примусових заходів медичного характеру, то твердження ОСОБА_12 про нездійснення належним чином перевірки факту перебування його на обліку у лікаря психіатра та лікування у Казанській психіатричної лікарні, не заслуговують на увагу.

Тому такі доводи в суді першої інстанції ОСОБА_12 про вчинення ним вбивств ОСОБА_16 та ОСОБА_19 внаслідок певних змін у його свідомості через психічні розлади та щодо його непричетності до їх зґвалтування, як такі, що спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою і відповідають фактичним обставинам провадження, суд першої інстанції у вироку правильно розцінив, як позицію захисту з метою пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Такими ж вважає колегія суддів і доводи ОСОБА_12 про його непричетність до інкримінованих йому злочинів та фальсифікацію доказів органами досудового розслідування, які він вперше висловив саме в апеляційній скарзі на вирок суду, що й зумовило неспівпадіння його позиції з позицією захисника ОСОБА_11 , який на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та непричетність ОСОБА_12 до злочинів, за які він засуджений, в поданій ним апеляційній скарзі взагалі не вказував, а в суді апеляційної інстанції, за згодою обвинуваченого, через ці обставини від неї відмовився.
Твердження ОСОБА_12 про наявність у нього алібі на час вчинення вбивств ОСОБА_16 і ОСОБА_19 та інших злочинів щодо них, яке не було перевірено судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки про такі він не лише вперше заявив тільки в апеляційній скарзі, зазначаючи, що в день вбивства, з 04.03.2015 року по 05.03.2015 року він знаходився на кордоні Росії та України, про що свідчить штамп в його паспорті, і тільки ввечері 05.03.2015 року приїхав до Києва та зняв у хостелі номер, а 06.03.2015 року гуляв разом зі своїми друзями ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які це можуть підтвердити, але й вони спростовуються тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції, та частково під час апеляційного розгляду.

Зокрема, з дослідженого в суді апеляційної інстанції паспорта громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_12 вбачається, що 03 березня 2015 року він в`їхав на територію України з Російської Федерації через пункт пропуску Конотоп, а, згідно документів, вилучених в ході огляду 14.04.2015 року хостелу, розміщеного у кв. АДРЕСА_4 , ОСОБА_12 проживав у цьому хостелі і 04.03.2015 року, і 06.03.2015 року, тобто в період вчинення злочинів (т. 2 а.п. 182-189, т. 3 а.п. 31).

Крім того, з відеозаписів із камер спостереження, встановлених на станції метро «Тараса Шевченка», які були переглянуті відповідно до протоколу перегляду відеозапису від 28.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_44 пересувався на метро в м. Києві, в тому числі у дні вчинення злочинів, а саме: 04.03.2015 року о 6 год. 56 хв. він ввійшов на станцію Київського метрополітену «Тараса Шевченка», 06.03.2015 року на цю ж станцію метрополітену ввійшов о 7 год. 14 хв., та цього ж дня о 13 год. 33 хв. зайшов на станцію метро «Червоний хутір» (т. 2 а.п. 240-250).

Також і, виявлені на місці вчинення відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_19 злочинів 04.03.2015 року та 06.03.2015 року відповідно, біологічні сліди людини, а саме сперма, виявлена на змивах з піхви кожної з них, згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №1177 мб від 03.08.2015 року, належить ОСОБА_45 у (т. 2 а.п. 234-239).

При цьому посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_12 щодо виявлення слідів його крові на місцях цих злочинів через шість місяців після відповідних подій, внаслідок саме отримання слідчим спільно з медсестрою судово-медичної експертизи зразків його крові вже після його затримання, є неспроможними, оскільки жодним з експертних висновків не встановлено наявності слідів саме крові ОСОБА_12 на речах та одязі, вилучених з місць, де були вчинені злочини відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , а виявлено сперму ОСОБА_12 , і як свідчать наведені вище докази саме під час огляду місця події після виявлення, як трупу ОСОБА_46 , так і трупу ОСОБА_19 , були взяті мазки з піхви кожної з них, та ще 18.03.2015 року і 02.04.2015 року відповідними висновками судової молекулярно-генетичної експертизи встановлена наявність на них сперми, генетичні ознаки якої належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі, котрі, як було встановлено в ході дослідження, проведеного вже після затримання ОСОБА_12 , збігаються з генетичними ознаками його букального епітелію (т. 2 а.п. 6-14, 98-105, 234-239).

Отже, наведені вище докази беззаперечно вказують не лише на перебування ОСОБА_12 04.03.2015 року та 06.03.2015 року, тобто на час вчинення злочинів відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , в м. Києві, а й про вчинення безпосередньо ОСОБА_12 злочинів відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , в т.ч. і їх зґвалтування.

При цьому твердження ОСОБА_12 про те, що смерть ОСОБА_16 та ОСОБА_19 від отриманих кожною з них ножових поранень у серце мала настати миттєво, є виключно його припущенням, яке об`єктивними даними не підтверджується, в той час, якза висновками судово-медичної експертизи №670 від 30.04.2015 року та №13/670 від 03.07.20015 року, виявлені у ОСОБА_16 колото-різані поранення виникли прижиттєво, приблизно за 20-30 хвилин до настання смерті (т. 1 а.п. 230-237, т. 2 а.п. 2-4), а, згідно висновків судово-медичної експертизи №639/2 від 10.04.2015 року та №24/639/2 від 02.06.2015 року, всі виявлені у ОСОБА_47 ушкодження виникли прижиттєво та в короткий проміжок часу, приблизно за 30-40 хвилин до настання її смерті (т. 2 а.п. 70-75, 87-89), при цьому експертами також вказано і на можливість здійснення кожною з них у цей проміжок часу активних дій (кричати, пересуватися).

А відтак, підстав вважати, що статеві зносини з ОСОБА_16 та ОСОБА_19 були здійснені ОСОБА_12 вже як наруга над тілом померлих ОСОБА_16 та ОСОБА_19 і для кваліфікації його дій за ст. 297 КК України, як про те він вказує в апеляційній скарзі, не має.

Також, як правильно встановив суд першої інстанції у вироку, мотивом вчинення ОСОБА_12 умисних вбивств ОСОБА_16 та ОСОБА_19 був не лише збочений сексуальний потяг, зумовлений наявністю у нього ознак змішаного розладу особистості з порушенням сексуального потягу у вигляді парафілії (некрофілія, садизм), а й корисливий мотив, оскільки матеріалами провадження підтверджено, що ОСОБА_12 , перебуваючи на території України, не займався суспільно-корисною працею та не мав таких джерел доходів, які б могли забезпечити його належне існування, і саме таким мотивом, не маючи засобів для існування, як вказував в суді першої інстанції сам ОСОБА_12 , він керувався при здійсненні нападу і на потерпілу ОСОБА_20 , метою якого було саме заволодіння її майном.

Про те, що даними мотивами, при вчиненні злочинів відносно ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , ОСОБА_12 керувався без розриву у часі, вказують його безпосередні дії, що одночасно були направлені на їх зґвалтування, заволодіння їх майном та їх вбивство.

При цьому, наданими стороною обвинувачення доказами, які були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку, беззаперечно підтверджено і те, що ОСОБА_12 в результаті нападу на ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , який був поєднаний із насильством, небезпечним для їх життя та здоров`я, та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, заволодів їх майном, котрим розпорядився на власний розсуд.

Зокрема цими доказами доведено, що у свідка ОСОБА_34 , який працює на станції метро «Нивки» у магазині «Київстар», а вказана компанія надає послуги мобільного зв`язку, 14.03.2015 року було вилучено, належний ОСОБА_16 , мобільний телефон «Самсунг», слайдер, бордового кольору, який він придбав саме у ОСОБА_12 , котрого впізнав по фотознімкам.

А твердження ОСОБА_12 , за змістом його апеляційної скарги, що він не вчиняв злочинів відносно ОСОБА_16 , не здавав її мобільний телефон, а відтак про неправдивість показань свідка ОСОБА_34 про те, що 14.03.2015 року він приходив до нього в магазин, який знаходиться на станції метро «Нивки», та продав йому мобільний телефон, який належить вбитій ОСОБА_26 , оскільки по справі встановлено, що того дня - 14.03.2015 року він вчинив розбій по АДРЕСА_3 , є непереконливими, оскільки, по-перше, за показаннями свідка ОСОБА_34 , він вказував не про здачу ОСОБА_12 йому мобільного телефону саме 14.03.2015 року, а - про його вилучення у нього цього дня працівниками міліції, а, по-друге, будь-яких переконливих доводів на спростування того, чому ОСОБА_12 не міг здійснити продаж ОСОБА_48 мобільного телефону ОСОБА_16 , до чи після вчинення нападу на ОСОБА_20 , який мав місце 14.03.2015 року о 15 год. по пр. Перемоги, 28/1 в м. Києві, що в безпосередній близькості від станції Київського метрополітену «Політехнічний інститут», яка знаходиться на відстані трьох зупинок від станції метро «Нивки», в його апеляційній скарзі і не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в процесі досудового розслідування та при розгляді провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази, зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними, допустимими, достовірними та такими, що доводять винуватість ОСОБА_12 у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, поєднаного із зґвалтуванням, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, погрозою застосування такого насильства та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, особою, яка раніше вчинила розбій,отже дії ОСОБА_12 правильно кваліфіковані за п.п. 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Також, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши, зібрані з дотриманням вимог КПК України, докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 і у вчиненні зґвалтування, тобто статевих зносин із застосуванням фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, що спричинило особливо тяжкі наслідки, особою, яка раніше вчинила зґвалтування, що відповідає правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 152 КК України, але в мотивувальній частині вироку при цьому суд допустив очевидну описку, пославшись на ч. 2 ст. 152 КК України.

Оскільки суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у зґвалтуванні, тобто статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства, з використанням безпорадного стану потерпілої особи, що спричинило особливо тяжкі наслідки, особою, яка раніше вчинила зґвалтування, визнав його винним за ч. 4 ст. 152 КК України і за цим законом призначив йому покарання, то описку щодо вказівки на кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 152 КК України, колегія суддів вважає малозначною, яка не може вплинути на правильність прийнятого судом рішення.

Колегією суддів не виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду даного кримінального провадження, а що стосується доводів ОСОБА_12 про здійснення кримінального провадження судом першої інстанції без дотримання його прав, в т.ч. і права на захист, то вони є непереконливими, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, як слідує з матеріалів кримінального провадження, на виконання вимог ст. 384 КПК України, як прокурором, так і судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_12 було роз`яснено можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Однак, ОСОБА_12 не скористався належним йому правом на розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних, відмовившись у підготовчому судовому засіданні від розгляду його кримінального провадження таким складом суду.

Крім того, твердження ОСОБА_12 в апеляційній скарзі про не роз`яснення йому судом права на розгляд кримінального провадження щодо нього судом присяжних є суперечливим, оскільки, вказуючи про недотримання судом першої інстанції цих вимог закону, він одночасно зазначає, що дійсно відмовився від суду присяжних, але так вчинив внаслідок пропозиції прокурора та слідчого про отримання ним в такому разі більш м`якого покарання, ніж довічне позбавлення волі, що є непереконливим.

Також під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції захист інтересів ОСОБА_12 здійснював адвокат ОСОБА_49 , на якого в першому судовому засіданні судом було покладено і обов`язки перекладача з української мови на російську мову, якою вільно володіє ОСОБА_12 , і які той здійснював лише у двох судових засіданнях 16.10.2015 року та 11.11.2015 року, а до участі в наступних судових засіданнях був залучений компетентний перекладач ОСОБА_50 .

Між тим, дослідженням журналу та звукозапису судових засідань за 16.10.2015 року та 11.11.2015 року встановлено, що всі учасники судового провадження виступали в суді та давали показання російською мовою, тобто тією мовою, якою володіє ОСОБА_12 , а весь хід судового процесу, який здійснювався державною мовою, перекладався йому захисником ОСОБА_11 на російську мову.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції сам ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_11 здійснював належний та достатній переклад судових засідань, і йому було зрозуміло все, що в них відбувалось.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Камасинського проти Австрії» (23.11.1989 року), допомога перекладача має бути такою, щоб уможливити розуміння підсудним справи проти нього і ведення свого захисту, зокрема завдяки тому, що через перекладача він може висувати на розгляд суду свою версію подій.
З огляду на вказані вище докази в цілому, колегія суддів не визнає переконливим, що ОСОБА_12 , внаслідок недостатнього перекладу, не міг ні зрозуміти докази, подані проти нього, ні зажадати допиту потерпілих та свідків чи їхнього перехресного допиту від його імені, оскільки захисник ОСОБА_11 , здійснюючи не лише обов`язки перекладача, але й надаючи в даному випадку правову допомогу, в повній мірі сприяв ОСОБА_12 в реалізації його права на захист.
Щодо доводів ОСОБА_12 про ненадання йому права на виступ в судових дебатах, то вони не заслуговують на увагу, з таких підстав.
Як встановлено в ст. 330 КПК України, якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту.

З матеріалів провадження вбачається, що за порушення порядку у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_12 неодноразово попереджався судом про можливість видалення його із залу судового засідання, та видалявся судом із нього, в тому числі це мало в судовому засіданні під час виступу у судових дебатах прокурора (т. 3 а.п. 94-98, 113-115), але судове засідання було продовжено за участі захисника ОСОБА_51 , який і виступив в судових дебатах, тобто ОСОБА_12 був представлений захисником.

А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для визнання дій суду в частині проведення судових дебатів за відсутності ОСОБА_12 таким істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке б мало наслідком скасування судового рішення.

Також не визнає колегія суддів істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і те, що судовий розгляд був проведений за відсутності потерпілої ОСОБА_19 , оскільки за матеріалами провадження вона є особою похилого віку (1925 р.н.), при цьому апеляційну скаргу, яка б містила посилання на порушення судом першої інстанції її прав, як потерпілої, в т.ч. і щодо неповідомлення про судовий розгляд кримінального провадження та його проведення без її участі, не подавала.

Більш того, будучи повідомленою про апеляційний перегляд вироку суду першої інстанції за апеляційними скаргами сторони захисту, ОСОБА_19 звернулась до суду із заявою про проведення апеляційного розгляду без її участі через незадовільний стан здоров`я (т. 4 а.п. 66).

Що стосується призначеного ОСОБА_12 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, ст. 70 ч. 2 КК України, оскільки відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, даним про його особу, а також конкретним обставинам провадження, та є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання і попередження вчинення нових злочинів.
За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року відносно ОСОБА_12 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3