Справа № 378/507/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1083/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 31.08.2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі: головуючого - ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Алмазик Ташкентської області Республіки Узбекистан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , періодично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Також судом розглянуті цивільні позови прокурора в інтересах держави та прийнято рішення щодо судових витрат та речових доказів по справі.

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, як зазначено у вироку, за наступних обставин.

ОСОБА_7 05.12.2015, близько 04 години, на 131км.+470м. автодороги ,,Київ-Одеса, поблизу с. Сніжки Ставищенського району Київської області, керуючи технічно-справним автомобілем ,,Volkswagen Transporter Т5 2.5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у правій смузі руху в напрямку м. Київ, в порушення вимог п. 2.3 ,,б Правил дорожнього руху України, відповідно до якого ,,для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та п. 2.3 ,,д вказаних правил дорожнього руху, відповідно до якого ,,водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху та, порушуючи вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким ,,водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу із задньою лівою частиною причепа бортового ,,Jumbo TV 280, реєстраційний номер НОМЕР_2 в складі спеціального вантажного контейнеровоза ,,МAN TGA 26.390, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в межах правої смуги руху в напрямку м. Київ. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ,,Volkswagen Transporter Т5 2.5 TDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеність вини у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій, вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Також вказує на те, що вирішуючи питання щодо призначення йому покарання, суд першої інстанції не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам вчиненого злочину та особі обвинуваченого і не врахував факт відшкодування обвинуваченим матеріальної і моральної шкоди потерпілим, які станом на дату проголошення вироку поміняли своє ставлення до обвинуваченого, у зв`язку із відшкодуванням завданої шкоди та щирим визнанням своєї провини. Обставини, на які посилається суд, не є підставою для призначення обвинуваченому основного покарання у виді реального позбавлення волі. Апелянт просить вирок щодо нього, в частині призначеного покарання, скасувати через суворість покарання та ухвалити новий вирок, яким його ( ОСОБА_7 ) засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку в 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбаченні ст.76 КК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення: обвинуваченого, який уточнив вимоги апеляційної скарги та просив вирок суду щодо нього змінити та пом`якшити йому покарання, застосувавши до нього ст.ст. 75, 76 КК України; захисника, який підтримав апеляційну скаргу з внесеними до неї уточненнями обвинуваченим; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вислухавши виступи учасників судового розгляду в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо призначеного обвинуваченому судом першої інстанції основного покарання, яке оспорюється апелянтом, то колегія суддів вважає, що його розмір судом 1-ї інстанції визначений відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням обставин вчинення даного кримінального правопорушення та його наслідків, особи обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини, а також з врахуванням думки потерпілих щодо визначення покарання ОСОБА_7 .

Що ж до доводів апелянта про відшкодування останнім матеріальної і моральної шкоди потерпілим та зміну ставлення потерпілих до нього, то вони не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки не підтверджуються, як матеріалами кримінального провадження, так і судового розгляду. Не надано обвинуваченим на підтвердження вказаних ним стверджень будь-яких документів і до суду апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому, яке є близьким до мінімального, яке передбачено в санкції ч.2 ст. 286 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та є справедливим, а тому законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ставищенського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Головуючий:

Судді: