Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 вересня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485, щодо
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Комсомольський Моркинського району Республіки Марій Ел Російської Федерації, без місця реєстрації, без фактичного місця проживання, тимчасово проживаючого на території с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, востаннє 09.06.2015 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України до 4 /чотирьох/ років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 /один/ рік,
обвинуваченого за ч. 3 ст.185 КК України,
на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_5 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року. Остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишено у виді тримання під вартою.
Керуючись положеннями ст.72 КК України ОСОБА_5 зарахувано у строк відбутого ним покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Строк покарання засудженому ОСОБА_5 визначено рахувати з 17 червня 2016 року з моменту затримання.
Судом також вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 27 березня 2016 року орієнтовно в період часу з 00.00 годин по 06.00 годину, перебуваючи у підвальному приміщенні багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю власників, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, шляхом зриву навісного замка та клямки із вхідних дверей, проник всередину підвального приміщення вищезазначеного будинку, який належить ОСОБА_7 , звідки таємно викрав електричний обігрівач марки «Delfa OHF - 07» вартістю 279,60 гривень, після чого, шляхом зриву навісного замка із вхідних дверей, проник всередину підвального приміщення вищезазначеного будинку, яке належить ОСОБА_8 , звідки таємно викрав велосипед марки «Ardis Santana» вартістю 1702,61 гривень та в подальшому, шляхом зриву навісного замка із вхідних дверей, проник всередину підвального приміщення ОСОБА_9 , звідки таємно викрав велосипед марки «Climber» вартістю 1926,67 гривень.
У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 27 березня 2016 року у вечірню пору доби, орієнтовно в період часу з 19.00 години по 22.00 годину, маючи новий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повернувшись за вищевказаною адресою до підвального приміщення, користуючись відсутністю власника, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, шляхом зриву навісного замка із вхідних дверей, проник всередину підвального приміщення ОСОБА_10 , звідки таємно викрав два алюмінієвих бідони вартістю 270 гривень кожний та електричний обігрівач марки «Saturn ST OH 1671» вартістю 750 гривень.
Вказаними діями ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 завдано майнової шкоди у розмірі 279,60 гривень, потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 1702,61 гривень, потерпілій ОСОБА_9 в розмірі 1926,67 гривень, потерпілому ОСОБА_10 - в розмірі 1290 гривень.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим за ч.3 ст.185 КК України у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно та поєднаному із проникненням у житло.
Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій ним апеляційній скарзі, він, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності його вини у скоєному, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши призначене йому покарання. Стверджує, що являється повною сиротою й просить це врахувати та зменшити йому строк покарання.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора проти вимог апеляційної скарги обвинуваченого, його прохання щодо залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведення вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не оспорюються.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини вчинення злочину, особу винного, який повністю визнав вину у скоєному й вина котрого установлена сукупністю зібраних у справі доказів, те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і вчинив інкримінований йому злочин під час іспитового строку, а також те, що останній розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, який за ч.3 ст.185 КК відноситься до категорії тяжких злочинів.
Покликання ж обвинуваченого ОСОБА_5 щодо призначення несправедливого, й на його думку, не повністю враховуючого його особу (зокрема сімейний стан) покарання, колегія суддів розцінює критично виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно й поєднаному із проникненням у житло (ч.3 ст.185 КК України) повністю доведена власними показами обвинуваченого, в котрих він повністю визнав скою вину у скоєному, розкаявся, за його клопотанням судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і проти чого не заперечували учасники судового провадження, при цьому суд з`ясував чи правильно ОСОБА_5 розуміє зміст цих обставин й відсутність сумнівів у добровільності його позиції. З урахуванням думки учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи. Обвинуваченому було роз`яснено, що він буде позбавлений права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються й проти яких не заперечували учасники судового провадження в апеляційному порядку.

Разом з тим, у роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Колегією суддів у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що обрана судом обвинуваченому міра покарання у виді позбавлення волі строком 3 /три/ роки та 6 /шість/ місяці відповідає санкції інкримінованої обвинуваченому ч.3 ст.185 КК України, яка передбачає призначення покарання за такий злочин у позбавлення волі на строк від трьох до шести років. В даному контексті, обрана судом міра покарання обвинуваченого, на думку колегії суддів, є законною.
Також, колегією суддів безпосередньо у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що інкримінований ОСОБА_5 злочин скоєний ним у період відбування ним іспитового строку, встановленого судом за попередній злочин. Разом з тим, засуджений висновків для себе не зробив, вчинив під час іспитового строку новий злочин.

Так, ОСОБА_5 раніше судимий вироком Рівненського районного суду від 09 червня 2015 року за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на 4 /чотири/ роки, та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 /один/ рік. Водночас, ОСОБА_5 27 березня 2016 року, у період іспитового строку знову скоїв злочин, за що його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» (п.10) вбачається, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, і у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Колегією суддів встановлено, що районним судом за інкримінований обвинуваченому злочин, який передбачений санкцією ч.3 ст.185 КК України, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, обрано міру покарання близьку до мінімальної межі за скоєне 3 /три/ роки 6 /шість/ місяців позбавлення волі. Враховуючи те, що ОСОБА_11 скоїв корисливий злочин проти власності повторно, у період іспитового строку - обрана судом першої інстанції міра покарання на думку колегії суддів є справедливою, повністю враховуючою обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 з мотивів призначення обвинуваченому покарання, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та у повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає апелянт, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 19 липня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________ __________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3