Справа № 357/6994/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1444/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 23.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
23 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0001770 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Білоцерківського району Київської обл., розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10 березня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточно призначено до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені обов`язки. Вказаним вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , будучи засудженим 10 березня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі і на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненим від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, протягом дня 27 квітня 2015 року знаходився вдома у ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 , де разом з останнім вживав алкогольні напої. Вночі 28 квітня 2015 року, точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив вчинити крадіжку мобільного телефону марки «Bravis Base», належного потерпілому ОСОБА_9 , який знаходився на столі в кімнаті будинку останнього. Користуючись тим, що потерпілий спить та не спостерігає за його діями, ОСОБА_8 повторно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку мобільного телефону марки «Bravis Base» вартістю 270 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора «Київстар» вартістю 20 грн., після чого з місця події зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 290 грн.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання; ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 10 березня 2015 року і остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 раніше судимий 10 березня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК україни до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки. Прокурор зазначає, що обвинувачений вчинив новий злочин 28 квітня 2015 року, тобто у період іспитового строку, встановленого попереднім вироком. На думку апелянта вказане свідчить про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу тільки в частині скасування вироку суду та просила призначити новий розгляд у суді першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 3 частини 1 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.
Як встановлено в ході підготовки провадження до апеляційного розгляду, обвинуваченому ОСОБА_8 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №004992 за ч.1 ст.121 КК України було призначено судово-психіатричну експертизу.

В судовому засіданні прокурор надала суду висновок судово психіатричного експерта № 429 від 02.11.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_8 страждає на легку розумову відсталість в ступені помірно вираженої дебільності з емоційно вольовою нестійкістю. Він за своїм психічним станом не може в даний час та не міг в період інкримінованих йому дій усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом.
В зв`язку з наявним висновком експерта, прокурор змінила апеляційні вимоги та просила скасувати вирок суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Пунктом 3 частини 2 вищевказаної статті передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

Тобто, у колегії суддів наявні відомості, які викликають сумнів щодо осудності ОСОБА_8 , а відповідно до положень ст. 242 КПК України, вказаний факт повинен був бути перевірений під час досудового слідства.

Оскільки, відповідно до презумпції психічного здоров`я, що відображена в ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-ІІІ, кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах і в порядку, передбачених законом, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваного вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Якщо при новому розгляді кримінального провадження буде встановлено, що ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення був осудним, то призначене йому покарання із застосуванням ст.75 КК України слід вважати як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

С У Д Д І :
____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4