Провадження № 1-кп/752/142/16

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.2016 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінального провадження № 0003006 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, без постійного місця проживання, не працюючого, раніше судимого:

- за 08.07.2010 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 р. позбавлення волі,

- 15.11.2013 р. Новомосковським районним судом Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 р. 2 місяців позбавлення волі,

- 18.12.2013 р. звільнений по відбуттю строку покарання;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кремнчук Полтавської обл., українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, без постійного місця проживання, не працюючого, раніше судимого:

- за 16.10.2010 р. Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської обл. за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 р. позбавлення волі,

- 29.03.2013 р. звільнений із Полтавсьткої ВК № 64 умовно-достроково з невідбутим строком покарання на 1 р. 6 місяців 14 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

секретарів судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинувачених ОСОБА_2 ОСОБА_3 , суд -

в с т а н о в и в :
Обвинувачені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25.03.2015 р., перебуваючи неподалік дитячого садка № 121 по вул. Китаївській, 32 в м. Києві, в обідній час, побачивши потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирішили заволодіти їх майном шляхом обману. ОСОБА_2 розробив план, згідно якого, вони підійдуть до потерпілих та звинуватять їх у викраденні кущів коноплі на велику суму грошей, оскільки бачили їх неподалік, повідомлять, що там залишились сліди взуття, та запропонують піти звірити, щоб впевнитись, що це не вони.

Згідно розподілених ролей, ОСОБА_2 буде ходити із кимось перевіряти сліди від взуття, а ОСОБА_3 буде стояти з іншим потерпілим, при цьому потерпілий який залишиться із ОСОБА_3 повинен буде передати свій телефон потерпілому, що піде із ОСОБА_2 перевіряти взуття, під приводом, щоб вони не втекли.

Після чого, ОСОБА_2 , дочекавшись слушного моменту, попросить передати речі потерпілих собі, щоб вони не втекли під час перевірки, та піде з місця вчинення злочину, не повернувши майно потерпілих, зателефонувавши до ОСОБА_3 та повідомивши останнього куди йому потрібно буде слідувати, коли майно потерпілих буде у його володінні.

Так, реалізуючи свої наміри, обвинувачені підійшли до потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та ОСОБА_2 повідомив їм, що у них зникли кущі коноплі на велику суму, що вони бачили як потерпілі були неподалік, на місці залишились сліди від взуття та потрібно їх піти та перевірити. Після чого, ОСОБА_2 сказав, щоб потерпілий ОСОБА_12 передав потерпілому ОСОБА_11 свій мобільний телефон, щоб вони не втекли. ОСОБА_3 залишився із потерпілим ОСОБА_12 , у той час поки ОСОБА_2 з ОСОБА_11 ходили та звіряли сліди від взуття.

Коли вони повернулись, ОСОБА_2 сказав ОСОБА_11 передати телефони ОСОБА_12 , для проходження первірки. Відійшовши від ОСОБА_3 який залишився із ОСОБА_11 метрів за 100-150, ОСОБА_2 сказав потерпілому, щоб той віддав йому телефони та ланцюжок із хрестиком, щоб не було наміру втекти, та розвернувся до ОСОБА_2 спиною і підняв ногу. Після того, як потерпілий ОСОБА_12 передав ОСОБА_2 мобільний телефон «LG L65 D285 Black», вартістю 1887,82 грн., із карткою пам`яті «Silscon Pover Micro SDHC», вартістю 143,45 грн., телефон «Greenbery», вартістю 1000 грн., ОСОБА_2 розвернувся, зателефонував ОСОБА_3 повідомивши напрямок свого руху, та пішов не повернувши майно потерпілому.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_2 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та показав суду про те, що 25.03.2015 р., приблизно о 13-00 год. він йшов по парку зі своїм братом ОСОБА_16 , побачив потерпілих з протилежного боку ставків та запропонував брату підійти до них і посміятись над ними, брат не хотів, потерпілі відходили, але він швидкими кроками наздогнав їх та повідомив, що у нього пропало пару кущів коноплі (вигаданих) та запропонував їм пройти перевірити, оскільки там залишились сліди взуття. Потерпілі погодились. Яник стояв, слухав, мовчав, і не розумів, що відбувається. Вони розвернулись і пішли до того місця, де начебто пропали кущі, розвернулись на сторону лісопарку, по стежці зайшли трошки глибше, зупинились на полянці. Він сказав, що не треба, щоб вони разом пішли. Він спочатку пішов з потерпілим ОСОБА_17 , відійшли на метрів 100-150, відламав палички, щоб звірити розмір взуття. Перед цим, на полянці він попросив потерпілого ОСОБА_18 , щоб той віддав ОСОБА_17 мобільний телефон. Коли вони пішли звіряти взуття із ОСОБА_17 , він відійшов від ОСОБА_17 на м. 25-30, присів ніби перевіряючи сліди та сказав йому, що це не його сліди, таким чином він увійшов у довіру потерпілого. Телефони у заставу в ОСОБА_17 він не просив. Вони повернулись та він запропонував перевірити сліди ОСОБА_18 . Вони пішли перевіряти сліди, дійшли до того ж місця що із ОСОБА_17 . Він паличкою зміряв сліди, після чого попросив дати йому телефони у заставу, щоб він не втік та ланцюжок срібний з хрестиком, та пішов. Після чого він подзвонив ОСОБА_19 та сказав, щоб той шов у ту сторону, звідки вони йшли. Вони зустрілись та пішли у сторону маршрутки, а хлопців залишили.

Відкритої крадіжки не було. Вважає, що він вчинив шахрайство. Про кущі коноплі він сказав тому, що бачив як потерпілі курили коноплю через «бульблятор». Умисел у нього виник раптово. Телефони він продав, ланцюжок із хрестиком дав ОСОБА_19 , який його носив та потім продав. Повертався він на те місце де зустрів потерпілих, тому, що не думав, що вони будуть туди ходити, оскільки потерпілі порушували закон (курили коноплю). Працівники міліції після його показань сказали, йому, що він хоче «полегшити» собі статтю. Від працівників міліції він не втікав. При впізнанні у нього не було захисника. Священика він бачив, та ще двох дівчат, але на них особливої уваги не звертав. Він не повернув речі тому що, потерпілі курили коноплю. Цивільний позов визнав частково, лише ту суму яка зазначена в квитанції. Зазначив, що потерпілий оговорює його, він не бив та не штовхав потерпілого, визнає вину в тому, що вчинив шахрайство.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 показав суду про те, що все відбувалося так, як повідомив його брат ОСОБА_20 . Він нічого не говорив, стояв і мовчав. Телефонами він не користувався, ними користувався ОСОБА_21 . Разом телефони не продавали. ОСОБА_21 не казав, що буде брати ці телефони, і взагалі не казав про свої наміри. В подальшому ОСОБА_21 йому пояснював, що забрав телефони, оскільки не треба курити травку, він не любить наркоманів. Він бачив потерпілих біля того місця де наявна «баклажка» для куріння. А коли він почав підходити до потерпілих, вони з того місця вже почали відходити. Він бачив, як потерпілі саме курили з «бульбулятора», між ними була відстань 100, може і більше метрів, він ще просив вивернути їх кармани, там була «травка». Цивільний позов визнав на суму, що зазначена у товарному чеку, вартість іншого телефону оцінює у розмірі 400 грн.

Крім показань обвинувачених на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, винним у вчинені яких визнаються обвинувачені, свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Потерпілий ОСОБА_22 показав суду, що дату події він не пам`ятає, приблизно о 14-00 - 15-00 год. вони із братом ОСОБА_23 йшли зі школи додому. Проходячи повз дитячого садочку до них підійшли обвинувачені та сказали, що вони у них щось вкрали, що там залишились сліди взуття, та потрібно піти і звірити. Вони зразу йти не хотіли, але обвинувачені наполягали, і вони пішли. Вони пішли туди, куди говорили обвинувачені, у сторону озер в Голосіївському парку, пройшли озера, метрів 100-150 від них та зупинились. Тягній ОСОБА_21 сказав, щоб він взяв 2 телефони і свій і брата, щоб брат не втік. Він взяв 2 телефони та разом з ОСОБА_24 вони відійшли на метрів 100 від брата та ОСОБА_25 , брат зник із його поля зору. ОСОБА_21 подивився на його взуття, сказав показати йому підошву, розвернутися і почекати. Він постояв приблизно 1 хвилину, пройшов вперед та повернувся, щоб він на нього не напав, чомусь у нього було таке передчуття. Через хвилин 5, ОСОБА_20 повернувся, сказав, що це не його сліди, і вони повернулись на місце, де був його брат. Коли вони йшли, по дорозі йшов знайомий батюшка, він привітався з ним. Підійшовши до ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , ОСОБА_21 сказав, щоб він віддав 2 телефони брату ОСОБА_18 . Коли він віддав телефони ОСОБА_18 , той з ОСОБА_24 пішли, як він зрозумів, туди де вони були, а він залишився з ОСОБА_19 . Пройшло 2-5 хвилин, як вони відійшли і ОСОБА_26 сказав, що прийде через 5 хвилин, відійшов, приблизно на 50 метрів від нього та почав бігти в протилежну сторону стороні куди пішов його брат. Він щось запідозрив та вирішив піти подивитись що із ОСОБА_18 . Коли він побачив брата той присів і тримався за бік, підійшовши до нього ОСОБА_18 сказав, що у нього забрали телефони. Вони пішли додому, взяли документи на телефони та поїхали до міліції. Через деякий час він побачив ОСОБА_19 і ОСОБА_24 , які йшли у сторону озер. Він зателефонував батьку, викликав міліцію та обвинувачених затримали біля залізничного переїзду (Корчувате). По відношенню до нього фізичне насильство не застосовувалось, погроз не було. Команди роздавав ОСОБА_21 , ОСОБА_26 практично мовчав.

Брат казав йому, що стояв спиною та відчув удар у спину в бік. Яник дійсно казав вивернути кармани, але там були лише телефон та цигарки. Йому ніхто не погрожував з обвинувачених. Його телефон коштував приблизно 2500 грн., телефон брата коштував приблизно 1500 грн.

Під час додаткового допиту, потерпілий ОСОБА_22 , змінив покази зазначивши, що не може сказати точно чи повідомляв його брат, що його вдарив ОСОБА_21 . Пояснити той факт чому вони не відмовились пройтись з обвинуваченими не міг, зазначив, що ті наполегливо запрошували пройтись із ними до місця де викрали «кущ». Після того, як затримали обвинувачених наступного дня проводились всі слідчі дії. Брат сказав, що він стояв спиною та відчув удар, точно стверджувати це не може, так як не пам`ятає. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду. Чому обвинувачені зазначили, що вони з братом курили коноплю не може, вони такого не робили. Щодо цивільного позову, то його телефон на сьогоднішній день коштує приблизно 3000 грн. ціну телефону «Грінбері» взяв з інтернет ресурсу.

Потерпілий ОСОБА_27 показав суду, що весною 2015 р., точної дати він не пам`ятає, у нього було 6 уроків, після яких він зустрівся з братом та пішли додому, біля садка до них підійшли обвинувачені. Тягній ОСОБА_21 сказав, що у них вкрали «кущі», які дорого коштують, сказав, що коли ОСОБА_28 пішов гуляти з дівчиною, їх хтось викрав та там залишились сліди. Вони були впевнені, що це не їхні сліди. Пішли до того місця, ОСОБА_21 сказав, щоб він дав свій телефон брату ОСОБА_17 . Після ОСОБА_17 та ОСОБА_21 пішли перевіряти, він із ОСОБА_19 залишились чекати. Десь через хвили 3, ОСОБА_26 відійшов, а він побачив знайомого батюшку, із яким привітався, коли батюшка відійшов, ОСОБА_26 повернувся до нього. Отець ОСОБА_29 йшов з протилежної сторони і пішов у ту сторону, куди пішов ОСОБА_17 з ОСОБА_24 . Чи бачив отець ОСОБА_30 він не знає, оскільки той відійшов. Потім прийшли ОСОБА_21 з ОСОБА_17 . ОСОБА_21 сказав, щоб ОСОБА_17 віддав телефон брату. Брат віддав йому телефони і він з ОСОБА_24 пішов перевіряти сліди. Вони відійшли метрів на 50-100, ОСОБА_21 сказав, щоб він повернувся до нього спиною і показав підошву та щоб дістав телефони із карманів, щоб нікому не подзвонив. Погроз не було. Потім ОСОБА_21 його штовхнув та вихватив 2 телефони, що він тримав у правій руці, і втік. Там горбочок, тому він не бачив брата. Коли ОСОБА_21 його штовхнув, він стояв на склоні, втратив рівновагу, шагнув, і в нього різко закололо в боку, він присів. Фізичної сили до нього не застосовували. Через 2 хвилини прийшов його брат та сказав, що ОСОБА_26 теж втік. Вони пішли додому, взяли документи на телефони та поїхали в міліцію.

Під час додаткового допиту потерпілий ОСОБА_27 повідомив, що телефон, який був у нього він знайшов біля школи. Його штовхнули, тілесних ушкоджень не було, ударів також. На досудовому розслідуванні він казав, що його вдарили, оскільки так вважав на той час. Вартість телефону оцінював по інтернет ресурсу як нового 1500 грн.. Він не був під час затримки обвинувачених. Напевне сказати чи ОСОБА_20 його вдарив чи штовхнув він не зміг. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду. На прохання ОСОБА_31 він віддав йому ланцюжок та хрестик, щоб начебто він нікуди не втік, про це він не хотів згадувати раніше, оскільки вартість хрестика була не значною, та щоб батько не знав, що він віддав хрестик. Коли ОСОБА_21 його штовхнув, він присів, а коли повернувся ОСОБА_24 вже не було, він побіг у протилежному напрямку. Чому ОСОБА_21 спочатку ходив із його братом він не знає.

Свідок ОСОБА_32 показав суду про те, що точної дати він не пам`ятає, в березні 2015 р., приблизно о 16-00 год., коли він зайшов до Голосіївського лісу, побачив одного із потерпілих ОСОБА_33 , який сидів біля дерева та був дуже подавленим, вони один одного впізнали, через метрів 200 побачив ОСОБА_34 та обвинуваченого ОСОБА_31 , які спускались з гори, йшли поруч, потім один за одним, видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_17 він не бачив. Він звернув увагу, що ОСОБА_17 йде переляканий, коли вони зрівнялись привітались, і він пішов своєю дорогою. Обвинуваченого ОСОБА_25 він не бачив. Видимих тілесних ушкоджень він на потерпілих не бачив, вони були перелякані та подавлені.. Ніхто з потерпілих не кликав на допомогу. Не вважав за потрібне підійти та запитати, що сталося.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать також протоколи слідчих дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, які були досліджені судом, зокрема:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.03.2016 р., відповідно до якого, ОСОБА_11 звернувся із заявою до правоохоронних органів з приводу того що 25.03.2015 р. о 14-30 год. за адресою: м. Київ, вул. Ягідна, 58 у нього з братом невстановлені особи відкрито викрали мобільний телефон марки «LG» (а.с. 6), про застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих у протоколі відомості відсутні,

- протокол огляду місця події від 26.03.2015 р., відповідно до якого оглянули ділянку, що у Голосіївському лісі, біля вул. Мала Китаївська в м. Києві, де відбулось кримінальне правопорушення (а.с 29-31),

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених та визнання їх винуватості.
Наступні докази: - протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.05.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_3 , як особу, що заволоділа його телефоном та телефоном його брата (а.с. 44-47), - протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.05.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_3 , як особу, що заволоділа його телефоном та телефоном його брата (а.с. 48-51), - протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.05.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_2 , як особу, що заволоділа його телефоном та телефоном його брата (а.с. 52-55), - протокол пред`явлення особи для впізнання від 04.05.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_2 , як особу, що заволоділа його телефоном та телефоном його брата (а.с. 56-59) суд не приймає до уваги та визнає їх недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення норм кримінального процесуального закону, та прав і свобод людини, враховуючи наступне.

Судом було оглянуто речовий доказ диск, який містить відеозаписи впізнання потерпілими обвинувачених, на яких 04.05.2015 р., потерпілі дають не послідовні покази, які не узгоджуються між собою, так при впізнанні ОСОБА_2 потерпілий ОСОБА_11 зазначає, що то той вдарив його брата у бік, ОСОБА_12 при впізнанні ОСОБА_2 про таку обставину взагалі нічого не каже, а зазначає, що обвинувачений ОСОБА_2 , вирвав у нього телефони з рук, коли той розвернувся на його прохання, а вже під час впізнання ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_12 зазначає щось про застосування відносно нього сили.
При цьому потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пропонують впізнати обвинувачених серед інших осіб, які є дуже різними між собою, і за зовнішністю, і за тіло будовою, і за віком, так хтось із вусами, хтось лисий, довший, хтось тонший, хтось сивий, хтось молодий, що є порушенням кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.
Крім того, згідно ст. 209 КПК України особа є затриманою, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до наданих стороною захисту стенограм розмови оператора служби «102» з гр. ОСОБА_2 03.05.2015 р. о 18-05 хв. та 04.05.2015 р. о 13-34 год., ОСОБА_2 дзвонив по спецлінії «102» та повідомляв, що перебуває у райвідділку, не розуміючи за що його затримують і чому він добу сидить голодний.

За таких обставин, не дивлячись на те, що в матеріалах провадження наявні протоколи затримання обвинувачених від 04.05.2015 р., суд приймає доводи сторони захисту, що фактичне затримання обвинувачених мало місце 03.05.2015 р..

Суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, та обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, є необґрунтованим і свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшло, а тому дії ОСОБА_2 підлягають перекваліфікації за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, дії ОСОБА_3 підлягають перекваліфікації за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб на підставі наступного.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до ст. 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу за винятком випадків, передбачених частини другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (п.17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності.
Так, в ході судового розгляду не встановлено об`єктивних даних, що свідчили б про те, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був умисел на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя здоров`я потерпілих, за попередньою змовою групою осіб, враховуючи встановлений судом спосіб і механізм заволодіння майном потерпілих.
Покази потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в частині того, що обвинувачений ОСОБА_2 штовхнув ОСОБА_12 та вирвав у нього телефони з рук, суд не приймає до уваги, та вважає їх не узгодженими між собою, ані з показами обвинуваченого ОСОБА_2 , ці покази не логічні, не послідовні та не узгоджуються із іншими доказами дослідженими в ходів судового розгляду. Так, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 постійно міняють свої покази в частині заволодіння телефонами, плутаються у показаннях. Потерпілий ОСОБА_12 не може повідомити яким саме чином, обвинувачений ОСОБА_2 вирвав чи вихватив у нього із рук телефони, та яким саме чином штовхнув. Потерпілий ОСОБА_11 не може повідомити чи бив у спину з боку, чи просто штовхав, його брата обвинувачений ОСОБА_2 , крім того, безпосереднім очевидцем заволодіння телефонами ОСОБА_11 не був.

Разом із тим, в подальшомупотерпілий ОСОБА_12 підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_2 в частині того, що добровільно передав йому свій ланцюжок із хрестиком, як заставу, що нікуди не втече.

Застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшло. Потерпілі зазначили, що фізичне насильство до них не застосовували, на них психічно не тиснули та не погрожували, що також підтвердили обвинувачені, та не підтверджено заявою про вчинення кримінального правопорушення, витягу із ЄРДР, протоколах впізнання обвинувачених, так як в усіх цих документах зазначено лише про відкрите викрадення.

Покази обвинуваченого ОСОБА_2 в частині того, що його брат відмовився «приколотися» та не був обізнаний про його наміри щодо заволодіння шляхом обману майном потерпілих суд розцінює критично та як намагання пом`якшити свою відповідальність та допомогти брату уникнути відповідальності за вчинене.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 суд розцінює критично, не приймає до уваги та розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинене.

Покази обох обвинувачених в частині того, що у потерпілих була у карманах «травка» та вони курили коноплю, суд не приймає до уваги, оскільки вони виходять за рамки пред`явленого обвинувачення.

При обранні міри покарання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд враховує наступні обставини справи: ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення; особи обвинувачених, які раніше судимі, не працюють, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_35 у відповідності зі ст.ст. 66,67 КК України судом не встановлено.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України є рецидив.

На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можливо лише в ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити їм покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення винних та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов підлягає задоволенню частково, а саме на суму 2031, 37 грн. як такий, що знайшов своє ствердження в матеріалах кримінального провадження (вартість мобільного телефону та картки пам`яті згідно товарного чеку (т. 1 а.с. 28), що стосується інших позовних вимог, то вони не обґрунтовані, та свого ствердження не знайшли, оскільки право власності на телефон «Greenbery» потерпілим ОСОБА_12 нічим не підтверджено, він повідомив, що вказаний телефон знайшов, будь-яких довідок щодо фактичної вартості телефону, яким він користувався суду також не надано.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, -

у х в а л и в:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обраховувати, починаючи з 01.03.2016 року.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 2999 грн. та 1500 грн., задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно (у рівних долях) на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 2031 (дві тисячі тридцять одна) грн. 37 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні:
- диск із відеозаписом «Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві», на якому містяться записи із впізнанням обвинувачених, - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження,
- мобільний телефон марки «Нокія», ІМЕІ: НОМЕР_1 , шкіряний гаманець, «золота картка для виплат «Приватбанку», що вилучені у ОСОБА_2 , - повернути ОСОБА_2 , як законному володільцеві.
- мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_2 , флеш карта мікро-сд 8гб, чохол для телефону чорного кольору, закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_3 , - повернути ОСОБА_3 , як законному володільцеві.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишити без змін тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській обл.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 попереднє ув`язнення, починаючи з ,03.05.2015 р. (день фактичного затримання) до 29.02.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1