Єдиний унікальний номер 225/2708/15-к
Номер провадження 11-кп/775/282/2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Донецької області в складі
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Донецької області у м. Бахмут Донецької області кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 08 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександро-Шульгіне Костянтинівського району Донецької області, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 13.02.1992 року Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області за ст.ст. 81 ч. 3, 140 ч. 2, 89 ч. 1 КК України; 29.06.1992 р. Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області за ст. 215-3 ч.2 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі; 09.08.1996 р. Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області за ст.ст.141 ч.2, 14 КК України до 3 років позбавлення волі; 26.07.2001р. Калінінським районним судом м. Горлівки Донецької області Донецької області за ст. 94 КК України до 9 років позбавлення волі; 14.08.2009р. Центрально-міським районним судом м. Горлівки Донецької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично мешкав в АДРЕСА_2 ,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, стягнуто на користь комунальної установи Центральної міської лікарні м. Дзержинська витрати на лікування в сумі 1823 грн. 25 коп.
Згідно вироку суду, під час судового розгляду встановлено, що 24 лютого 2015 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_5 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 та її матір`ю ОСОБА_7 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через зловживання спиртними напоями виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 під час сварки, приблизно о 18 годині 00 хвилин у передпокої вказаного будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс 1 удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_7 , від чого остання впала на підлогу в дверному отворі в котельню будинку. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 схопив руками за халат ОСОБА_7 і витягнув її у передпокій будинку. Перебуваючи у передпокою, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 , перебуваючи в лежачому положенні, не могла чинити активного опору, без намірів позбавити життя ОСОБА_7 наніс їй не менше 2 ударів кулаками рук в життєво важливу частину тіла голову, після чого пішов з будинку. 11 березня 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , від отриманих тілесних ушкоджень померла. Смерть ОСОБА_7 настала в результаті набряку головного мозку, обумовленого наявністю закритої черепно-мозкової травми. Отримані тілесні ушкодження і настання смерті ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку.
На вказаний вирок суду обвинуваченим ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу.
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду відносно нього змінити, перекваліфікувати його дії, зменшити розмір призначеного покарання, звільнити від сплати витрат на лікування ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Визнавши ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції належним чином проаналізував зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку і виклав у вироку докладні мотиви свого рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України при обставинах, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується розглянутими у судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Так, суд правильно послався, як на докази винності ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дані, що містяться в протоколах огляду місця події, у висновках судово-медичних експертиз, протоколі проведення слідчого експерименту, тощо.
Колегія суддів, не приймає посилання ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі на те, що ніякого злочинного умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій у нього не було та його дії не були направлені на умисне завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки, вказані посилання спростовуються матеріалами справи та суд першої інстанції вірно дав їм оцінку та врахував кількість, характер отриманих потерпілою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, їх локалізацію та механізм їх спричинення, та вірно дійшов висновку про умисні дії ОСОБА_5 направлені саме на умисне спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.
Колегія суддів також не приймає посилання ОСОБА_5 на те, що він не згоден з протоколом слідчого експерименту від 13.03.2015 року, оскільки в ньому матеріали викривлені та відображені неправдиво з боку слідства, так з протоколу слідчого експерименту від 13.03.2015 року та доданої до нього фототаблиці видно, що обвинувачений ОСОБА_5 на місці добровільно показав механізм нанесення ударів потерпілій ОСОБА_7 , протокол слідчого експерименту був прочитаний всім учасникам в слух, підписаний слідчим, понятими та самим обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_11 , які ніяких зауважень до зазначеного протоколу не вносили, такі посилання ОСОБА_5 колегія суддів розцінює, як спосіб ухилення від відповідальності за вчинені ним протиправні дії.
Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тілесні ушкодження, що спричинили смерть, ОСОБА_7 отримала саме від умисних дій ОСОБА_5 при обставинах, які наведені у вироку суду, що спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , викладені в його апеляційній скарзі.
Не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_5 і в тій частині, що він вчинив злочин під впливом сильного душевного хвилювання внаслідок протиправних дій потерпілої, які були направлені проти його гідності.
Так, з висновку амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 220 від 22 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 в період часу, що відповідає інкримінованому правопорушенню, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, не знаходився в тимчасово хворобливому стані, який би позбавляв його здібності усвідомлювати свої дії і керувати ними. У вказаний період часу ОСОБА_5 знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння. В період часу, що відповідає інкримінованому правопорушенню, ОСОБА_5 не знаходився в стані фізіологічного афекту (стані сильного душевного хвилювання). В період часу, що відповідає інкримінованому правопорушенню ОСОБА_5 не знаходився в стані вираженої емоційної напруги (стресу, фрустрації і тому подібне), яка б істотним чином вплинула на його поведінку.
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого викладені в його апеляційній скарзі, щодо того, що потерпіла ОСОБА_7 спричинила собі сама при падінні на підлогу в палаті стаціонару тілесні ушкодження, які викликали смерть, оскільки такі доводи обвинуваченого ОСОБА_5 спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 70/2 від 3 квітня 2015 року, відповідно до якої - ушкодження, виявлені у потерпілої ОСОБА_7 , не могли утворитися в результаті падіння, у тому числі з положення "стоячи", "сидячи на стільці", і тим більше з положення "лежачи на ліжку".
Колегією суддів не приймаються доводи обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно того, що смерть потерпілої ОСОБА_7 настала не від його протиправних дій, а від дій самої потерпілої ОСОБА_7 , а саме від того, що остання самостійно покинула лікувальний заклад та не отримувала відповідну медичну допомогу, оскільки зазначені доводи обвинуваченого спростовуються висновком експерта № 70 від 11 березня 2015 року, відповідно до якого при дослідженні трупа ОСОБА_7 виявлена закрита черепно-мозкова травма у вигляді синців і забитої рани обличчя, крововиливів в м`які покриви голови, великих крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку і мозочка. Ці ушкодження утворилися від ударної дії тупих предметів, можливо в строк, вказаний в постанові. Описані ушкодження повинні оцінюватися в сукупності, і стосовно живих осіб носять ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Враховуючи характер і локалізацію цих ушкоджень, вважаю, що в ділянку обличчя і голови потерпілої мало місце не менше 4-5 травматичних дій. При цьому вказані ушкодження не могли утворитися в результаті падіння з положення стоячи.
Причиною смерті ОСОБА_7 явився набряк головного мозку, обумовлений наявністю вище вказаної черепно-мозкової травми. Настання смерті потерпілою знаходиться в прямому причинному зв`язку з цією травмою. Судово-медична експертиза не виключає, що ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , утворились при обставинах, викладені в протоколах допиту потерпілої, підозрюваного, а також в протоколах проведенні слідчого експерименту.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, які підтверджуються доказами, дослідженими судом першої інстанції і наведені у вироку суду першої інстанції та суд першої інстанції дав діям обвинуваченого ОСОБА_5 правильну юридичну оцінку.
Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується сукупністю доказів наявних в матеріалах кримінальної справи, які не викликають будь-яких сумнівів у колегії суддів.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тілесні ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_7 , остання отримала саме від умисних дій ОСОБА_5 при обставинах, які наведені у вироку суду першої інстанції, що спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , викладені в його апеляційній скарзі.
З огляду на викладене, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження - не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого, про що просить в апеляції обвинувачений.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував обставини справи в їх сукупності, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_5 , обставини, що пом`якшують покарання судом не встановлено, обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 визнано рецидив злочинів, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку, і призначив ОСОБА_5 покарання відповідно до ст. 65 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів зазначає, що підстави для зменшення обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання - відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпіла ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Центральної міської лікарні м. Дзержинська Донецької області з 24.02.2015 року по 07.03.2015 року, витрати на лікування останньої склали 1823 грн. 25 коп. саме цю суму, суд першої інстанції, за цивільним позовом прокурора і стягнув з обвинуваченого на користь Центральної міської лікарні м. Дзержинська Донецької області.
Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, а отже підстави для скасування вироку в частині задоволення цивільного позову прокурора - відсутні.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтований в зв`язку з чим його необхідно залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 08 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_5 , якого визнано винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та якому призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді