Справа № 366/264/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/646/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 16.08.2016

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області на вирок Іванківського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Рокитна Слобода

Іванківського р-ну Київської області,проживаючого

за адресою:

АДРЕСА_1

засуджено за ст. 185, ч. 3 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку в 3 (три) роки. Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі ч.3 ст. 72 КК України, як зазначено у вироку суду, основне покарання у виді штрафу, яке було призначено ОСОБА_7 28.02.2014 року Іванівським районним судом Київської області при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів по справі.

ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, як зазначено у вироку, за наступних обставин.

26 грудня 2015 року, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , йдучи по АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку з будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_9 . З цією метою ОСОБА_7 переліз через паркан та потрапив на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , де підійшовши до будинку розбив віконне скло, яке установлено на веранді. В подальшому ОСОБА_7 з метою реалізації злочинного, протиправного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника, умисно із корисливих мотивів, проник рукою до середини веранди, при цьому не заходячи в будинок та дотягнувшись до велосипеда, який був розташований в веранді біля вікна, таємно викрав велосипед марки ,,Ardis вартістю 1315 грн. 39 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає вирок суду 1- інстанції щодо ОСОБА_7 незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 встановлено, що останнім не сплачено штраф в розмірі 850 грн. за попереднім вироком Іванківського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року, однак судом, у порушення вказаних вище вимог закону, не застосовано ч. 1 ст. 71 КК України і не приєднано повністю вказаний штраф до основного покарання. Апелянт вважає, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до призначення ОСОБА_7 незаконного покарання, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення. Апелянт просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю невідбутої частини покарання за попереднім вироком Іванківського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року у виді штрафу у розмірі 850 грн. та покаранням за цим вироком у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком в 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язати: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. виконувати самостійно. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та виступи в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які погодились з апеляційною скаргою, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Що з стосується призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів приходить до наступного.

Так, як вірно зазначено прокурором в апеляційній скарзі, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 було встановлено, що останнім не сплачено штраф в розмірі 850 грн. за попереднім вироком Іванківського районного суду Київської області від 28 лютого 2014 року, однак судом 1-ї інстанції, у порушення вказаних вище вимог закону, не застосовано ч. 1 ст. 71 КК України і не приєднано повністю вказаний штраф до основного покарання. А тому посилання апелянта на те, що вказане неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до призначення ОСОБА_7 незаконного покарання, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення, є правильним.

За вказаних вище обставин вирок суду 1-ї інстанції щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку щодо останнього, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 419 та 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 23 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком в 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язати: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом місяця з моменту проголошення вироку.

Головуючий

Судді: