АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/3046/14-к Номер провадження 11-кп/786/93/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.194 Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Комсомольська Полтавської області та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого,-

1)07.09.2004р. Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік ;

2)24.04.2008р. Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі;

3)15.04.2009р. Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.ст.69, ч.1 ст.70,ч.4 ст.70, 72 КК України на 1рік 1місяць 5днів позбавлення волі ;

4)10.09.2010р. Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ч.1 ст.70КК України на 1 рік 1 місяць обмеження волі ;

5)21.07.2011р. Крюковським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік ;

6)12.04.2012р. Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2ст.190 КК України із застосуванням ч.4ст.70,72 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки ;

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст. 194 КК України та на підставі п.2 ч.1ст.373 КПК України виправдано у зв`язку з не доведенням у ході судового розгляду його винності у їх вчиненні.

Судові витрати, які складаються із вартості проведених експертизи в сумі 614 грн 90коп та 294 грн 84 коп віднсено на рахунок держави.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він у період з 23.05.2012 року по 28.05.2012 року (точна дата не встановлена), з метою викрадення чужого майна прибув до будинку АДРЕСА_2 , де шляхом відкриття вікна першого поверху проник до вищевказаного будинку, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_8 :

- шість радіаторних батарей «Kermi» типу FTV 22 1574 W, розміром 60х70 см, загальною вартістю 3456 грн.;

- радіаторні батареї «Kermi» типу FTV 22 1737 W, розміром 50х90 см, в кількості двох штук, вартістю 616,5 грн. кожна, на загальну суму 1233 грн.;

- дві радіаторні батареї типу FTV 22 1544 W розміром 50х80 см, вартістю 549 грн. кожна, а всього на суму 1098 грн.;

- електропилу марки Alko КЕ 2200/40 вартістю 1513 грн.;

- набір інструментів марки Craft-Tech, вартістю 529 грн., що належать ОСОБА_8 чим заподіяв останній майнової шкоди в розмірі 7829 грн.

Після цього, ОСОБА_9 з місця вчиненого злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він 16 лютого 2014 року близько 13 години 00 хв., перебуваючи на території ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», що по вул. Будівельників у м. Комсомольську Полтавської області, заволодів мотоциклом «ZHEJIANG» д.н.з НОМЕР_1 синього кольору 2008 року випуску, який належить ОСОБА_11 шляхом зламу замка запалювання мотоцикла, завів двигун та поїхав на вищевказаному мотоциклі за межі території ВАТ «ПГЗК», тим самим здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом. Своїми умисними діями, ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 8695 грн . та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

У подальшому того ж дня близько 20 год. 25 хв. ОСОБА_9 біля будинку АДРЕСА_3 шляхом спалювання знищив викрадений у ОСОБА_11 мотоцикл.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 за вищезгаданими епізодами, місцевий суд прийшов до висновку, що жоден з наданих стороною обвинувачення та досліджених судом доказів поза розумним сумнівом в межах висунутого обвинувачення, не доводять вину обвинуваченого.

У апеляційній скарзі державний обвинувач просив вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 засудити за ч.3 ст.185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст.194, 71 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і у процесі розгляду суд допустив істотні порушення кримінально процесуального закону, не взявши до уваги письмові докази, зібрані у період дії старого КПК України, що перешкодило йому ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Посилаючись на перелічені у обвинувальному акті докази, стверджує, що органом досудового розслідування повністю доведена причетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому злочинів.

Потерпіла ОСОБА_8 у поданій нею апеляції також просила вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_9 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України і повністю задовольнити її позовні вимоги. Вважає невмотивованим виправдання ОСОБА_9 , вина якого у крадіжці її майна підтверджена зібраними упродовж трьох років слідства доказами, тоді як окремі докази, надані стороною захисту і покладені судом в основу виправдання ОСОБА_12 (постанова Комсомольського міського суду та попередня апеляційна ухвала по даній справі) є неналежними та недопустимими.

При цьому потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_13 звернулись до апеляційного суду з письмовою заявою про розгляд кримінального провадження у їх відсутність.

Аналогічна заява надійшла і від потерпілого ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримував доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_9 та виступ його захисника ОСОБА_7 , які просили судове рішення залишити без змін, а принесені скарги- без задоволення, перевіривши матеріали справи, провівши часткове судове слідство в об`ємі, заявленому прокурором та обговоривши доводи апеляційний скарг, колегія суддів вважає, що принесені скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.370КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин дійшов правильного висновку про те, що не доведено вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст. 194 КК України, в яких той обвинувачується.

Свій висновок суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 .

Вирок відповідає вимогам статей 370,373,374КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачення ОСОБА_9 у крадіжці майна з домогосподарства потерпілої ОСОБА_8 насамперед ґрунтувалося та його показаннях, зібраних за дії старого КПК України, показаннях потерпілої, яка засвідчила факт крадіжки, але у більшому об`ємі та ще більш громіздкого майна, ніж поставлено у провину обвинуваченому, на показаннях свідків ОСОБА_14 , слідчого ОСОБА_15 , понятого при відтворенні обставин злочину ОСОБА_16 , медичних працівників ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Між тим, будучи допитаними в суді першої та за клопотанням прокурора і у суді апеляційної інстанції лікарі Комсомольського ЦПМСД ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили лише те, що у період вчинення цього злочину як ОСОБА_9 , так і свідок ОСОБА_14 , як наркозалежні особи, проходили амбулаторно курс замісної терапії по метадоновій програмі, причому ОСОБА_9 пройшов його успішно.

Свідок ОСОБА_14 у обох судових інстанціях засвідчив тільки про те, що у один із днів літа, коли його підвозив до лікувального закладу ОСОБА_12 , від бачив на задньому сидінні його автомобіля якісь прикриті речі, схожі на ребра радіаторів, труби, про що розповів працівникам міліції, коли вони стали розпитувати. Але чи було це викрадене майно, чи інструмент, і куди воно поділося, він насправді не знає. Після контузії він довго вживав наркотичні засоби і про що на слідстві розповідав працівникам міліції не пам`ятає. Як ОСОБА_9 переносив вантаж за свого автомобіля до двору чоловіка на прізвище « ОСОБА_19 » він не бачив. До того ж, як установлено місцевим судом, на початковому етапі слідства у даній справі, сам ОСОБА_14 був під слідством, а у подальшому відбував покарання у виправному центрі.

Факт придбання у обвинуваченого ОСОБА_12 опалювальних батарей категорично заперечив і свідок ОСОБА_20 (т1а.с.180), у домогосподарстві якого під час санкціонованого обшуку ніяких речових доказів знайдено не було (т.1а.с.127-135), як і за місцем проживання ОСОБА_9 (т.1а.с.188-189).

Згідно показань потерпілої ОСОБА_8 в ході судового розгляду та даних, викладених у її цивільному позові, вона пояснювала, що факт проникнення злочинців до її домогосподарства був записаний камерою відео спостереження, де було зафіксовано, як у ніч на 24 травня 2012року зловмисники у темну пору доби на автомобілі вітчизняного виробництва під`їхали до її будинку, припаркувались не вимикаючи фар, по двору стали ходити двоє осіб з ліхтариками, які там були не вперше, оскільки добре орієнтувались, бо знали де знаходиться щитова, для вимкнення напруги. Злочинці не змогли б виносити батареї через вхідні двері, оскільки не могли відімкнути замок, який при її поверненні пошкоджений не був. Вона звертала увагу працівників міліції на чіткі сліди залишені крадієм на балконі, оскільки проникаючи до будинку він вимазав взуття у фарбу, якою вона пофарбувала підлогу, але ці сліди зафіксовані не були.

Вбачається також, що дане кримінальне провадження розглядалося судом двічі, за старим КПК України і за нині чинним, і у обох судових засіданнях ОСОБА_12 категорично заперечував свою провину у викраденні майна з будинку потерпілої ОСОБА_21 , стверджуючи про недозволені методи слідства за відсутності захисника.

Із наявних у кримінальному провадженні процесуальних документів видно, що у 2013році повертаючи дану кримінальну справу на додаткове розслідування, як суд першої (т.2а.с.107), так і другої інстанції (т.2а.с.101-106) указували на суттєву неповноту і однобічність досудового розслідування, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку, на формальність зібраних доказів - явки з повинною, протоколів допитів ОСОБА_12 , відтворення обстановки та обставин події з ним, яке по суті було зведено до фотографування обвинуваченого на місці події, необхідності ретельної перевірки недозволених методів слідства, яка на порушення вимог ст.374КПК України (в ред.1960р.) так проведена і не була. Зверталась також увага як на протиріччя у показаннях самого ОСОБА_12 , зокрема, щодо переліку викраденого (спочатку вказував про викрадення косілки, потім відмовився від цього) способу і часу вчинення злочину, так і протиріччя з показаннями потерпілої.

До того слід звернути увагу і на те, що потерпіла ОСОБА_22 окрім майна, яке інкриміновано ОСОБА_12 , заявляла і про викрадення у неї цей же період 25 метрів труби діаметром 50мм із нержавіючої сталі товщиною 3 мм, яка була закопана в землі, колонки із нержавіючої сталі вартістю 5тис.грн., металевих хромованих сходів до басейну.

За таких обставин твердження прокурора що суд у своєму вироку ігнорував докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження щодо винуватості ОСОБА_12 у крадіжці чужого майна не відповідають дійсності. Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд у мотивувальній частині вироку дав належну та об`єктивну оцінку всім доказам кримінального провадження і саме внаслідок всебічного аналізу цих доказів дійшов вірного висновку, що вони є суперечливими та недостатніми для однозначного висновку про доведеність вини ОСОБА_12 на ч.3ст.185КК України.

Не було надано таких доказів і під час апеляційного розгляду при проведенні часткового судового слідства, яке ініціював державний обвинувач.

Після направлення справи на додаткове розслідування ОСОБА_12 була висунута нова підозра у незаконному заволодінні вдень 16 лютого 2014року на охоронюваній території ВАТ «Полтавський ГЗК» мотоциклом «ZHEJIANG» д.н.з НОМЕР_1 синього кольору 2008 року випуску, який належить ОСОБА_23 , та в умисному його знищенні шляхом підпалу.

Прямими доказами його вини згідно обвинувального акту є показання працівників гірничо-збагачувального комбінату ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Допитана в ході апеляційного розгляду свідок ОСОБА_24 повідомила, що того дня близько 13год. вона бачила біля місця куріння чоловіка у спортивній куртці та штанах, який крутився біля мотоциклу та у якого поцікавилась кого він чекає. Згодом бачила як цей незнайомець сів на мопед та поїхав. Під час досудового слідства вона впізнала ОСОБА_12 , як особу, що викрала мопед, що за твердженням сторони обвинувачення є неспростовним доказом.

У той же час, як вірно встановлено місцевим судом, у чому переконалася і апеляційна інстанція, впізнання особи, причетної до злочину указаним свідком проводилося двічі і спочатку вона вказала на статиста, бувшого працівника міліції ОСОБА_26 (т2а.с.36-38), через що у той же день, через 10 хвилин, без зміни осіб, які пред`являлися для впізнання, та їх розміщення, на прохання слідчого було проведено повторне впізнання, при якому та впізнала уже ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_25 показувавв, що 16.02.2014року по закінченню обідньої перерви він також бачив біля мотоцикла ОСОБА_27 невідомого чоловіка, який нервував, про що повідомив по телефону володільця транспортного засобу. Невдовзі побачив, що невідомий, схожий на ОСОБА_12 поїхав на мотоциклі з території комбінату.

Даючи свідчення в апеляційному суді ОСОБА_28 також додатково повідомив, що після прибуття на місце події оперативних працівників, вони показували йому кілька фотографій, не складаючи при цьому ніяких документів, серед яких він вибрав приблизно схожу особу. Через два місяці він прибув до міліції за викликом слідчого. У цей час звідти виходила ОСОБА_29 , яка не впізнала ОСОБА_12 , а вказала на статиста, через що з нею проводили впізнання вдруге. Перед впізнанням слідчий його не допитував, він упізнав ОСОБА_12 , фотографію якого раніше йому уже показували, та підписав підготовлені слідчим документи. Чому його описання прикмет особи крадія мотоциклу (Т.2а.с.34) повністю співпадає з описанням, яке міститься у протоколі впізнання зі свідком ОСОБА_29 (Т2 а.с.36,39), пояснити не може.

При цьому обидва свідки обвинувачення пояснили, що не можуть з впевненістю стверджувати, що саме ОСОБА_12 є тією особою, яка вчинила злочин.

Стаття 228 КПК України чітко регламентує процедуру пред`явлення для впізнання. Частиною першою указаної статті прописано, що перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети особи.

Норми цього закону слідчим при проведенні цієї самостійної слідчої дії у даному кримінальному провадженні були ігноровані.

У відповідності до ст.84КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Є очевидним, що такі показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , грубі порушення вимог чинного процесуального законодавства при проведенні впізнання особи, які суд вірно визнав недопустимими доказами, як і сукупність непрямих доказів, не викривають ОСОБА_12 як особу, що вчинила інкриміновані йому злочини по заволодінню та знищенню мотоциклу. Більше того, допитані в суді свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 підтвердили, що у день вчинення крадіжки мотоциклу виправданий весь день працював вдома, варив огорожу і нікуди не відлучався.

Отже, виходячи з вимог закону про презумпцію невинуватості, суд першої інстанції обґрунтовано і з наведенням у вироку відповідних та переконливих мотивів дійшов висновку про недоведеність висунутого щодо ОСОБА_9 обвинувачення і за ч.2 ст.289, ч.2 ст. 194 КК України і своїм вироком виправдав його.

Дане судове рішення в повній мірі відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, а також матеріалам даного кримінального провадження, тому підстав для його скасування судова колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Комсомольська Полтавської області та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року щодо виправданого ОСОБА_9 - без змін.

СУДДІ: ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом Суддя: ОСОБА_2 .