АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3449 /2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6

секретаря судового засідання ОСОБА_7

за участю прокурорів ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

за участю підозрюваного ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року,
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління спеціального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою до 24 листопада 2016 року включно підозрюваному:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Луганська, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Згідно ухвали суду першої інстанції, при вирішенні питання про подовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім зазначених кримінальних правопорушень, необхідність проведення слідчих дій, направлених на завершення досудового розслідування, а також наявність існування ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і які на момент розгляду клопотання не зменшились, у зв`язку з чим дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисники підозрюваного подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що повідомлена ОСОБА_13 підозра у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень необґрунтована, неконкретна, не містить викладу фактичних обставин.
Наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, на думку захисника, також належним чином не доведено. Так, додані до клопотання матеріали не містять у собі доказів, які б могли підтверджувати те, що ОСОБА_13 може ухилятись від слідства і суду, чинити тиск на свідків та якимось чином впливати на слідство. Натомість, в матеріалах справи містяться дані про наявність у ОСОБА_13 постійного місця проживання, сімї, роботи.
При цьому, задовольняючи клопотання слідчим суддею не прийнято до уваги позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під вартою на початковій стадії розслідування, у зв`язку з чим кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.
Згідно правової позиції ЄСПЛ, розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, і може бути виправдано лише за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Наявність обґрунтованої підозри зі сплином певного часу, за висновком ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення волі.
Окрім цього, при розгляді зазначеного клопотання слідчим суддею в порушення норм діючого кримінального процесуального закону не розглянуто питання про можливість застосування щодо підозрюваного іншого (альтернативного) більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Таким чином, як зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі, висновок слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_13 є передчасним та необґрунтованим, а тому постановлена ухвала підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
В своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї вказує на те, що слідчий суддя формально послався на наявність обґрунтованої підозри на даній стадії провадження, яка підтверджується матеріалами, на які посилається в клопотанні прокурор та які долучені до матеріалів клопотання, зокрема протоколах огляду стенограм розмов, висновках експертиз, протоколах допитів свідків тощо. Однак, вимоги кримінального процесуального законодавства вимагають посилання на конкретні докази, які доводять відповідні обставини, що є предметом доказування, чого не було зроблено судом при постановленні ухвали. Мотиви слідчого судді в частині дослідження показань свідків повторюють викладене в ухвалах слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , тобто викладені мотиви не є внутрішнім переконанням судді, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, згідно ст. 94 КПК України, а було механічно скопійовано з інших ухвал. Окрім цього, посилання слідчого судді про те, що невідповідність внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань Положенню про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, нормам КПК України виходячи з вимог ст. 194 КПК України не є підставою для відмови в клопотанні про продовження строків тримання особи під вартою, на думку апелянта, суперечить нормам чинного законодавства, оскільки не внесення відомостей до ЄРДР щодо окремого кримінального правопорушення перешкоджає збору доказів та проведенню слідчих дій. Не внесення до ЄРДР відомостей про процесуальні дії не породжує відповідних процесуальних наслідків, що в свою чергу призводить до неналежності доказів. Також, як зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі, при розгляді клопотання про продовження строків тримання під вартою має місце процесуальне порушення щодо журналу судового засідання, оскільки журнал, який міститься в матеріалах провадження не відповідає вимогам ст. 108 КПК України, так як слідчий суддя в журналі від 26.09.2016 року фактично не зазначений. Так, у вказаному журналі вказано слідчий суддя ОСОБА_17 , при цьому відповідно до офіційного сайту такого судді в Печерському районному суді міста Києва не має.
Захисник ОСОБА_12 в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року, відмовити в задоволенні клопотання прокурора у продовженні ОСОБА_13 строку тримання під вартою.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу та доповнення до неї посилається на те, що при розгляді клопотання слідчим суддею допущено порушення вимог ст. 216 КПК України, оскільки Департамент спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України не є належним суб`єктом здійснення досудового розслідування кримінального провадженні № 000628 від 16.07.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, а відтак не має підстав для подачі будь-яких клопотань у вказаному кримінальному провадженні. Враховуючи те, що шкода, спричинена в наслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за фактом розтрати майна службовими особами ДП «Луганськвугілля», становить 135 075 663,00 грн. та відповідно до положень процесуального законодавства, досудове розслідування в такому разі має здійснюватись детективами Національного антикорупційного бюро України.
Як зазначає апелянт, судом першої інстанції безпідставно відхилено посилання захисту на те, що відносно ОСОБА_13 в іншому кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави у особливо великих розмірах, внесений розмір застави та бездоганна процесуальна поведінка ОСОБА_13 в якості підозрюваного дають підстави стверджувати, що твердження прокурора про наявність існування ризиків є абстрактним припущенням, яке ні чим не підтверджується. Більш того і в клопотанні прокурора, і в ухвалі слідчого судді аргументи на підтвердження існування ризиків ті ж самі, що були предметом дослідження при первісному обранні запобіжного заходу. При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою жодних доводів в клопотанні чи в ухвалі суду щодо динаміки стверджувальних ризиків, по кожному з них окремо, про збереження існування цих ймовірних ризиків не вказано, що свідчить про формальний підхід при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, «автоматичне продовження» без дослідження всіх обставин у справі в їх сукупності.
З приводу повідомленої підозри, то на думку захисника, вона є необґрунтованою та незаконною. Так, посилаючись на вчинення ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України слідчим не вказано редакцію закону про кримінальну відповідальність, належним чином не викладено обставини вчинених злочинів, що відповідно до практики ЄСПЛ є недопустимим.
Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то як зауважує захисник, прокурором жодних доказів на підтвердження цього не надано.
Ризик, того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду обґрунтовується органом досудового розслідування тим, що ОСОБА_13 був затриманий прикордонною службою на борту літака при спробі перетину кордону України. При цьому, не вказується про наявність у ОСОБА_13 зворотного квитка про повернення на територію держави на наступний день.
Доводи з приводу ризиків, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, також належним чином необґрунтовані, є абстрактними та ні чим не підтвердженими.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги в повному обсязі, доводи прокурорів про законність ухвали слідчого судді та необхідність залишення її без змін, а апеляційних скарг захисників підозрюваного без задоволення, вивчивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
Згідно ухвали слідчого судді, Управлінням спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000628 від 16.07.2014 за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України та ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.
30.07.2016 р. ОСОБА_13 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Цього ж дня ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.
21.09.2016 р. ОСОБА_13 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Органом досудового розслідування ОСОБА_13 підозрюється в організації розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей, в організаційному та іншому сприянні створенню та діяльності терористичної організації, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.
01.08.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року залишена без змін, а апеляційні скарги захисників підозрюваного без задоволення.
21.09.2016 р. постановою заступника Генерального прокурора України Головним військовим прокурором ОСОБА_19 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000628 продовжено до шести місяців, тобто до 30.01.2017 року.
22.09.2016 р. прокурор другого відділу процесуального керівництва управління спеціального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку дії застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що завершити досудове розслідування у встановлений попередньою ухвалою суду строк не представляється можливим через необхідність проведення ряду слідчих та процесуальних дій, а підстави для скасування чи зміни застосованого підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який відсутні, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, заявлені під час застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_13 ризики не зменшилися і дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
26.09.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання задоволено, продовжено підозрюваному ОСОБА_13 строк тримання під вартою до 24 листопада 2016 року включно.
Під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявні докази в достатній мірі підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, в якому підозрюється ОСОБА_13 .
Слідчий суддя також дослідив доводи викладені в клопотанні та з урахуванням тяжкості та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_13 , а також наявності існування ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, характерезуючих даних про особу підозрюваного в їх сукупності, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, та про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_13 під вартою.
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України. Виклад обставин, що дають підстав підозрювати ОСОБА_13 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, прокурором зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_13 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не встановлено таких обставин і колегією суддів.
Як встановлено колегією суддів, прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_13 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, що підтверджується вище викладеним.
В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлено лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючи фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Крім того, матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості підозрюваного, перебуваючи на волі незаконно пливати на свідків у кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які поряд із ризиком можливості переховування від органів досудового розслідування, із врахуванням характерезуючих даних про особу підозрюваного, теж залишаються існувати.
Доводи апеляційної скарги про порушення під час розгляду клопотання слідчим суддею вимог ст. 216 КПК України, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 4 ст. 1 Перехідних положень кримінального процесуального закону, після введення в дію частини п`ятої статті 216 КПК України розпочаті слідчими органів прокуратури кримінальні провадження продовжують здійснюватись слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених КПК, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років.
Відомості про вчинення кримінальних правопорушень внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2014, а зазначені вимоги до частини п`ятої статті 216 КПК України набули чинності відповідно до Закону України № 916-VIIIвід 24.12.2015, тобто згідно із наведеною нормою закону досудове розслідування продовжує здійснюватись слідчим органом прокуратури.
Щодо зазначення в журналі судового засідання прізвища слідчого судді Печерського районного суду міста Києва замість ОСОБА_20 , то, як вважає колегія суддів, це є помилкою.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Крім того, слідчий суддя, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України, з огляду на те, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України, обґрунтовано не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило загибель людей.
На підставі вище викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_13 на свободу. Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників, з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Ухвалуслідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління спеціального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою до 24 листопада 2016 року включно відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, а апеляційні скаргизахисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

______________ _________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

__________________ _____________________
ОСОБА_5 ОСОБА_6