11-сс/775/230/2016(м)
263/8779/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 липня 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

За № 0002429 кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України від 02 липня 2016 року внесено до ЄРДР.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02 липня 2016 року по гарячих слідах працівниками екіпажу № 109 роти № 2 батальйону УПП в м. Маріуполі на території приватного фруктового саду, який належить фірмі «Титан», розташованого по вул. Тополиній Центрального району м. Маріуполя було виявлено громадянина ОСОБА_8 , який разом з невстановленими особами, таємно, шляхом вільного доступу зірвав з фруктових дерев плоди аличі в кількості 800 кг, та завантажив їх до автомобіля ГАЗель, д/н НОМЕР_1 , чим спричинив садоводчому товариству «Титан» матеріальний збиток на суму 15000 грн.

12 липня 2016 року в період часу з 16.05 год. по 16.35 год. в ході огляду місця події, в присутності двох понятих, виявлено та вилучено автомобіль «ГАЗель» д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 липня 2016 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області про арешт майна, накладено арешт на автомобіль «ГАЗель» д/н НОМЕР_1 , вилучений 12 липня 2016 року під час огляду місця події.

На зазначену ухвалу адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що накладення арешту на автомобіль є незаконним. В обґрунтування вказує, що автомобіль був вилучений 08 липня 2016 року, але в суд з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся з порушенням строків звернення до суду. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту та зобов`язати негайно повернути майно власнику.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

До клопотання не додано документів, які б підтверджували, що автомобіль визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Дане кримінальне провадження кваліфіковано за ст. 185 ч. 1 КК України, яка не входить до переліку статей, закріпленого ст. 96-1 КК України, що регулює порядок спеціальної конфіскації.

Санкцією ст. 185 ч. 1 КК України не передбачено такого виду покарання, як конфіскація майна. Дане провадження здійснюється не відносно юридичної, а відносно фізичної особи.

До клопотання не додано відомостей щодо наявності в даному кримінальному провадженні цивільного позову, крім того, відшкодування шкоди покладається на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, проте в клопотанні жодним чином не зазначено про причетність ОСОБА_7 до можливого відшкодування шкоди за даним кримінальним правопорушенням. В судовому засіданні апеляційного суду прокурор також підтвердив, що на даний час цивільного позову не пред`явлено.

З доданих органом досудового розслідування до клопотання документів не вбачається причетність ОСОБА_7 до кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України від 02 липня 2016 року оскільки кримінальне правопорушення інкримінується ОСОБА_8 .

Ані слідчому судді, ані апеляційній інстанції з боку обвинувачення не надано будь-яких даних чи відомостей про обізнаність ОСОБА_7 про незаконну діяльність ОСОБА_8 та переміщення на належному ОСОБА_7 автомобілі викраденого майна.

Ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні клопотання між інших обставин необхідно враховувати правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

Зазначені положення, на думку колегії суддів, слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна не дотримані.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що відносно ОСОБА_7 на даний час ніяке провадження не здійснюється.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення, як під час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду не довела наявності передбачених законом підстав, необхідних для застосування арешту майна, а тому в даному провадженні не вбачається правових підстав для арешту майна.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, що підстави для накладення арешту на автомобіль, який належить ОСОБА_7 в клопотанні слідчого, погодженого з прокурором, передбачені ст. 170 КПК України не викладені, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Отже, ухвала слідчого судді про накладення арешту на автомобіль підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого, погодженого з прокурором, про накладення арешту на автомобіль «ГАЗель» д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

Ст. 19 ч. 2 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, згідно ст. 407 ч. 3 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу, тому апеляційні вимоги в частині зобов`язання негайно повернути майно не підлягають задоволенню, оскільки не відносяться до компетенції апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 липня 2016 року про арешт майна скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002429 від 02 липня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України відмовити.

Судді: