Справа № 314/5624/14-к Провадження № 1-кп/314/6/2016
ВИРОК
іменем України
01.04.2016 рік м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_8
провівши судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, Гуляйпільського району, с. Ново-Златопіль, українця, громадянина України, який має вищу освіту, офіційно не працюючого, пенсіонер, одруженого, мешкає за адресою та зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 162 ч.1 КК України,
по АДРЕСА_2 , що по праву власності належить ОСОБА_5 . Земельна ділянка межує з земельною ділянкою що належить на праві власності ОСОБА_10 , де за допомогою м`язової сили рук та ніг пошкодив, зруйнував 115 метрів дерев`яного паркану. Після чого незаконно проник до земельної ділянки ОСОБА_5 , чим порушив недоторканість іншого володіння ОСОБА_5 .
Дана земельна ділянка охороняється співробітниками охоронної фірми «Тритон», де достовірно знаючи, що вказана огороджена територія земельної ділянки належить ОСОБА_5 , пройшов до вказаної території, тим самим, своїми діями, незаконно проникнув до території що належить ОСОБА_5 , чим порушив недоторканість іншого володіння останньої.
Потім, 07.06.2014 року, близько 18:20 годин, ОСОБА_9 , маючи умисел, направлений на порушення недоторканості іншого володіння особи, знову прийшов до огородженої по периметру території земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , що по праву власності належить ОСОБА_5 , яка охороняється співробітниками охоронної фірми «Тритон», де достовірно знаючи, що вказана огороджена територія земельної ділянки належить ОСОБА_5 , пройшов до вказаної території, тим самим, своїми діями, незаконно проникнув до території що належить ОСОБА_5 , чим порушив недоторканість іншого володіння останньої.
Допитаний в судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_9 вину свою в інкримінованих йому злочинів не визнав. Суду пояснив, що кримінальна справа проти нього сфальшована. До нього звернулася громада села Ульянівка з проханням розібратися чого у них незаконно забрали берег р. Дніпро, він став писати скарги у всі інстанції. Земельна ділянка, яка належить ОСОБА_5 огороджена парканом з 2 дерев`яних брусків та охороняється співробітниками охоронної фірми « Тритон». 02.03.2014 року він спілкувався із співробітником охоронної фірми «Тритон», який забивав колишки у зламану огорожу, належну ОСОБА_5 . Співробітник поскаржився, що хтось зламав огорожу. ОСОБА_9 знесення паркану заперечує, факт проникнення на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 заперечує. Розповів, що 07.06.2014 року близько 14 години бабушка ОСОБА_10 та їх близька родичка пішли до берега р. Дніпро. Вирішили йти через ділянку, яка належить ОСОБА_5 . Однак коли переступали через метрову огорожу, то повалили її. З`явився охоронник ОСОБА_11 , який по телефону передзвонив власниці земельної ділянки ОСОБА_5 та повідомив, нібито ОСОБА_9 пошкодив огорожу. З потерпілою ОСОБА_5 він не знайомий.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що 02.03.2014 року на її земельній ділянці за адресою Набережна в с. Ульянівка було зламано 115 м огорожі. Пошкодив огорожу ОСОБА_9 , він також коли ламав огорожу, незаконно проникав на територію її домоволодіння. Про це їй доповіли охоронці фірми « Тритон» ОСОБА_12 та ОСОБА_13
10.03.2014 року їй стало відомо по телефону від сусіда ОСОБА_14 , який проживає по АДРЕСА_2 , що о 10 годині ранку він побачив, що на її земельній ділянці їздить молодий чоловік з культиватором. Дерев`яні стовпчики її огорожі, які заважили йому він виривав із землі.
Стовпчики огорожі розташовані один від одного на відстані 3 м.
07.06.2014 року їй дзвонили співробітники охоронної фірми «Тритон» ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та розповідали, як ОСОБА_9 виривав дерев`яні стовпчики з її огорожі. Вони перешкоджали ОСОБА_9 проходити через її територію до Дніпра.
В суді потерпіла пояснила, що ніяких дозволів заходити на територію належної їй земельної ділянки та розпоряджатися належним їй майном вона ОСОБА_9 не давала.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що працював у охоронній фірмі «Тритон» з жовтня 2013 року по березень 2014 року.
10.03.2014 року він робив обхід охоронної території в бачив, як син ОСОБА_9 на ділянці ОСОБА_10 , яка знаходиться по сусідству з ділянкою ОСОБА_5 рекультивував огород, а ОСОБА_9 , зайшовши на ділянку ОСОБА_5 , витягнув з землі стовпчики з огорожі ОСОБА_5 , як перешкоджали рекультивації. Витягнув 10 стовпчиків, таким чином пошкодив 40 м огорожі. На зауваження ОСОБА_15 ОСОБА_9 пообіцяв повтикати стовпчики на місце, однак цього так і не зробив.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що свій колишній будинок по АДРЕСА_2 він продав ОСОБА_5 . Його теперішній будинок стоїть поруч з будинком ОСОБА_5 . Територія домоволодіння ОСОБА_5 огороджена, охороняється фірмою « Тритон». Коли 02.03.2014 року він приїхав в с. Ульянівка в свій будинок, то побачив що паркан- горожа у ОСОБА_5 була розламана протягом 115 м повністю. Було 4 купки поламаних дерев`яних брусків, стовпчиків. 3 купки знаходилися на території ОСОБА_5 , 1 купка на території ОСОБА_10 . Охоронець ОСОБА_15 йому повідомив, що огорожу пошкодив зять ОСОБА_10 ОСОБА_9 .
10.03. 2014 року ОСОБА_14 був свідком як у період з 13 до 17 годин ОСОБА_9 разом із своїм сином займалися рекультивацією земельної ділянки, яка належить ОСОБА_10 і знаходиться по сусідству з належної ОСОБА_5 земельною ділянкою. ОСОБА_9 , зайшовши на ділянку ОСОБА_5 на відстань 3 м, витягнув з землі стовпчики з огорожі ОСОБА_5 , які перешкоджали рекультивації. ОСОБА_9 складував ці витягнуті стовпчики на територію земельної ділянки ОСОБА_5 та на територію ОСОБА_10 . Всі ці події він дивився через бінокль зі свого будинку, який знаходиться по сусідству з земельною ділянкою ОСОБА_5 .
Свідком подій 07.06.2014 року він не був, знає зі слів охорони « Тритона», що до Книриків приїхали родичі з Дніпропетровська. Вирішили йти до берега р. Дніпро. Всі були у нетверезому стані і пішли через ділянку ОСОБА_5 , зламали навмисно огорожу. До берега р. Дніпро можна йти по вулиці та звернути через провулок. Відстань невелика.
Свідок ОСОБА_13 в суді пояснив, що працює охоронцем на фірмі « Тритон». Підтвердив, що дійсно 02.03.2014 року йому докладали працівники фірми « Тритон», що ОСОБА_9 зламав огорожу. Пошкодив більш ніж 100 м огорожі на ділянці ОСОБА_5 10.03.2014 року йому доклав охоронець ОСОБА_11 , що ОСОБА_9 пошкодив огорожу і з цього приводу у нього була розмова з ОСОБА_9 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 07.06.2014 року ОСОБА_9 з компанією проходив через ділянку ОСОБА_5 та пошкодив огорожу, вибив стовпчики. Свідок зробив йому зауваження, про цей випадок розповів ОСОБА_13 , як старшому співробітнику.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює в охоронній фірмі « Тритон». ОСОБА_9 разом з друзями 02.03.2014 року зламали 115 м огорожі на земельній ділянці ОСОБА_5 , порозкидали дерев`яні стовпчики з огорожі. Дерев`яні бруски були поломані. Були 3 купки зламаних брусків. 1 купка знаходилась на території сусіда ОСОБА_9 ( ОСОБА_16 ). З цього приводу він повідомив керівництво фірми « Тритон» - ОСОБА_13 , а також розповів ОСОБА_5 . Ремонтувала огорожу охорона « Тритона».
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_9 її зять, у них добрі відносини. Вона є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 , на якій знаходиться її домоволодіння. Інколи до неї на вихідні та світа у гості приїжджає ОСОБА_9 . Раніше ніякої огорожі між земельними ділянками її та ОСОБА_5 не було. Огорожа- паркан з`явилася, коли поруч по сусідству став проживати ОСОБА_14 . Він потім продав свою земельну ділянку ОСОБА_5 . І зараз ця огорожа в метр висотою проходить по межі між земельними ділянками її та ОСОБА_5 .
За події 02.03.2014 року вона не знає. А 10.03.2014 року вони поховали сестру і їм було не до огорожі. Зятя ОСОБА_9 не було, він був на роботі. 10.03.2014 року її зять ОСОБА_9 до неї у гості не приїжджав.
07.06.2014 року приїжджала у гості її невістка, вони пішли до берега р. Дніпро через земельну ділянку ОСОБА_5 . Вона переступила метрову огорожу, а невістка, яка тягає ногу після інсульту, зачепила рейку, вони попадали на огорожу та зламали її. Піднялися вони самі. Охорони вони не бачили. Вони самі гукнули охоронця і повідомили, що вони не навмисно зламали огорожу. ОСОБА_9 прийшов, коли вони вже погукали охоронця. В подальшому на питання прокурора свідок пояснила, що у червні 2014 року після того, як вони зламали паркан ( огорожу), пішли до берега р. Дніпро з невісткою, сином та ОСОБА_9 через земельну ділянку ОСОБА_5 . Про обшук на території її домоволодіння вона нічого не знає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_9 . У них добрі стосунки. Вони по вихідним приїжджають до матері ОСОБА_10 в с. Ульянівка. 02.03.2014 року вона не пам`ятає чи вони були у матері в гостях. 10.03.2014 року її чоловіка ОСОБА_9 в с. Ульянівка не було.
14.03 2014 року на території домоволодіння ОСОБА_10 був обшук. ЇЇ чоловік ОСОБА_9 при цьому був присутній. Хто ламав огорожу на земельній ділянці ОСОБА_5 вона не знає. 07.06.2014 року їй рідня повідомила, що невістка переступала через огорожу ОСОБА_5 та зламала дощечку. Огород вони рекультивують самі. Огорожа на території ОСОБА_5 з`явилася у 2013-2014 роках. Охорона фірми « Тритон» не перешкоджає, щоб сусіди, коли проходять через ділянку ОСОБА_5 переступали через огорожу. І ніяких конфліктів з приводу огорожі у них не було.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що він проживає в АДРЕСА_4 . Його будинок стоїть супротив будинку ОСОБА_19 . З ОСОБА_9 він знайомий з 1990 року. Відносини добросусідські. На межі домоволодіння ОСОБА_19 та ОСОБА_5 була зведена метрова огорожа. Вона не є перешкодою щоб йти до берега р. Дніпро. Якщо пройти 300 м через провулок, який знаходиться за домоволодінням ОСОБА_5 можна потрапили до берега р. Дніпро. Він був понятим 14.03.2014 року під час проведення співробітниками міліції обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке належить тещі ОСОБА_9 - ОСОБА_10 . До місця обшуку- дерев`яному паркану він зі співробітниками міліції йшов через городи. На питання обвинувачення пояснив, що через огороди можливо до паркану було пройти. Під час проведення обшуку працівниками міліції вилучені 2 купки дерев`яних брусків з огорожі ОСОБА_5 з території домоволодіння ОСОБА_19 .
Згідно протоколу обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 від 14.03.2014 року за місцем проживання ОСОБА_9 було виявлено та вилучено 6 дерев`яних брусків довжиною від 1м до 1,3 м, шириною 60х60 мм, 14 дерев`яних брусків довжиною від 3,5 м до 5,5 м, шириною 60х60 мм, які були визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.
Також з даного протоколу обшуку вбачається, що територія земельної ділянки, яка належить ОСОБА_5 була огороджена дерев`яним парканом.
Заперечуючи проти пред?явленого обвинувачення, сторона захисту заявила про неналежність доказу протоколу обшуку від 14.03.2014 року та предметів, які були вилучені при проведені цього обшуку та визнані речовими доказами, а також заяву ОСОБА_11 від 10.06.2014 року недопустими доказами у кримінальному провадженні, оскільки ухвала Вільнянського райсуду від 13.03.2014 року про надання дозволу на обшук була надана за ознаками злочину за ст. 185 ч.1 КК України. Крім того, при проведенні безпосередньо самого обшуку на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , були грубо порушені вимоги КПК, в протоколі не вказані усі учасники слідчої дії ( потерпіла ОСОБА_5 , відсутня в протоколі власниця земельної ділянки ОСОБА_10 ) Крім того, вилучені під час даної слідчої дії бруски детально не описані.
Суд не приймає ці заперечення у зв?язку із наступним.
За змістом чч.1, 2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ у кримінальному провадженні надається добровільно або на підставі судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
У відповідності до ст. 236 КПК України до участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний або інші учасники кримінального провадження. У більшості випадків обшук належить до невідкладних слідчих дій, мета якого досягається із використанням невідкладності, несподіваності. Тому завчасно попереджати, щоб власник житла був на місці проведення слідчої дії недоцільно. У необхідних випадках слідчий має право залучати до участі у проведенні обшуку потерпілого, підозрюваного або інших учасників кримінального провадження.
Відповідно до ч.7 ст. 233 КПК України обшук житла або іншого володіння особи здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої або розшукової дії.
Протокол обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 від 14.03.2014 року відповідає загальним вимогам для проведення слідчих дій у відповідності до вимог діючого кримінально- процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 85, 86 КПК України.
На момент прийняття рішення про проведення обшуку слідчому або прокурору можуть бути ще невідомі всі ознаки предметів, які плануються відшукати. Тому в постанові суду можна їх не деталізувати, а вказати на вже відомі загальні відомості про них. Резолютивна частина ухвали Вільнянського райсуду від 13 березня 2014 року про надання дозволу на обшук домоволодіння по АДРЕСА_2 є обґрунтованим та вмотивованим рішенням слідчого суді та не тягне за собою визнання обшуку незаконним.
Під час проведення обшуку були вилучені 6 дерев`яних брусків довжиною від 1м до 1,3 м, шириною 60х60 мм, 14 дерев`яних брусків довжиною від 3,5 м до 5,5 м, шириною 60х60 мм, які були визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні та мали значення для цього кримінального провадження. Ці вилучені предмети перелічені у протоколі обшуку із зазначенням їх назви, кількості, матеріалу, із якого вони виготовлені. Індивідуальних ознак ці дерев`яні бруски не мають. У суду немає підстав вважати ці речові докази недопустимими.
Під час судового дослідження встановлено, що охорону земельної ділянки здійснювала фірма « Тритон», про що був укладений відповідний договір між керівництвом фірми « Тритон» та ОСОБА_5 .
Суд також приймає як належні докази, незважаючи на заперечення сторони захисту, показання працівників охоронної фірми « Тритон» ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 . Суд приходить до висновку, що їх показання є достовірними. Раніше дані свідки не були знайомі з обвинуваченим ОСОБА_9 , ні з його родиною, не мають з ними жодних соціальних зв`язків, з земельною ділянкою ОСОБА_5 яка знаходиться на території с. Ульянівка цих свідків пов`язує робота в охоронній фірмі « Тритон». Під час розгляду справи деякі свідки не являються працівниками охоронної фірми « Тритон».
Потерпіла ОСОБА_5 раніше також не була знайома з ОСОБА_9 та його родиною, жодних відносин з ними не підтримувала, що виключає можливі неприязнені стосунки та причини обмовляти обвинуваченого ОСОБА_9 зі сторони потерпілої та вищевказаних свідків. Заява ОСОБА_11 від 10.06.2014 року яку він надав слідчому під час досудового слідства не суперечить його показанням як свідка, безпосередньо наданими в судовому засіданні.
Надаючи оцінку показанням свідків сторони захисту ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , суд приходить до висновку, що вказані докази не в повній мірі є достовірними. Дані свідки є близькими родичами обвинуваченого ОСОБА_9 , жінкою та тещею, перебувають з обвинуваченим у добрих сімейних стосунках.
Свідок сторони захисту - ОСОБА_21 надав обвинуваченому характеристику. Даний свідок був понятим під час проведення обшуку 14.03.2014 року. Під час пояснень як свідка, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, зазначив, що 14.03.2014 року до безпосереднього місця обшуку - паркану група йшла через городи, так як можливо було пройти. При цьому інші свідки сторони захисту в судовому засіданні стверджували, що в той час була багнюка.
В даному випадку є неузгодженість між показаннями свідків захисту. Суд вважає, що вказані докази сторони захисту щодо безпосередніх обставин кримінального правопорушення не в повній мірі є належними та достовірними. Так на питання прокурора свідок ОСОБА_10 вказала, що у червні 2014 року після того, як був зламаний паркан, пішли до берега р. Дніпро вона з невісткою, сином та ОСОБА_9 через земельну ділянку ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_9 у суді вказував, що він не заходив на зазначену земельну ділянку.
Надаючи оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_9 суд приходить до висновку, що вказаний доказ не в повній мірі є належним та достовірним. На початку свого допиту ОСОБА_9 в суді показав, що 10.03.2014 року та 07.06.2014 року він не був в с. Ульянівка. Однак в ході судового розгляду він став розказувати про обставини події за його участю 07.06.2014 року в с. Ульянівка. Його показання спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , а також свідка захисту ОСОБА_10 .
Суд відкидає доводи сторони захисту що підставою протиправних дій ОСОБА_9 відносно потерпілої ОСОБА_5 стали саме її дії неможливість ОСОБА_19 розпоряджатися своїм нерухомим майном, а саме земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , яка закрита парканом з трьох сторін з вини ОСОБА_5 .
Акт обстеження земельної ділянки ОСОБА_10 від 01 липня 2014 року складений комісією Петро- Михайлівської сільської ради не має відношення до подій 02.03.2014, 10.03.2014, 07.06.2014 року.
Діючим Земельним Кодексом України передбачений обов`язок власників земельних ділянок дотримуватися правил добросусідства і не порушувати прав власників суміжних ділянок.
Характер дій обвинуваченого свідчить, що ОСОБА_9 усвідомлював межі земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , а також відсутність волі власника земельної ділянки ОСОБА_5 на право ОСОБА_9 знаходитися на належній їй на праві власності території.
Таким чином, сторона обвинувачення повністю довела вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину, визначеному ч.1 ст. 162 КК України - проникнення до житла або іншого володіння особи проти її волі.
Суд кваліфікує діяння ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто: «порушення недоторканості іншого володіння особи».
Ст. 162 ч.1 КК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення. На відміну від КПК України 1960 року який у справах приватного обвинувачення передбачав скаргу потерпілого як процесуальний документ , у якому вже формулювалося обвинувачення ( ст.ст. 251,297), нині діючий КПК у справах приватного обвинувачення заяву потерпілого про кримінальне правопорушення передбачає лише як законний привід для початку досудового розслідування, а з процесуальних документів, які містятьформулювання відповідно підозри і обвинувачення, передбачає лише загальні для кримінального провадження письмове повідомлення про підозру ( ст. 277) та обвинувальний акт ( ст. 291). Тому суд не приймає доводи захисту обвинуваченого, що потерпіла ОСОБА_5 у своїй заяві про кримінальне правопорушення повинна була вірно вказати статтю кримінального кодексу 162 ч.1 КК України, а було вказано ст. 185 КК України. В силу своєї юридичної необізнаності ОСОБА_5 не могла дати правову кваліфікацію діянням ОСОБА_9 і це не є обставиною визнавати заяву потерпілої як таку яка не відповідає вимогам діючого кримінально- процесуального кодексу. Тим більше що права та обов`язки потерпілої ОСОБА_5 передбачені ст. ст. 56, 57 КПК України.
При постановлені вироку керуючись правилами презумпції невинуватості особи та практикою ЄСПЛ суд надав правову оцінку вчиненому ОСОБА_9 діянню. При цьому всебічно, повно та неупереджено дослідив обставини кримінального провадження, виявив як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Суд також враховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, пенсіонер, характеризується задовільно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Враховується також, що обвинувачений своєї вини у вчиненні злочину не усвідомив, потерпілий при цьому наполягає на його суворому покаранні.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Враховуючи наведені обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.162 КК України, по якій його притягнуто до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов у кримінальному провадженні ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків на суму 1357 гривень та 3000 гривень моральної шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_9 . Підставою стягнення матеріальної шкоди є документи про витрати на будівельні матеріали на суму 1357 гривень. При стягненні моральної шкоди суд вважає, що протиправні дії ОСОБА_9 спричинили потерпілій сильні душевні хвилювання, нанесли шкоду честі та гідності потерпілої.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ч.9 ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Речові докази: 6 дерев`яних брусків довжиною від 1м до 1,3 м, шириною 60х60 мм, 14 дерев`яних брусків довжиною від 3,5 м до 5,5 м, шириною 60х60 мм і які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - повернути останній.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1357 гривень, моральну у розмірі 3000 гривень.
Судові витрати відсутні.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які перебувають під вартою протягом тридцяти днів з моменту вручення їм копії вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1
01.04.2016 м. Вільнянськ