Справа № 588/368/16-к
№ провадження 1-кп/588/71/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянці кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Станова Тростянецького району Сумської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не одруженої, не працюючої, раніше судимої:

- 25.01.2016 року Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 1 статті 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 у точно не установлений день та час, у період з 21 по 23 грудня 2015 року, у денний період доби, прийшла до кабінету провідного спеціаліста Тростянецького районного центру для сім`ї дітей та молоді ОСОБА_7 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 за консультативною допомогою та пошуком роботи. У той час як потерпіла ОСОБА_7 , вийшла зі свого кабінету, ОСОБА_4 помітила, що на стільці в кабінеті залишилась жіноча сумка. Скориставшись тією обставиною, що окрім неї в кабінеті сторонніх осіб не має, ОСОБА_4 , відкрила вказану сумку, дістала з гаманця який знаходився всередині, грошові кошти в сумі 200 грн., купюрами номіналом по 50 гривень, та таємно викрала їх, поклавши до своєї кишені. В подальшому ОСОБА_4 , пояснила спеціалістам центру, що їй треба йти у своїх справах, забрала викрадені кошти та в подальшому витратила їх на свої потреби, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду у сумі 200 грн.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_4 10.01.2016 року в денний період часу, перебуваючи в гостях у свого знайомого ОСОБА_8 , в АДРЕСА_3 , помітила жіночі зимові ботинки чорного кольору, 39 розміру, що на праві власності належать знайомій їй ОСОБА_9 та вирішила їх викрасти. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , повернулась до господарства ОСОБА_8 , в АДРЕСА_3 увечері, достовірно знаючи, що останнього в цей час немає вдома. Усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді завдання майнової шкоди, ОСОБА_4 , діючи таємно, будучи переконаною, що залишається непоміченою, через вікно проникла в приміщення будинку. За вказаною вище адресою, звідки таємно викрала жіночі зимові ботинки чорного кольору 39 розміру, вартістю 398 грн, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вказану суму.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 10.01.2016 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, прийшла до господарства своєї знайомої ОСОБА_10 , в АДРЕСА_4 . Перебуваючи в будинку вказаного домогосподарства, ОСОБА_4 помітила, що власниця ОСОБА_10 залишила свій мобільний телефон «Samsung GT-E1080». Реалізовуючи свій корисливий умисел, що виник раптово, скориставшись вільним доступом до указаного телефону, ОСОБА_4 , діючи таємно, викрала з полиці серванту мобільний телефон «Samsung GT-E1080», чим завдала потерпілій ОСОБА_11 , майнової шкоди на суму 200 гривень, Після цього ОСОБА_4 поїхала до міста Тростянець, де продала його третій особі.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 за пред`явленим їй обвинуваченням за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України спочатку винною себе визнала повністю, проте відмовилась давати показання. Під час судового розгляду змінювала свою позицію, зазначаючи, що не визнає вину за епізодом крадіжки мобільного телефону 10 січня 2016 року у ОСОБА_10 , пояснивши, що не викрадала телефон останньої, а знайшла у цей день мобільний телефон чорного кольору з червоним ободком у с.Кам`янка біля бару, який виявився придатним для використання. Крім того, по епізоду викрадення 10 січня 2016 року жіночих черевиків, належних ОСОБА_9 , ОСОБА_4 пояснила, що дійсно їх викрала з будинку ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , проте до приміщення будинку вона потрапила не через вікно, а через вхідні двері, які у відсутність господаря за її словами виявились не замкнені. Потрапивши таким чином до будинку, зняла свої гумові чоботи, вдягла жіночі черевики потерпілої і через двері вийшла з будинку. При цьому ОСОБА_4 не заперечила, що у цей же день перед вчиненням крадіжки приходила до будинку з братом ОСОБА_8 , і через відсутність ключів вони до будинку потрапили через вікно, яке ззовні можна відімкнути і відкривши легко потрапити всередину приміщення.

Вина ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України за обставин установлених судом, підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, показаннями допитаних у судовому засіданні свідків сторони обвинувачення, потерпілих, а також документами, безпосередньо дослідженими судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що працює провідним спеціалістом Тростянецького районного центру для сім`ї дітей та молоді. Пояснила, що точної дати не пам`ятає, приблизно у двадцятих числах грудня 2015 року, близько 10 години ранку, коли вона перебувала на робочому місці в себе в кабінеті, до неї прийшла ОСОБА_4 , яка перебуває на обліку у центрі, і звернулась за допомогою з приводу працевлаштування. У цей час у кабінеті вони перебували удвох, інших осіб при цьому не було, у кабінеті на стільці поряд з робочим місцем потерпілої була її сумка, в якій був гаманець з грошима. Потерпіла вказала, що перевіряла зранку кількість коштів у гаманці. Потім потерпіла вийшла до сусіднього кабінету на декілька хвилин, при цьому вхідні двері були відчиненими, а обвинувачена у кабінеті залишилась сама. Коли ОСОБА_7 через приблизно 3 хвилини повернулася в кабінет, обвинувачена сиділа на тому ж місці, а тому потерпіла нічого не запідозрила. Не користувавшись гаманцем протягом дня, увечері наприкінці робочого дня, відкривши свій гаманець, ОСОБА_7 побачила, що там не вистачає грошових коштів у сумі 200 гривень, чотири купюри номіналом по 50 грн., які не належали потерпілій, а були коштами колеги, яка надала їх як внесок на новорічне корпоративне свято. Після виявлення нестачі грошей директор Тростянецького районного центру для сім`ї дітей та молоді зателефонувала обвинуваченій, щоб з`ясувати чи не брала вона ці гроші, що остання не визнала. Оскільки кошти не були знайдені потерпіла вимушена була внести власні кошти за колегу при святкуванні корпоративу. ОСОБА_7 вказала, що кошти їй обвинуваченою не повернуто, цивільний позов не заявила, оскільки розуміє, що ОСОБА_4 через свій матеріальний стан цих коштів не поверне, у призначенні покарання поклалась на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_12 показала, що працює спільно з ОСОБА_7 у Тростянецькому районному центрі для сім`ї дітей та молоді. Приблизно всередині грудня 2015 року, точної дати не пам`ятає, свідок прийшла на роботу у свій кабінет. Згодом до неї у кабінет зайшла ОСОБА_13 і повідомила, що до неї прийшла ОСОБА_14 і їй необхідно дати телефон роботодавця по селу Кам`янка, отримавши номер телефону одразу ОСОБА_13 пішла. Через деякий час у цей же день потерпіла повідомила, що не може знайти 200 гривень, які лежали в неї в гаманці, що вона всюди шукала і не знає куди вони поділись. Після цього в колективі обговорювали питання про зникнення 200 гривень. Свідок повідомила, що директор центру телефонувала ОСОБА_4 з приводу зникнення грощей. ОСОБА_12 зазначила, що її кабінет і кабінет ОСОБА_7 знаходяться поряд, проте при відчинених дверях з одного кабінету не можна побачити, що відбувається в іншому.

Указані свідчення узгоджуються між собою, є послідовними та на переконання суду разом з протоколом огляду місця події від 09.03.2016 року, під час якого оглянуто приміщення Тростянецького районного центру для сім`ї дітей та молоді по АДРЕСА_2 (а.с.117,118) є належними доказами і сукупності підтверджують, поряд з визнанням обвинуваченою своє вини, вчинення ОСОБА_4 ,. таємного викрадення у ОСОБА_7 коштів у сумі 200 грн., за обставин установлених судом.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_4 є її знайомою з літа 2015 року. Деякий час потерпіла винаймала житло у с. Кам`янка Тростянецького району. Разом з обвинуваченою вони спілкувались із братами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Одного дня, оскільки у Постольного ОСОБА_16 було мокре власне взуття, він поміряв належні потерпілій черевики - зимові кросівки чорного кольору 39 розміру, з білим хутром, які були майже нові, придбані нею за 700 грн., які йому підійшли за розміром, і які він тимчасово забрав у ОСОБА_9 05 січня 2016 року перед Різдвом, потерпіла просила Постольного ОСОБА_16 повернути належне їй взуття, але він попросив залишити ще на деякий взуття у нього, на заміну дав резинові черевики. Потім поцікавившись у ОСОБА_17 Постольного - брата ОСОБА_16 з приводу повернення взуття, він їй повідомив, що черевики викрала ОСОБА_4 з його житла, яка на цей час вже не проживала з ним. Звернувшись у поліцію з приводу крадіжки, через 3-4 дня кросівки їй було повернуто, які вона впізнала за зовнішнім виглядом та по лівій підошві, яка була затерта, що характерно для її ходи. Потерпіла вказала, що претензій до обвинуваченої не має, вважає, що вона вчинила помилку і пробачає їй, у питанні покарання поклалась на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 суду показав, що проживав з ОСОБА_4 у 2015 році у селі Кам`янка Тростянецького району близько 3-4 місяців по АДРЕСА_3 . Також за цією адресою, разом з ним проживав його рідний брат ОСОБА_16 . Приблизно після 07 січня 2016 року чорні жіночі кросівки з білим хутром, належні ОСОБА_9 , перебували вдома свідка у приміщенні кухні по АДРЕСА_3 . Після 07 січня 2016 року, але точної дати за перебігом часу не пам`ятає, ОСОБА_8 поїхав з с.Кам`янка до міста Тростянця, де переночував дві ночі і на третій день ранковим потягом, близько 09 годині ранку повернувся додому до с.Кам`янка. Залишаючи перед від`їздом до міста Тростянця будинок, свідок зачинив двері, ключі від будинку є лише в нього, оскільки він постійно проживає у будинку, а брат ОСОБА_16 ключів не має, оскільки втратив свої, і за відсутності його вдома, потрапляє до будинку через вікно, відкриваючи задвижку, спеціально для цього відсунута цеглина, вікно пошкоджене і перебуває на висоті 1,2 м. і шириною близько 50 см. Брат ОСОБА_16 поспілкувавшись з ОСОБА_4 також поїхав у м.Тростянець. В будинку по АДРЕСА_3 декілька днів нікого не було. Повернувшись додому ОСОБА_8 побачив, що вікно у будинок відкрите, у будинку були відсутні чорні зимові кросівки належні ОСОБА_9 , більше нічого не зникло. Потім ОСОБА_8 знайшов у будинку гумові чоботи, коричневого кольору, яких в будинку до цього не було, які він напередодні бачив на ОСОБА_4 у місті Тростянці, яка сиділа на вокзалі. Після цього близько через тиждень до нього прийшла ОСОБА_9 і запитала про власне взуття, на що свідок повідомив, що вони викрадені, і потерпіла звернулась до поліції.

Показання потерпілого та свідка в цілому за змістом узгоджуються між собою і суд визнає їх належними доказами вини обвинуваченої у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 185 КК України і такими, що спростовують твердження ОСОБА_4 про те, що до будинку вона проникала через вхідні двері, а не через вікно. Зокрема, свідок ОСОБА_8 вказав, що залишаючи будинок, в якому нікого на час його відсутності не було, замкнув двері і повернувшись виявив відкрите вікно. При цьому обвинуваченій, яка проживала у будинку ОСОБА_8 протягом понад трьох місяців було відомо про те, що через пошкоджено вікно ОСОБА_18 потрапляє до будинку.

Вина ОСОБА_4 по епізоду таємного викрадення зимових черевиків належних ОСОБА_9 підтверджується дослідженими під час судового розгляду документами. Зокрема, протоколом огляду від 26.01.2016 року в ході якого у приміщенні кабінету АДРЕСА_5 ОСОБА_4 добровільно видала жіночі зимові черевики чорного кольору з білим хутром 39 розміру, на боковій частині яких є літера білого кольору «М», з підошвою виготовленою з полімерного матеріалу, які вона повідомила, що були викрадені у господарстві її знайомого ОСОБА_8 . У результаті огляду указане взуття було вилучено слідчим у присутності понятих (а.с.98).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.01.2016 року слідчим було оглянуто домогосподарство по АДРЕСА_3 , в ході якого установлено, що у правій частині двостворчатого вікна одноповерхового будинку відсутня частина скла, що відкриває доступ до засувки. При відкритті вікна отвір близько 40х45 см, нижній край вікна приблизно на 1,5 м від землі. У ході огляду виявлено гумові чоботи на підлозі у кімнаті будинку (а.с.94-97).

Згідно з протоколом огляду речей від 26.01.2016 року у присутності понятих слідчим було оглянуто жіночі зимові ботинки чорного кольору з білим хутром 39 розміру, установлено на підошві сліди потертості (а.с.102-103).

Постановою від 26.01.2016 року указані жіночі ботинки, вилучені 26 січня 2016 року у ОСОБА_4 приєднано до кримінального провадження як речовий доказ і передано на зберігання потерпілій ОСОБА_9 (а.с.65,105). Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 26.01.2016 року потерпіла ОСОБА_9 серед чотирьох пред`явлених у присутності понятих пар взуття, впізнала свої черевики за загальними ознаками, кольором та формою (а.с.99-104). Ринкова вартість жіночих черевиків чорного кольору належних потерпілій ОСОБА_9 на момент вчинення крадіжки відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 01.02.2016 року № 363 могла становити 398 грн. (а.с.69-72).

Поряд з викладеним, пред`явлене обвинувачення за частиною 2 статті 185 КК України по епізоду крадіжки мобільного телефону належного ОСОБА_10 підтверджується наступним.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що восени 2015 року ОСОБА_4 прийшла до неї з питання оренди житла по АДРЕСА_6 , в якому вона сама не проживає0 на що потерпіла погодилась і дозволила їй деякій час там пожити. Після цього точної дати ОСОБА_10 не згадала, припустила, що приблизно у період з 09 по 11 січня 2016 року ОСОБА_4 увечері прийшла до неї додому по АДРЕСА_4 і попросилась переночувати, потерпіла їй дозволила. ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_4 у цей вечір приходила у жіночих ботинках чорного кольору з білим хутром на шнурках, які вона сказала, що придбала сама за 650 грн., але як вподальшому повідомив потерпілій інспектор поліції ОСОБА_19 обвинувачена їх не купила, а викрала. Провівши ніч у потерпілої, наступного дня близько 12 години обвинувачена пішла по цигарки і не повернулась. Приблизно через тиждень до потерпілої зателефонувала кума ОСОБА_20 , яка повідомила, що до неї приходила ОСОБА_4 і пропонувала їй купити мобільний телефон за 50 грн. подібний до того, який був у потерпілої, і про який ОСОБА_20 знала, оскільки потерпіла напередодні пропонувала їй цей телефон для користування, оскільки в неї такий же телефон вийшов з ладу, але вона відмовилась, сказавши, що купить собі новий. Після цього потерпіла виявила крадіжку її мобільного телефону «Самсунг», чорного кольору з сірим обрамленням, яким вона не користувалась. Телефон лежав у серванті без сім-карти, був вимкнений, але був придатним для використання, а зарядний пристрій до нього лежав окремо на столі. Про викрадення телефону ОСОБА_10 повідомила працівників поліції, які через деякий час повернули належний їй телефон. Потерпіла вказала, що у питанні покарання обвинуваченої покладається на розсуд суду, проте вказала, що ОСОБА_4 проживаючи у с.Кам`янка Тростянецького району охарактеризувала себе серед жителів села з негативної сторони, через крадіжки втратила довіру людей, які їй допомагали.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_20 суду показала, що ОСОБА_4 приходила двічі до її домогосподарства 12 та 13 січня 2016 року. Вона приносила телефон з сірим обрамленням «Самсунг» і просила дозволу зарядити цей телефон. Свідок повідомила, що зарядного пристрою не має, оскільки його забрав її син. На наступний день ОСОБА_21 прийшла і знов попрохала зарядити телефон, свідок впустила її до себе додому, посиділа коло неї хвилин 20 поки заряджався телефон, після цього ОСОБА_20 повідомила, що у неї немає часу сидіти з нею, і провела її зі свого домогосподарства. Приблизно через 4-5 днів після цього обвинувачена прийшла з пропозицією купити в неї телефон за 50 гривень, свідок відмовилась його придбавати. Після цього у розмові з кумою ОСОБА_10 , яка вказала, що у неї викрали телефон, ОСОБА_20 їй повідомила що схожий на її телефон вона бачила у ОСОБА_22 .

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_23 суду показала, що знає ОСОБА_4 ще з інтернату. У січні 2016 року точної дати не згадала, після Новорічних свят, зустріла ОСОБА_4 , яка перебуваючи вдома у сестри свідка - ОСОБА_24 запропонувала їй придбати у неї телефон «Самсунг» чорного кольору, який мав кольоровий ободок, з кнопками чорного кольору, у робочому стані, був без сім-карти за 50 грн. На питання про те чому вона так дешево продає телефон і чи не крадений він, ОСОБА_4 відповіла, що цей телефон подарував їй знайомий ОСОБА_25 з с.Кам`янка. У присутності сестри, її співмешканця та подруги ОСОБА_26 , свідок придбала у ОСОБА_4 указаний телефон «Самсунг» без сім-карти за 70 грн. ОСОБА_23 вказала, що через деякий час увечері до неї додому по АДРЕСА_7 прийшли працівники поліції, запитали яким телефоном користується, на що свідок показала телефон придбаний у ОСОБА_4 . Розповівши працівникам поліції за яких обставин вона його придбала, телефон у неї було вилучено, сім-карту вона свою з нього вийняла.

Указані свідчення потерпілої ОСОБА_10 та свідків суд визнає належними доказами вини ОСОБА_4 , оскільки вони узгоджуються між собою, є логічними послідовними, а невеликі розбіжності на переконання суду пов`язані з індивідуальними здібностями кожної людини до сприйняття та аналізу подій, а також залежать від того, на чому саме була зосереджена увага цих осіб і на особливостях їх пам`яті щодо вибірковості та зберігання інформації. Указані особи не перебували у неприязних стосунках з обвинуваченою, суд вважає потерпілу та указаних свідків безсторонніми особами. Стороною захисту не надано переконливих доказів, які б спростовували свідчення указаних осіб та дали суду підставу для розумного сумніву в об`єктивності їх свідчень.

Таким чином, викладене спростовує твердження ОСОБА_4 про те, що мобільний телефон вона знайшла біля бару у селі Кам`янка. Крім того, суд звертає увагу, що обвинувачена вказала, що знайшла телефон чорного кольору з обрамленням червоного кольору, а телефон, який належав потерпілий і був вилучений у свідка ОСОБА_23 мав вставки сірого кольору. Таку позицію обвинуваченої суд розцінює як захист від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Показання потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_23 узгоджуються із дослідженим під час судового розгляду процесуальними документами.

Зокрема, на підставі дозволу ОСОБА_10 за змістом протоколу огляду місця події від 25 січня 2016 року було оглянуто господарство по АДРЕСА_4 , в ході якого у приміщенні кімнати будинку прямо від входу під стіною розміщений сервант, де на верхній полиці якого порушена обстановка зник мобільний телефон, з місця огляду нічого не вилучалось (а.с. 107-109). У результаті огляду 25 січня 2016 року домогосподарства по АДРЕСА_7 з дозволу володільця ОСОБА_23 на столі у кімнаті будинку виявлено мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, у робочому стані, під кришкою наявна батарея, під яким указана модель GT-E1080, який було вилучено з місця огляду (а.с.111-113).

Протоколом огляду предметів від 25 січня 2016 року оглянуто мобільний телефон «Samsung GT-E1080» чорного кольору із вставками сірого кольору у боковій частині, телефон класичний, клавішного типу, є дисплей, під яким розміщено кнопки керування, на задній частині є відсік для елементів живлення, є липка стрічка з написом ІМЕІ НОМЕР_1 . На телефоні є дрібні потертості, забруднення та подряпини (а.с.114-115). Постановою слідчого від 25 січня 2016 року указаний мобільний телефон «Samsung GT-E1080» приєднано до кримінального провадження як речовий доказ та передано на зберігання потерпілій ОСОБА_10 (а.с.83,116).

За висновком товарознавчої експертизи від 02.02.2016 року № 358 вартість мобільного телефону «Samsung GT-E1080» станом на час вчинення злочину могла становити 200 грн. (а.с.78-82).

За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні доведеною повністю.

Дії ОСОБА_4 за епізодами викрадення майна, вчиненого у період з 21 по 23 грудня 2015 року, належного ОСОБА_7 та вчиненого 10.01.2016 року, належного - ОСОБА_10 , суд кваліфікує за частиною 2 статті 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Дії ОСОБА_4 по епізоду викрадення майна, належного ОСОБА_9 , вчинене 10 січня 2016 року суд кваліфікує за частиною 3 статті 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка вину свою визнала частково, має судимість за вчинення умисного, корисливого злочину, судимість не знята і не погашена, офіційно не працює, за місцем проживання характеризуються негативно, мешканцями села Кам`янка характеризується схильною до крадіжок. На обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра КЗ «Тростянецької ЦРЛ», відповідно до висновку амбулаторної судової психіатричної експертизи від 21.03.2016 року ОСОБА_4 на момент вчинення кримінальних правопорушень виявляла ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність), не виявляла ознак якого небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (а.с. 90-92).

Як пом`якшуючі вину обставини суд відповідно до статті 66 КК України визнає сприяння обвинуваченої у розкритті злочинів по епізодах викрадення майна, належного ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не установлено.

Відповідно до вимог частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Ураховуючи, що обвинувачена вчинила три епізоди корисливого злочину, один з яких є тяжким злочином, з огляду на позицію потерпілих, та те, що шкода залишилась не відшкодованою потерпілій ОСОБА_7 , ураховуючи особу обвинуваченої, яка будучи засудженою вироком Тростянецького районного суду від 25.01.2016 року за вчинення крадіжки до покарання у виді громадських робіт, не відбувала покарання, та ухилялась від слідства під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, через що у період з 26 лютого 2016 року була оголошена у розшук (а.с.35), з огляду на ставлення нею до вчиненого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за частиною 2 статті 185 КК України у виді обмеження волі, а за частиною 3 статті 185 КК України - позбавлення волі на мінімальний строк у межах санкції указаної частини статті 185 КК України.

На підставі частини 1 статті 70 КК України суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_4 була засуджена вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 25 січня 2016 року за частиною 1 статті 185 КК України до 100 годин громадських робіт (а.с.30), яке не відбула повністю, проте до постановлення указаного вироку вчинила інші злочини, суд призначає остаточне покарання за правилами частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Крім того, обвинуваченій відповідно до частини 5 статті 72 КК України у строк відбуття покарання необхідно зарахувати час попереднього ув`язнення з 06 березня 2016 року по день ухвалення цього вироку включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі (а.с. 25-26).

З огляду на наявність ризиків вчинення обвинуваченою дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, враховуючи що обвинувачена не має тісних соціальних зв`язків, не працює, постійного місця проживання не має, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 не пов`язаного з триманням під вартою. Отже, ОСОБА_4 необхідно залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, продовжений ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 12.05.2016 року до 16 год. 30 хв. 10 липня 2016 року.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України, зокрема: жіночі ботинки чорного кольору 39 розміру, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , вважати повернутим власнику. Мобільний телефон марки «Samsung GT-E1080», переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_10 , вважати повернутим власнику Мобільний телефон Fly ds130 imei НОМЕР_2 , imei 2 НОМЕР_3 ,мобільний телефон НОКІЯ 1200 imei НОМЕР_4 з карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», який зберігається у камері речових доказів Тростянецького відділення поліції ГУ НП у Сумській області повернути ОСОБА_4 .

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення товарознавчих експертих в сумі 491 грн. 04 коп. слід стягнути з обвинуваченої.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_27 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 185 КК України, частиною 3 статті 185 КК України та призначити їй покарання:

за частиною 2 статті 185 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за частиною 3 статті 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначити ОСОБА_28 за цим вироком покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 25.01.2016 року у виді 100 годин громадських робіт, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_28 до відбуття покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк покарання обвинуваченій ОСОБА_28 обчислювати з часу обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 06.03.2016 року.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_28 необхідно зарахувати час попереднього ув`язнення з 06 березня 2016 року по день ухвалення цього вироку включно, тобто по 25.05.2016 року включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без змін на строк до 16 год. 30 хв. 10 липня 2016 року.

Речові докази: жіночі ботинки чорного кольору 39 розміру, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , вважати повернутим власнику; мобільний телефон марки «Samsung GT-E1080», переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_10 , вважати повернутим власнику; мобільний телефон Fly ds130 imei НОМЕР_2 , imei 2 НОМЕР_3 ,мобільний телефон НОКІЯ 1200 imei НОМЕР_4 з карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», який зберігається у камері речових доказів Тростянецького відділення поліції ГУ НП у Сумській області повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 491 (чотириста дев`яносто однієї) грн. 04 коп.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1