Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/369/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.07.2016 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012638 від 21.12.2015 року за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2016 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 24.12.2003 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 186 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- 07.02.2006 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 30.09.2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; звільненого 06.03.2014 року на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2014 року умовно-достроково на 10 місяців 02 дні,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 491 грн. 04 коп.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 , 21.12.2015 року приблизно о 05.00 год. перебував біля будинку № 16/17 по вул. Г. Сталінграда в м. Кіровограді, де біля під`їзду № 6 побачив раніше невідому потерпілу ОСОБА_7 .

Маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи цілеспрямовано, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та лівою рукою обхватив її в області між шиєю та грудьми, після чого наказав віддати гроші. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 схопив господарську сумку, належну потерпілій ОСОБА_7 , яка стояла поряд, в середині якої містилася косметичка, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, мобільний телефон марки «Nокіа 220 Dual Sіm», вартість якого відповідно до висновку експерта № 963 від 15.01.2016 року становить 899 грн. 10 коп. із силіконовим чохлом, вартість якого відповідно до вищевказаного висновку експерта становить 61 грн. 43 коп., гроші в сумі 80 грн., три пляшки пива, об`ємом 1 л кожна, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, а всього викрав майна на загальну суму 960 грн. 53 коп.

З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив переглянути вирок суду першої інстанції та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, посилаючись на те, що суду першої інстанції не цікаво було знати про обставини в родині, які передували вчиненню злочину. Також суду не цікава була думка потерпілої до даної ситуації та до обвинуваченого. Вказав, що у тому разі, якщо його не буде поруч з дружиною їй буде дуже важко. Його бабуся потребує догляду, останні 4 роки цим постійно займалась мати, але на передодні того дня вона запила і тепер багато чого, що стосується бабусі лежить на ньому.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просила переглянути вирок суду першої інстанції та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не пов`язане з позбавленням волі, посилаючись на те, що призначене судом покарання є надто суворим і не відповідає тому, що скоїв ОСОБА_8 .

На думку потерпілої суд віднісся упереджено до обвинуваченого. Вказує, що те, що скоїв обвинувачений схоже на безумство, а не на корисний злочин. Претензій до нього вона не має.

Заслухавши доповідача, прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги потерпілої та обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліку в КЗ «Кіровоградській обласній психіатричній лікарні» та КЗ «Обласному наркологічному диспансері» не перебуває. Врахував пом`якшуючі обставини покарання повне визнання вини та відсутність обтяжуючих обставин та на переконання колегії суддів правильно призначив останньому покарання за вчинене кримінальне правопорушення у межах інкримінуємої йому статті кримінального закону у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі з реальним відбуванням покарання в умовах ізоляції від суспільства, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки обвинуваченому вже було надано можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість останнім скоєно новий умисний тяжкий корисливий злочин.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 викладені в апеляції щодо неврахування районним судом усіх пом`якшуючих обставин і, зокрема того, що в нього є дружина та малолітня та він є піклувальником бабусі яка перебуває в безпорадному стані. На переконання колегії суддів при призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував особу обвинуваченого та усі пом`якшуючі обставини покарання. Разом із тим, колегія суддів при цьому звертає увагу, що будь-які докази, які підтверджують те, що обвинувачений є піклувальником бабусі, яка потребує піклування у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Доводи потерпілої щодо призначення ОСОБА_8 надто суворого покарання та упередженого ставлення до нього судом першої інстанції є безпідставними і необґрунтованими. Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення колегія суддів вважає, що за спрямованістю поведінки, як особа, обвинувачений представляє суспільну небезпеку. Районним судом призначено ОСОБА_8 покарання за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину в межах санкції статті, за якою його засуджено. Крім того, ОСОБА_8 скоїв новий злочин маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, тобто належних висновків не зробив.

Отже підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.ст. 69,75 КК України та пом`якшення покарання останньому відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4