АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва об`єднане кримінальне провадження №0006961 з кримінальним провадженням №0002549, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 03.06.2016 року вироком Подільського районного суду м.Києва за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
__________________________
Справа: 11-кп/796/1615/2016
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Подільського районного суду м.Києва від 03.06.2016 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) років 6 (шість) місяців.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово засудженим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисні корисливі злочини за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 , не маючи постійного місця роботи та джерел заробітку, вирішив викрасти чуже майно, поєднане з проникненням в житло. З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , 16.07.2015 року приблизно о 04 год. 00 хв., проходячи вулицею Мала Садова в м. Києві, звернув увагу на будинок, що знаходився по АДРЕСА_3 та вирішив вчинити крадіжку чужого майна з вказаного будинку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , шляхом віджиму, відкрив вікно на першому поверсі та проник до приміщення зазначеного будинку, де намагався викрасти мобільний телефон марки Нокіа 5230 білого кольору, однак будучи поміченим потерпілим ОСОБА_8 , відразу був ним затриманий з викраденим мобільним телефоном, вартістю 404,00 гривень.
Крім цього, ОСОБА_6 , 08.03.2016 приблизно о 22 год. 00 хв., зустрівшись з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, вступив з останнім в попередню злочинну змову на вчинення викрадення чужого майна громадян, а саме відшукати відповідне приміщення та вчинити з нього крадіжку. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи узгоджено з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прослідували по АДРЕСА_4 , де помітили гаражне приміщення, з якого вирішили вчинити крадіжку чужого майна, що за парканом на території домоволодіння під АДРЕСА_5 , діючи згідно досягнутої раніше домовленості, усвідомлюючи при цьому, що чуже приміщення є недоторканним, з метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , впевнившись у відсутності сторонніх осіб, а також мешканців вказаного домоволодіння, яке належить ОСОБА_9 , переліз через паркан, та шляхом пошкодження скла вікна, проник всередину зазначеного гаражного приміщення, а особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, діючи згідно домовленості із ОСОБА_6 , залишився очікувати на вулиці, біля паркану вказаного домоволодіння, де спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередити останнього про можливу загрозу бути викритими.
В подальшому ОСОБА_6 передав через паркан особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, велосипед синього кольору марки «Океан Азимут», вартістю 2469 грн. 00 коп., міні мийку високого тиску марки «Agua Race APW-VTB-110Р, вартістю 2459 грн. 00 коп., а також переносний садовий шланг марки «Gardeniya», довжиною 50 метрів, вартістю 1067 грн. 00 коп., та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 5995,00 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію своїх дій, просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року та призначити йому більш м`яке покарання. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, врахував його щире каяття, однак залишив поза увагою його активне сприяння розкриттю злочину, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, а також відсутність матеріальних чи моральних претензій з боку потерпілих. Таким чином, посилаючись на роз`яснення, викладені у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та з урахуванням вимог ст. 65 КК України, обвинувачений вважає, що вказані обставини можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду та призначення йому більш м`якого покарання.

Враховуючи, що від обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується під вартою, не надходило клопотання про участь в судовому засіданні при апеляційному розгляді його апеляційної скарги, а інших скарг від учасників провадження в яких ставилось би питання про погіршення становища обвинуваченого до суду не надходило, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд за апеляційною скаргою обвинуваченого без його участі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України за обставин викладених у вироку, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, встановивши, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, провів судовий розгляд згідно з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, в тому числі з урахуванням вимог ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим статтею 65 КК України.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України за своєю класифікацією відносяться до тяжких злочинів, конкретні обставини їх вчинення та відношення обвинуваченого до скоєного, дані про особу ОСОБА_6 , який за місцем відбування покарання характеризується позитивно, не працевлаштований та не одружений, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, останній раз 03.06.2016 року вироком Подільського районного суду м. Києва та знову вчинив аналогічний злочин проти власності, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
Обставиною, що пом`якшує покарання суд обґрунтовано визнав його щире каяття, а обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Отже, з урахуванням загальних засад призначення покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинені кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімальної межі покарання, передбаченої санкцією ч.3 ст. 185 КК України та з урахуванням вимог ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України призначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, яке є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого щодо пом`якшення призначеного покарання, оскільки вона не містить переконливих доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок суворості, а його посилання на активне сприяння розкриттю злочинів та відсутність претензій з боку потерпілих, враховуючи конкретні обставини вчинення ним суспільно небезпечних діянь, не є безумовною підставою для пом`якшення покарання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав для його пом`якшення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3