ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/14/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2016 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010409 від 03.09.2013 року та за №0009451 від 02.08.2013 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Прибузьке, Жовтневого району, Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не одруженому, тимчасово непрацюючому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому: 20.12.2007 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі на підставі ст. 75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки; 10.09.2012 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі на підставі ст.75, 76 КК України від відбування покарання був звільнений з випробувальним терміном 2 роки,,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.3 ст.187, ч.2 ст. 185 КК України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 будучи раніше судимим та маючи не зняту та не погашену, у встановленому поряду судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 01.09.2013 о 23 год. 00 хв., умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбою, знаходячись на дитячому майданчику неподалік будинку № 19/1 по вул. Ревуцького в м. Києва, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, вчинив напад на гр. ОСОБА_8 який виразився в тому, що ОСОБА_7 , погрожуючи ОСОБА_8 застосувати зброю, а саме пістолет «Шмайсер», наказав негайно віддати мобільний телефон та обручку із золота.

Такими діями ОСОБА_7 , воля до опору ОСОБА_8 була подавлена вчиненим на нього нападом, погрозою застосування насильства, демонстрацією пістолету, який він за вищевказаних обставин вважав за вогнепальну зброю, реально сприймаючи дії ОСОБА_7 як небезпечні для власного життя та здоров`я, не став чинити опору, після чого ОСОБА_7 заволодів належним майном ОСОБА_8 , а саме мобільним телефоном марки «GSMART», вартістю 1 700 грн., в середині якого знаходилась карточка оператора «Лайф», вартістю 15 грн. на рахунку якої перебувало 8 грн. 00 коп. та золоту обручку, масою 3,5 г. вартістю 2500 грн. 00 коп., а всього ОСОБА_7 заволодів майном гр. ОСОБА_8 на загальну суму 4223 грн. 00 коп.

ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 187 ч. 1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав та пояснив, що дійсно 01.09.2013 року на дитячому майданчику неподалік будинку № 19/1 по вул. Ревуцького в м. Києва, побачив наглядно знайомого ОСОБА_8 підійшов до нього та почав погрожувати застосуванням насильства та наказав негайно віддати мобільний телефон та обручку із золота. ОСОБА_8 , не став чинити опору, після чого ОСОБА_7 заволодів майном.

Крім визнання вини обвинуваченим його вина є доведеною та підтверджується зібраними по справі доказами:

Так свідок ОСОБА_9 , допитаний в судовому засіданні 03.08.2015 року пояснив, що 01.09.2013 року приблизно 23 год. 30 хв. працюючи таксистом перебував поблизу ринку «Вирлиця» на Декабристів, 9. До ОСОБА_9 підійшов хлопець та запропонував купити у нього мобільний телефон. Після цього хлопець показав телефон. Телефон був марки « GSMART» без пошкоджень.

Вказаний хлопець запропонував купити телефон за 300 грн. 00 коп. на що свідок погодився та запитав вказаного хлопця чи телефон не вкрадений. Хлопець відповів, що телефон не крадений. Після цього ОСОБА_9 віддав гроші - 300 грн., а ОСОБА_7 віддав мобільний телефон. Мобільний телефон був без сім-картки.

Чи пропонував ОСОБА_7 ОСОБА_9 пістолет останній не пам`ятає.

Вина ОСОБА_7 також підтверджується іншими зібраними по справі доказами відомостями, що містяться в протоколах, досліджених в судовому засіданні, огляду місця події від 03.09.2013 року та 06.09.2013 року в ході якого було вилучено мобільний телефон «GSMART» та протоколі огляду предмету - телефону «GSMART» від 06.09.2013 року. Даний телефон постановою від 06.09.2013 року було визнано речовим доказом та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_8 .

Впізнанням особи ( ОСОБА_7 ) які проводились 05.09.2013 року з потерпілим ОСОБА_8 ; свідками ОСОБА_10 та 11.09.2013 року зі свідком ОСОБА_9 . Як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 впевнено впізнали ОСОБА_7 .

Проведенням слідчого експерименту в ході якого ОСОБА_7 детально розповів та відтворив обставини вчиненого злочину. (Протокол слідчого експерименту від 06.09.2013 року).

Висновками судово-медичної експертизи № 2786 від09.09.2013 року згідно з даним висновком - при проведені судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлені наступні тілесні ушкодження:

а) забійна рана правої брови, яка розташована на фоні синця проекція «хвостової» частини правої брови переходом на повіки правого ока у зовнішній куточок;

б) садно лобно-тім`яній ділянки по центру та зліва, результатом загоювання якого є виявлена ділянка.

Вказані ушкодження спричинені тупим(ми) предметом (предметами), характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати даті 01.09.2013 року та відносяться:

- ушкодження, зазначені у підпункті а), враховуючи їх локалізацію та взаєморозташування, в комплексі до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що ПРИВЕЛИ до короткочасного розладу здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

-ушкодження, зазначене у підпункті б) до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

За таких обставин суд вважає доведеною винність ОСОБА_7 в тому що він, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 187 ч. 1 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 вчинив злочин при наступних обставинах, так 31.08.2013 року приблизно о 12 год.00 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту неподалік станції метро «Позняки», зустрів наглядно знайомого ОСОБА_7 , який в процесі спілкування повідомив, що йому не має де ночувати, на що, ОСОБА_11 запросив ОСОБА_7 по місцю свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 для тимчасового проживання.

Перебуваючи по місцю проживання ОСОБА_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , після спільного вживання алкогольних напоїв, 01.09.2013 року приблизно о 01 год. 30хв. ОСОБА_11 та ОСОБА_7 розійшлися по різним кімнатам вище зазначеної квартири для відпочинку.

ОСОБА_7 , 01.09.2013 року з 01 год.30 хв. по 13 год. 00 хв., знаходячись у приміщені квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`янінні, умисно, з корисливих спонукань, повторно скористався відсутністю уваги до себе з боку власника квартири, таємно викрав: телевізор марки « LG» діагоналлю 21,5 дюйма - вартістю 2 400 грн., який знаходився у картонній коробці, яка матеріальної цінності не представляє для потерпілого та мобільний телефон «Nokia 101» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 399 грн. 00 коп., чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 2799 гривень 00 копійок.

Після цього ОСОБА_7 , з викраденим майном з місця злочину зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 31.08.2013 року приблизно о 12 год.00 хв неподалік станції метро «Позняки» зустрів раніше наглядно знайомого ОСОБА_11 , в процесі спілкування повідомив, що йому не має де ночувати, на що, ОСОБА_11 запросив ОСОБА_7 по місцю свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 для тимчасового проживання.

Перебуваючи по місцю проживання ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 вживали спиртні напої після чого ОСОБА_7 пішов. Жодних речей з квартири не викрадав.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина доведена повністю та підтверджується зібраними по справі доказами:

Допитом в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 яка пояснила, що є матір`ю ОСОБА_11 , який з 2014 року час постійно проживає в Ізраїлі, а тому не може з`явитись в судове засідання. Щодо обставин події їй відомо, що вона особисто придбала для сина в розстрочку телевізор марки « LG» діагоналлю 21,5 дюйма - вартістю 2 400 грн та мобільний телефон «Nokia 101» чорного кольору, вартістю 399 грн. 00 коп. та після того як ОСОБА_7 переночував у її сина дані речі зникли. Всі інші обставини події їй відомі лише зі слів її сина ОСОБА_11 .

Крім того, вина у вчиненні даного злочину підтверджується впізнанням ОСОБА_7 яке, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.09.2013 року, відбулось в Дарницькому РУ ГУ МВС України в м.Києві та в ході якого потерпілий впевнено впізнав обвинуваченого.

Також 11.11.2013 року свідок ОСОБА_14 , відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, впізнає особу зображену під № 2 ОСОБА_7 як особу, що 01.09.2013 року збула йому телевізор.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст.185 КК України.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 02.08.2013 о 00 год. 30 хв., знаходячись біля приватного будинку № 11 по вул. Тепловозна в м. Києві, умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбою, через незасклене вікно зазначеного будинку, проник в середину, де із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, вчинив напад на мешканку вказаного житла ОСОБА_15 , яка виразилася у тому, що ОСОБА_7 однією рукою обхопив ОСОБА_15 зі спини за шию, і утримуючи її, приставив до горла предмет схожий на ніж, погрожуючи застосувати фізичне насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, а саме: перерізати горло, висловивши вимогу негайно передати йому грошові кошти та погрожуючи фізичною розправою (вбивством) у випадку такої відмови. ОСОБА_15 , воля до опору у якої була подавлена вчиненим на неї нападом, застосованим насильством, демонстрацією предмету схожого на ніж, погрозою вбивства, реально сприймаючи дії ОСОБА_7 як небезпечні для власного життя і здоров`я, не стала чинити опору, після чого ОСОБА_16 відкрито заволодів належним ОСОБА_15 майном: жіночою сумкою, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якій знаходились: грошові кошти у сумі 8000 грн. 00 коп.; мобільний телефон марки «LG», вартістю 229 грн. 00 коп.; картка для поповнення рахунку мобільного оператору «Київстар» вартістю 42 грн. 00 коп., сережки із срібла у кількості 3 пар - вартістю 300 грн. за кожну пару - на загальну суму 900 грн.; паспорт громадянина України, посвідчення ветерана праці та копію ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_15 , гомеопатичні ліки, товарні чеки, поліетиленовий пакет з-під молока, які матеріальної цінності не представляють, а всього ОСОБА_7 заволодів майном ОСОБА_15 на загальну суму 9171 грн. 00 коп., після чого з місця скоєння злочину зник.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину передбаченому ст. 187 ч. 3 КК України не визнав та пояснив, що з потерпілою ОСОБА_15 не знайомий, в приватному будинку АДРЕСА_4 ніколи не був. Де знаходився 02.08.2013 о 00 год. 30 хв., не пам`ятає.

Будучи допитаною в якості потерпілої в судових засіданнях ОСОБА_15 пояснила, що 02.08.2013 року вона знаходилась за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_4 . Приблизно о 00 годин 30 хвилин почула, що хтось намагається зайти до будинку. Потерпіла почала голосно кричати з метою налякати грабіжника. Через деякий час ОСОБА_15 вирішила пійти до сусідів. Взявши з собою сумку в якій знаходились 8 000 гривень, мобільний телефон та срібні сережкі. Коли вона виходила до кімнати зайшов невідомий чоловік який приставив їй до шії предмет, як вона зрозуміла - ніж та почав погрожувати насильством. ОСОБА_15 передала йому сумку. Чи був цей нападник обвинувачений ОСОБА_7 вона не знає.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд приходить до висновків, що 02.08.2013 о 00 год. 30 хв., в будинку АДРЕСА_4 , де вона мешкає невідома особа через незасклене вікно зазначеного будинку, проникла в середину, де із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, вчинила напад на неї. Однак чи це був ОСОБА_7 вона не знає. Потерпіла зазначила що обвинувачений значно відрізняється від нападника за зовнішніми ознаками. Голос та манера говорити ОСОБА_7 також значно різняться з нападником.

Жодних належних доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину в ході судового розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до висновку експерта № 999 від 02.09.2013 року: у сліді з розмірами сторін 13x26мм досить чітко відобразились деталі будови папілярного узору у виді податків та закінчень, роздвоєнь та злитті в фрагментів папілярних ліній, які у своїй сукупності утворюють індивідуальний комплекс ознак, який властивий тільки даному сліду, що дозволяє визнати його придатним для ідентифікації по ньому особи.

Слід папілярного узору на відрізку стрічки «скотч» розмірами 13x26мм, вилучений 02.08.201Зр. при проведенні огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , залишений не ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а іншою особою.

Та відповідно до висновку експерта №1031 від 16.10.2013 року: відповісти на питання: «Чи придатний один слід взуття, для ідентифікації можливо за умови надання конкретного об`єкту для порівняння. Слід несе групову належність.

Суд не може брати до уваги впізнання потерпілою ОСОБА_15 обвинуваченого ОСОБА_7 яке відбулось 20.09.2013 року та про що було складено протокол пред`явлення особи для впізнання, оскільки в ході допиту в судовому засіданні потерпіла пояснила що раніше бачила ОСОБА_7 на базарі, а тому і впізнала його.

Вислухавши обвинуваченого, свідків, доводи обвинувачення та захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_17 за ч.3 ст.187 КК України у зв"язку з недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Положеннями ст. 337 КПК України закріплено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунутого обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Положеннями ст. 62 Конституції України, рекомендаціями Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства та Постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ при постановлені вироків» від 29 червня 1990 року (з наступними змінами та доповненнями), слідує, що в основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви в справі, в тому числі, щодо зібраних фактичних даних, повинні тлумачитись на користь обвинувачених.

Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 на підставі ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, вчинено останнім, а тому ОСОБА_7 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України та виправдати у зв`язку за недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Призначаючи вид та міру покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкість вчиненого злочинів, за ч.1 ст.187 КК України згідно до ст. 12 КК України який є тяжкими, злочини за ч.2 ст. 185 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання де проживає з матір`ю.

Обставиною, що обтяжуює покарання судом встановлено вчинення злочину обвинуваченим за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_7 в стані алкогольного сп"яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає часткове визнання вини та часткове відшкодування шкоди.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Шкода потерпілому ОСОБА_8 відшкодована під час судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_13 відмовилась від цивільного позову.

Оскільки дактилоскопічна та трасологічна експертизи проводились по епізоду у вчинені якого ОСОБА_7 виправдано, то судові витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок держави.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст. 185 КК України, та призначити покарання:

ч.1 ст.187 КК України у вигляді 5-и (п`яти) років позбавлення волі;

ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України та виправдати у зв`язку за недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 5-и (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати до призначеного ОСОБА_7 цим вироком покарання не відбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 10 вересня 2012 року, остаточно визначивши покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.

Строк покарання відраховувати з 05.09.2013 року.

З врахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати до строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05.09.2013 року по 07.07.2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Судові витрати віднести за рахунок держави.
Речові докази:
Мобільний телефон марки «GSMART» залишити у власності потерпілого ОСОБА_8 ,
Інші речові докази зберігати при матеріалах справи.
На вирок до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд міста Києва може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 діб із моменту проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_7 та прокурору.

Головуючий:

Судді: