Справа № 734/970/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/804/2016
Категорія - ст. 263 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000043, за апеляційною скаргою, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Євминка Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, тимчасово безробітного, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , судимого:

20 січня 1983 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області по ч. 2 ст. 141 КК України в редакції 1960 року до 4 років позбавлення волі;

31 березня 1986 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області по ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України в редакції 1960 року до 7 років позбавлення волі;

9 лютого 1995 року вироком Баришівського районного суду Київської області по ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 81, ч. 1 ст. 215, ст. 42 КК України в редакції 1960 року до 8 років позбавлення волі;

22 листопада 2002 року вироком Баришівського районного суду Київської області по ч. 3 ст. 289 КК України до 10 років позбавлення волі;

1 серпня 2003 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області по ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі;

23 серпня 2013 року звільненого із місць позбавлення волі,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді взяття під варту до набрання вироком законної сили та взято його під варту негайно із зали суду. Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто із 25 травня 2016 року.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_6 у дохід держави грошові кошти в розмірі 1099 (однієї тисячі дев`яноста дев`яти) гривень 60 копійок процесуальних витрат.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, у нічний час 13 січня 2016 року ОСОБА_6 , перебуваючи на перехресті вулиць Богдана Хмельницького і Революції в м. Остер Козелецького району Чернігівської області, знайшов металевий предмет циліндричної форми зеленого кольору, схожий на ручну осколкову гранату «Ф-1». Усвідомлюючи, що виявлений предмет може бути боєприпасом, ОСОБА_6 підібрав його та, зберігаючи при собі, переніс вказаний предмет до місця свого проживання в АДРЕСА_2 . У вказаному будинку ОСОБА_6 , вийнявши запальний пристрій із корпусу гранати, помістив їх в шкарпетку та верхній ящик шафи на кухні, тобто незаконно, не маючи на те відповідного дозволу, вчинив придбання, носіння та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

15 січня 2016 року відповідно до ухвали від 11 січня 2016 року слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області працівниками поліції в ході проведення обшуку квартири, належної ОСОБА_9 , у АДРЕСА_2 виявлені та вилучені предмети, що відповідно до висновку експерта № 133/6-107/5 від 18 лютого 2016 року є корпусом оборонної ручної осколкової гранати «Ф1» та уніфікованим запалом «УЗРГМ-2», що є вибуховими пристроями, при поєднанні їх в єдину конструкцію, представляють собою оборонну ручну осколкову гранату «Ф1», що відноситься до боєприпасів.

Не погоджуючись з вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій він не оспорює фактичні данні та доведеність своєї вини, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, а саме призначити покарання нижче від найвищої межі санкції статті та застосувати ст. 75 КК України. Мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано, що він не усвідомлював що граната бойова, в його діях не було злого умислу та стан його здоров`я.

В доповненнях до поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що він знайшов гранату не 13.01.2016 року, як встановлено слідством, а 14.01.2016 року та мав намір віднести вказаний предмет в поліцію. Стверджує, що це є суттєвим уточненням, що є підставою для пом`якшення призначеного покарання або його виправдання.

Прокурор у кримінальному провадженні подав заперечення на вказану апеляційну скаргу обвинуваченого, а якій вказує на законність і обґрунтованість вироку суду та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, пом`якшити призначене покарання або виправдати, оскільки умислу на зберігання гранати у нього не було, адвоката, яка просила вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях складу злочину, прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, вважала вирок районного суду обґрунтованим та просила його залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана на належна оцінка.

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що предмет схожий на гранату знайшов в ніч з 14.01 на 15.01.2016 року, близько першої години ночі, на перехресті вулиць Богдана Хмельницького і Революції в м. Остер Козелецького району Чернігівської області. Із вказаного предмета він витяг запал та поклав його в шкарпетку.

Також повідомив, що в проміжок часу з 00 годин до 01 години зателефонував Лебідю, оскільки останній служив в армії та мав представлення про боєприпаси.

Також, відповідно до технічного запису судового засідання в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що знайшов гранату саме 13.01.2016 року близько 7-8 годин ранку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції цілком вірно встановлена дата, коли обвинувачений ОСОБА_6 знайшов гранату, а всі розбіжності та зміна своїх показань розцінюється, як захисна версія для уникнення покарання.

Крім того, з ілюстративної таблиці до протоколу обшуку від 15.01.2016 року за адресою АДРЕСА_2 вбачається, що у місці де була знайдена граната, а саме зображення № 8, наявний безлад, сміття, бруд, шар пилу, що свідчить про те, що граната була туди поміщена не 14.01.2016 року і не 15.01.2016 року, а раніше.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховував визнання вини та щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), стан його здоров`я, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутні, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання.

Так, на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані обставини на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, а тому його скарга з доповненнями задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3