Подільський районний суд міста Києва
провадження № 1-кп/758/522/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.09.2016 року Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 1-КП/758/522/16, справа №758/10126/16-к, кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0004241 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Багрин, Васильківського району, Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого неофіційно різноробочим на телеканалі «СТБ», без реєстрації, проживаючого у АДРЕСА_1 , індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_1 , раніше судимого:
- 09 листопада 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва за ч.2 ст.185 до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 03 січня 2013 року Подільським районним судом міста Києва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 30.07.2014 року згідно Закону України «Про амністію в 2014 році»,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Носівка, Чернігівської області, громадянина України, із середньо спеціальною освітою, перебуває у фактичному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, працюючого неофіційно різноробочим на каналі «СТБ», зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2 , індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_2 , раніше судимого:
- 26 жовтня 1999 року Подільським райсудом міста Києва за ч.3 ст.81; ч.2 ст.140; ст.17, ч.2 ст.140; ст.42 КК України 1960 року до трьох років позбавлення волі;
- 30 квітня 2002 року Подільським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289; ч.2 ст.289; ст.70 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 28.04.2007 року;
- 02 вересня 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 трьох років позбавлення волі,
- 03 січня 2013 року Подільським районним судом міста Києва за ч.2 ст.185; ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 12.02.2014 року умовно-достроково на строк 1 рік 2 місяці 4 дні,

у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
29 червня 2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , повторно із корисливих мотивів вступили у злочину змову спрямовану та таємне викрадення групою осіб чужого майна. З цією метою заздалегідь підготували пасатижі як знаряддя злому.
Після цього, 30 червня 2016 року, близько 02 години 25 хвилин, ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, повторно з корисливою метою, переслідуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, спільно із ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , де побачили кіоск під рекламною вивіскою "Ремонт взуття" - «ФОП ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_3 ». ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна розподілили між собою ролі.
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що за їх діями ніхто із оточуючих не спостерігає та їх дії носять таємних характер, по черзі із застосуванням заздалегідь заготовлених знарядь злочину - пасатижів, пошкодили внутрішні замки вхідних дверей кіоску, спільно відігнули вхідні двері, чим усунули перешкоди для доступу у приміщення кіоску.
В подальшому ОСОБА_8 залишився біля вхідних дверей, з метою спостереження за оточуючими особами, задля закінчення викрадення майна, а ОСОБА_7 , з метою викрадення майна, проник у приміщення вказаного кіоску, де, продовжуючи свої спільні та протиправні дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна, виніс бензиновий генератор "Кентавр ЛБГ-258 (14346)", вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №409 тв на день вчиненого кримінального правопорушення складає - 4 000 гривень, де його чекав ОСОБА_8 і вони спільно із ОСОБА_7 почали у своїх руках нести бензиновий генератор "Кентавр ЛБГ-258 (14346)".
Однак, під час винесення генератора з приміщення кіоску, вони були виявлені працівниками поліції, весь час перебували у їх полі зору та не могли реально розпорядитись викраденим та довести злочин до кінця, з незалежних від їх волі причин, так як були затримані з викраденим майном, хоча вчинили всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
Обвинувачений ОСОБА_7 дав суду показання, що визнає як разом з ОСОБА_8 викрали генератор, про який йде мова в обвинуваченні, викрадене повернули потерпілому, їх на місці затримали працівники поліції. Заявляє, що щиро кається, просить вибачення у потерпілого, злочин вчинив у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Має на утриманні вітчима - інваліда, наміру вчиняти злочини більше не має, працює неофіційно різноробочим на каналі СТБ. По результатах судового розгляду він погоджується з тим, що ще в квартирі по місцю проживання вони вступили у змову з ОСОБА_8 вчинити крадіжку, для цього він взяв пасатижі. З допомогою пасатижів вони відігнули двері, він проник руками в кіоск та витягнув генератор, який був незакріплений. З вартістю генератора погоджується. Вони взяли генератор та несли його, однак, розпорядитись ним не змогли, так як були затримані. Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з нього 2 тисячі гривень на відшкодування майнової шкоди визнає у повному обсязі, бажає збитки відшкодувати, однак, поки що немає можливості. Просить врахувати, що його мати має ряд захворювань, а вітчим є інвалідом 2 групи.
Обвинувачений ОСОБА_8 по результатах судового розгляду дав показання, що свою вину по пред`явленому обвинуваченню визнає у повному обсязі, кається у вчиненому. В день, який вказаний в обвинуваченні, він з ОСОБА_7 домовились вчинити крадіжку, для чого ОСОБА_7 взяв із собою пасатижі. Вони відігнули двері кіоску, утворилась ніша, через яку ОСОБА_7 руками витяг генератор. Вони його почали нести, однак, були затримані працівниками поліції, Викрадене у них вилучили. Він також добровільно відшкодував половину збитків, які вони заподіяли пошкодивши двері кіоску. Просить врахувати, що він має на утриманні малолітню дитину, на час вчинення злочину працював.
Потерпілий ОСОБА_4 дав показання, що 30.06.2016 року, йому зателефонував працівник поліції та повідомив, що його кіоск намагались обікрасти. Він прийшов до кіоску та побачив зламані двері та генератор за 50-100 метрів від кіоску. Генератор йому повернули працівники поліції. Однак, було пошкоджено двері, які йому прийшлось міняти. Половину від понесених затрат, йому відшкодував ОСОБА_8 , тому будь-яких претензій до нього він не має, погоджується з тим, щоб він не був позбавлений волі. Іншу половину збитків йому не відшкодовано, тому він заявив позов на суму 2 тисячі гривень до ОСОБА_7 , просить його задовольнити. Будь-яких претензій до ОСОБА_7 він не буде мати, якщо він відшкодує заподіяні збитки.
Свідок ОСОБА_9 дав суду показання, що за станом на 30 червня 2016 року працював в підрозділі державної служби охорони Національної поліції України. В цей день він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 патрулювали територію. Він стверджує, що побачив, як два чоловіки, щось виносять з кіоску. Після цього вони намагались втекти, однак, були затримані разом з викраденим. Він категорично стверджує, що обвинувачені були ввесь час в полі зору з моменту виносу з кіоску електрогенератора до самого затримання, тому обвинувачені не могли розпорядитись викраденим на власний розсуд.
Свідок ОСОБА_10 дав показання, що як працівник поліції здійснював патрулювання з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Він бачив як обвинувачені відходили від кіоску з генератором. Коли вони відійшли на незначну відстань від кіоску були затримані працівниками поліції. Оскільки він був водієм, то участі у затриманні не брав.
Свідок ОСОБА_11 , який є працівником поліції, стверджує, що побачив як обвинувачені несли генератор. Освітлення було достатнім для того, щоб безперешкодно все бачити. Обвинувачені не мали можливості сховати генератор, так весь перебували в їх полі зору. Хтось з патрульної групи сказав дивись, як особи несуть генератор, він повернувся та побачив обвинувачених. Він допускає, що ОСОБА_9 , дивлячись в бік кіоску, міг побачити як обвинувачені виносили генератор безпосередньо з кіоску.
Свідок ОСОБА_12 дала показання, що є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_8 , вони мають спільну дитину. ОСОБА_8 допомагав їй утримувати дитину, купляв речі, продукти харчування. Характеризує його позитивно.
Свідок ОСОБА_13 дала показання, що вона мати обвинуваченого ОСОБА_7 , як сина характеризує його з позитивного боку. Після звільнення з місць позбавлення волі син працевлаштувався. Він доглядає за вітчимом, який є інвалідом другої групи. Вона має ряд серйозних захворювань, тому син їй допомагав придбати лікарські засоби. Вважає, що злочин вчинив через скрутне майнове становище.
Згідно протоколу огляду місця події від 30.06.2016 року та фото таблиці до нього, на зеленій зоні між вулицями Нижній і Верхній Вал було виявлено електрогенератор, біля якого знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Як пояснив ОСОБА_8 , вказаний генератор він разом із ОСОБА_7 викрав із кіоску «Ремонт взуття». Під час огляду кіоску взуття було виявлено пошкодження його дверей та замків. Біля кіоску було виявлено пасатижі з ручками червоного кольору. З місця події було вилучено генератор та пасатижі.
Згідно протоколу огляду предметів від 28.07.2016 року, було оглянуто пасатижі з ручками червоного кольору.
Постановою слідчого від 29.07.2016 року електрогенератор та пасатижі визнані речовими доказами. При цьому генератор повернуто потерпілому під розписку для подальшого зберігання.
Згідно протоколів впізнання осіб за фотокартками, свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були впізнані як особи, які були затримані з викраденим електрогенератором.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №409 тв від 19.07.2016 року на день вчиненного кримінального правопорушення вартість бензинового генератора "Кентавр ЛБГ-258 (14346)" складає - 4 000 гривень.
Згідно довідки НДЕЦ витрати на проведення товарознавчої експертизи становлять 351 гривну 84 копійки.
Згідно долучених до справи документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , він зареєстрований і проживає у місті Києві, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий, має на утриманні малолітню дитину, був умовно-достроково звільнений 12 лютого 2014 року на 1 рік 2 місяці 4 дні, на час звільнення характеризувався як такий, який став на шлях виправлення.
Згідно долучених до справи документів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , він проживає у місті Києві, не зареєстрований, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий, на час звільнення характеризувався посередньо, має хвору матір та вітчима інваліда другої групи.
Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що показання обвинувачених, свідків отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому фактичні обставини, які вони містять, є допустимими.
Належними і допустимими як джерело доказу є висновки проведеної у справі судової експертизи та долучених документів, суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання обвинувачених винуватими у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
Аналізуючи досліджені докази суд звертає увагу, що обвинувачені по результатах судового розгляду визнали свою винуватість у намаганні викрасти майно потерпілого ОСОБА_4 .
Потерпілий ОСОБА_4 послідовно і логічно вказав на виявлені обставини пошкодження дверей кіоску, який йому належить, а також вартість викраденого майна і затрати на ремонт дверей кіоску.
Показання потерпілого та обвинувачених узгоджуються з фактичними даними відображеними у протоколі огляду місця події та фототаблиці до нього, а також висновками судової товарознавчої експертизи, що вартість викраденого генератора становить 4000 тисячі гривень, що не оспорюється іншими учасниками процесу.
Оцінюючи в сукупності докази щодо правильності кваліфікації дій обвинувачених, суд, беручи до уваги вимоги ст.62 Конституції України, що всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, як закінчений замах на крадіжку чужого майна, виходячи з наступного.
Свідок ОСОБА_9 , який є працівником поліції, категорично наполягав в судовому засіданні на тому, що він виявив, як обвинувачені виносили електрогенератор з кіоску потерпілого, після чого вони постійно до моменту затримання були в полі його зору, вони весь час несли генератор, розпорядитись ним на власний розсуд, в тому числі сховати його чи іншим чином розпорядитись, не могли.
Вказаний висновок суду відповідає вимогам п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» та правовій позиції Верховного Суду України у справах 5-40кс13 та 5-96кс15, згідно яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна), відповідальність за яку передбачена статтею 185 КК, вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення крадіжки.
Згідно з частиною другою статті 15 КК замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Нормативне визначення закінченого і незакінченого злочину в поєднанні з фактичними обставинами справи, коли обвинувачені, з моменту заволодіння майном і до їх затримання перебували у полі зору працівників поліції, під їх фактичним контролем, не маючи можливості розпорядитись викраденим на свій розсуд, що фактично і відбулося, переконали суд в тому, що їх дії не утворюють закінченої крадіжки чужого майна, а мають розцінюватись як замах на крадіжку і кваліфікуватися за частиною другою статті 15 та ч.3 ст.185 КК України.
Суд встановив що своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної із проникненням в приміщення, коли особа виконала усі дії, яка вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, ОСОБА_8 , вчинив злочин передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України.
Також суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної із проникненням в приміщення, коли особа виконала усі дії, яка вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, ОСОБА_7 , вчинив злочин передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч.3 ст.185 КК України, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий, працює неофіційно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував заподіяні злочином збитки потерпілому.
Пом`якшуючою покарання обставиною ОСОБА_8 суд визнає щире каяття, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України, а також добровільне відшкодування половини заподіяної шкоди, що передбачено п.2 ч.1 ст.66 КК України.
Обтяжуючою покарання ОСОБА_8 обставиною суд визнає рецидив злочинів, що передбачено п.1 ч.1 ст.67 КК України, оскільки він має непогашені судимості за навмисні злочини, які не впливають на кваліфікацію його дій.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий, працює неофіційно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має хвору матір та вітчима інваліда 2 групи, збитки потерпілому не відшкодував.
Пом`якшуючою покарання обставиною ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Обтяжуючих покарання ОСОБА_7 обставин передбачених ст.67 КК України не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, а також те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи неодноразово судимими за корисливі злочини, маючи непогашені судимості, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробили, знову вчинили посягання на чуже майно, викриті були випадково в результаті пильності працівників поліції, суд приходить до висновку про необхідність засудження їх до покарання у виді реального позбавлення волі. З врахуванням вказаних обставин суд не знаходить підстав для застосування вимог ст.75 та ст.69 КК України відносно обох обвинувачених.
Призначення іншого покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру скоєного злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших злочинів.
Суд також прийшов до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Так, Відповідно до ст.128 КПК України, особа, яка зазнала шкоди від злочину має право пред`явити позов до особи, яка вчинила злочин.
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Потерпілий в судовому засіданні логічно і змістовно вказав на обставини пошкодження його майна під час проникнення обвинуваченими до кіоску, що підтверджується фактичними обставинами викладеними у протоколі огляду місця злочину та фото таблиці до нього. Потерпілий переконливо послався на затрати, які він поніс на відновлення кіоску. Також суд бере до уваги, що ОСОБА_7 у повному обсязі визнав позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 .
Оскільки, викрадене у потерпілого майно було предметом злочину і підлягає поверненню потерпілому, воно не було використано, перетворено чи відчужено обвинуваченими, відповідно до вимог ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація відносно обвинувачених не застосовується.
Згідно вимог ст.124 КПК України з обвинувачених в рівних частинах підлягають стягненню судові витрати на проведення експертизи у справі.
Долю речових доказів визначити згідно вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд ,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді трьох шести місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 30 червня 2016 року.
Згідно ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 час попереднього ув`язнення з 30 червня 2016 року по день набрання вироку законної сили включно, якщо запобіжний захід не буде змінено, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 30 червня 2016 року.
Згідно ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 час попереднього ув`язнення з 30 червня 2016 року по день набрання вироку законної сили включно, якщо запобіжний захід не буде змінено, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Позов потерпілого ОСОБА_4 (індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_3 ) задовольнити у повному обсязі, стягнути на його користь із ОСОБА_7 (індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_1 ) дві тисячі гривень на відшкодування заподіяної майнової шкоди.
Згідно ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_7 (індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_1 ) ) на користь держави сто сімдесят п`ять гривень 92 копійки на відшкодування затрат на проведення товарознавчої експертизи у справі.
Згідно ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_8 (індивідуальний номер картки платника податків № НОМЕР_2 ) на користь держави сто сімдесят п`ять гривень 92 копійки на відшкодування затрат на проведення товарознавчої експертизи у справі.
Згідно ст.100 КПК України речові докази, які передано для зберігання потерпілому, залишити в його володінні.
Речові докази пасатижі, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Подільського УП ГУ Національної поліції України у місті Києві, знищити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_1