11-кп/775/98/2016(м)
264/2995/15-к

Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі кримінальне провадження № 0000536 від 22.02.2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09.12.2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу,

У С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 21.02.2015 року приблизно о 20.00год., у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у зальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_9 , яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, став умисно наносити численні удари руками, стиснутими в кулак, та ногами, обутими у кросівки, по голові та тулубу ОСОБА_9 , спричинивши останній легкі, середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких настала смерть потерпілої.

З метою приховання злочину ОСОБА_7 помістив потерпілу на простирадло та разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 перенесли до альтанки у дворі будинку АДРЕСА_3 , де і залишили.

Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений і його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги і доповнення до них, в яких просять вирок суду скасувати та визнати ОСОБА_7 невинним.

Захисник вважає, що при постановленні вироку суд не звернув уваги на родинні відносини між свідками, які давали однакові пояснення, в момент скоєння злочину знаходились у стані алкогольного сп`яніння, взагалі не могли адекватно оцінювати ситуацію, а психолого-психіатрична експертиза свідків з цього приводу не призначалась.

Апелянт наголошує на тому, що у ОСОБА_12 був прямий умисел помститися ОСОБА_9 , про що свідчив обвинувачений, але цей факт не перевірявся при проведенні досудового розслідування та судового слідства.

Проведенні судові експертизи не підтвердили наявність на руках ОСОБА_7 слідів крові, що також підтверджується висновком експерта № 2-04/443 від 24.06.2015 року.

Обвинувачений вважає, що досудове розслідування було проведено з порушенням КПК України, оскільки слідчий без його участі допитав свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а у судовому засіданні їх пояснення не проголошувались; суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які на думку апелянта, виправдовують його; допитаний у судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_17 не надав пояснень про те, що тілесні ушкодження потерпілій спричинив саме він, обвинувачений, а у своєму висновку експерт вказав, що тілесні ушкодження були спричиненні пізніше, ніж вказали свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_18 у судовому засіданні.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_18 , які є близькими родичами, у судовому засіданні надали пояснення, які суперечать їх поясненням при проведенні досудового розслідування.

Суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_16 в тій частині, що в тому місці, де була знайдена потерпіла, вона бачила компанію, яка розпивала спиртні напої у темний період часу та обвинуваченого серед них не було, а при огляді місця, де знайшли потерпілу, були виявлені сліди розпивання алкоголю і цей факт зафіксований на фотографіях, які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Також звертає увагу на те, що слідчий експеримент 24.02.2015 року був проведений без його участі, в цей час він знаходився в Маріупольському слідчому ізоляторі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, який приймав участь при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог, а вирок районного суду залишити без змін, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення та вказав, що вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена в повному обсязі та підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які є послідовними протягом досудового розслідування та судового слідства, іншими письмовими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги, думку прокурора, який не визнав апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, в ході сварки, умисними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні легкі, середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких настала її смерть.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину свою не визнав та наполягав на тому, що він не вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність його винуватості в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 вказаних тілесних ушкоджень, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_21 , у тому числі і зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , остання є цивільною дружиною обвинуваченого, які наполягали, що обвинувачений ОСОБА_7 в ході сварки почав бити ОСОБА_9 кулаками по обличчю та ногами по тулубу, показаннями свідка ОСОБА_10 , який стверджував, що ОСОБА_7 виходив до зальної кімнати та повернувся дратівливим, пізніше він побачив потерпілу, яка вже лежала на підлозі, він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_15 винесли потерпілу на вулицю без верхнього одягу, вона хрипіла, була без свідомості, показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав, що коли він о 20 годині прийшов до квартири, що потерпіла вже лежала на підлозі, він почав вживати спиртні напої, а приблизно о 23.30 втрьох винесли тіло потерпілої на вулицю та залишили там, поясненнями свідка ОСОБА_20 , який наполягав, що ОСОБА_12 прийшла до ОСОБА_9 та вибачилась, сказала, що не має претензій, між ними не було конфлікту, протоколами слідчих дій та письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

На своїх показаннях свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_18 наполягали при проведенні слідчого експерименту та виклали обставини заподіяння потерпілій ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, спосіб та кількість нанесених ударів, послідовність його дій, що зафіксовано у протоколах проведення слідчого експерименту від 24.02.2015р. (т1 а/п 108-114, 98-107).

З висновку судово-медичної експертизи № 701/50 від 22.04.2015 вбачається, що враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, які призвели до смерті ОСОБА_9 , вони могли утворитися за обставин, на які посилаються у протоколах допиту та проведення слідчого експерименту ОСОБА_18 та ОСОБА_12 .

Судово-медичний експерт ОСОБА_22 в суді першої інстанції підтвердив висновки СМЕ, детально роз`яснив їх та показав, що смерть потерпілої могла настати приблизно о 05.00-05.30 годин 22.02.2015 року, а тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілої, могли бути заподіяні протягом доби до моменту смерті ОСОБА_9 .

Крім того, згідно висновку експерта № 364 від 27.03.2015 року при серологічному дослідженні в одному сліді на сорочці, в більшості слідів на штанях та в усіх слідах на парі чобіт, що належать ОСОБА_7 , встановлено наявність крові людини, яка за груповою приналежністю може походити як від ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_7 , як від кожного окремо так і обох разом.

Тоді як, за висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 2-04/443, експерту були направлені штани ОСОБА_7 , сліди крові на штанях ОСОБА_7 містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_9 , походження вказаних слідів крові від ОСОБА_7 виключається (т2 а/п 126-131).

Отже, показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , які є очевидцями злочину, узгоджені між собою, з іншими доказами у справі та повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не причиняв потерпілій тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченого та захисника про суперечливість показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , зацікавленість свідка ОСОБА_18 , яка є дочкою ОСОБА_12 , не врахування показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи та добутими по кримінальному провадженню доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Між тим, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09.12.2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зарахувати в строк відбування покарання тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області з дня затримання, тобто з 23 лютого 2015 року по 10 березня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4