Справа №463/484/16-к
Провадження №1-кп/463/118/16
В И Р О К
іменем України
09 березня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, студента 5 курсу факультету комп`ютеризованих систем управління НУ «Львівська політехніка», не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст.383, ч.1 ст. 384 КК України,

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_5 08.12.2015 року о 21:20 год., перебуваючи по вул. Романчука, 18 у м. Львові, в приміщенні Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, заявив про те, що невідома особа приблизно о 18.40 год. 08.12.2015 року, перебуваючи між будинками АДРЕСА_3 , нанесла йому удар в живіт, після чого шляхом ривка вирвала із правої руки сумку із ноутбуком, спричинивши своїми діями збитків на суму 9500 грн., хоча в дійсності факту викрадення вказаного ноутбука не було, а він знаходився у ОСОБА_5 , який в подальшому, а саме 13.12.2015 року, здав ноутбук в ломбард під заставу.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 383 КК України завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 11.12.2015 року в період часу з 13.10 до 14:00 год., перебуваючи по вул. Романчука, 18 у м. Львові, в приміщенні Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, в ході його допиту як потерпілого в даному кримінальному провадженні, повідомив про те, що невідома особа приблизно о 18.40 год. 08.12.2015 року, перебуваючи між будинками АДРЕСА_3 , нанесла йому удар в живіт, після чого шляхом ривка вирвала із правої руки сумку із ноутбуком, спричинивши своїми діями збитків на суму 9500 грн., хоча в дійсності факту викрадення вказаного ноутбука не було, а він знаходився у ОСОБА_5 , який в подальшому, а саме 13.12.2015 року, здав ноутбук в ломбард під заставу.

Таким чином, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 384 КК України завідомо неправдиве показання потерпілого під час досудового розслідування кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду між сторонами кримінального провадження прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 досягнуто та підписано угоду від 09.03.2016 року про визнання винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України, за змістом якої обвинувачений беззастережно визнає свою вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України, та наведені обставини вчинення цих злочинів, сторони дійшли згоди щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 383 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч.1 ст. 384 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, згідно із ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 рік і покладенням обов`язків передбачених п.п.2,3 ч.1 ст. 76 КК України. В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання у виді обмеження волі, яка передбачена санкцією цих статей, а також вимогам ст. 70, 75, 76 КК України. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснено ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди. Прокурор та захисник також просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні під час судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України та призначення узгодженої сторонами міри покарання у виді обмеження волі, з застосуванням ст. 75,76 КК України і ухвалення обвинувального вироку.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 475 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
Затвердити угоду від 09 березня 2016 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , про визнання винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання

- за ч. 1 ст. 383 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі,

- за ч. 1 ст. 384 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1