Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/940/2015 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 185 КК Доповідач: ОСОБА_2
У х в а л а
Іменем України

12 04 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0007188 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року,

ВСТАНОВИЛА
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженку с. Копистин, Хмельницького району, Хмельницької області, українку, громадянку України, з повною середньою освітою, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015 за ч. З ст. 185 КК
України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік
визнано винуватою в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з робуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015 більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі країни на постійне проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції; повідомляти ці органи про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для грації в органи кримінально - виконавчої інспекції.
Запобіжний захід застосований відносно обвинуваченої ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено без зміни - заставу у розмірі 30 мінімальних заробітних (36 540 грн.). Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 36 540 грн. визначено повернути застоводавцю.
Крім того цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , уродженця м. Вінниця, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, без встановленого місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обовязків передбачених ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції; повідомляти ці органи про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції

та щодо якого матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15.03.2016 року.
За цим вироком ОСОБА_7 визнана винною в тому, що 18.12.2014 року в період часу з 09:00 год. до 12:00 год., за попередньою змовою групою осіб, з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, знаходячись у приміщенні під`їзду № 2 в будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, зламали замок вхідних дверей до кв. АДРЕСА_4 , та проникли у житло. Знаходячись в приміщенні квартири, умисно з корисливих спонукань, діючи за попередньою змовою групою осіб, керуючись умислом направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, повторно таємно викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: туфлі чоловічі шкіряні фірми «Вітто Россі» вартістю 1500 грн., сумку спортивну синього кольору «Адідас» вартістю 200 грн., фен «Філіпс Вояжер твіст» вартістю 800 грн., телефон стаціонарний «Філіпс» вартістю 600 грн., «Вай-фай» роутер «Асус» вартістю 1500 грн., а всього на загальну суму 4600 грн., після чого з викраденим залишили місце вчинення злочину, і розпорядились ним на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи, вказує на неправильнезастосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністьпризначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, внаслідок м`якості, та просить скасувати вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, внаслідок м`якості, постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік - виконувати самостійно.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт вказує, що застосовуючи до засудженої ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, та звільняючи від призначеного покарання з іспитовим строком, судом першої інстанції не враховано, що остання засуджена вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015 за вчинення аналогічного злочину проти власності до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнена від кримінальної відповідальності з іспитовим строком на 1 рік, та повторно вчинила новий злочин, а посилання суду на обставину, що обвинувачена є єдиним членом сім`ї який може працювати є безпідставним, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 не працює та визначила для себе як заробіток викрадення чужого майна, що свідчить про небажання перевиховуватись та стійке прагнення вести злочинний спосіб життя.
Окрім того, апелянт зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що спричинену шкоду потерпілому обвинуваченими фактично не відшкодовано, а щире каяття ОСОБА_7 , необхідно вважати формальним та слід розцінювати як прагнення пом`якшити покарання.
Також, прокурор вказує на порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 70 КК України та вважає, що вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік потрібно виконувати самостійно.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок суду скасувати в частині призначення покарання, обвинувачену ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, надавши засудженій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині неврахування при призначенні обвинуваченій виду та розміру покарання та звільнені обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, в зв`язку з тим, що остання засуджена вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015 за вчинення аналогічного злочину проти власності до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнена від кримінальної відповідальності з іспитовим строком на 1 рік, та повторно вчинила новий злочин, колегія суддів визнає безпідставними.
Так, при визначені виду та розміру покарання обвинуваченій судом першої інстанції було відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, оскільки кримінальне правопорушення за яке її було засуджено було вчинено до постановлення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015 року, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині безпідставні.
Серед іншого, колегія суддів бере до уваги, що на момент апеляційного розгляду, ухвалою Вінницького міського суду від 10.03.2016 року ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного покарання вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині безпідставного звільнення обвинуваченої від відбування покарання та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості, оскільки судом не враховані дані про особу обвинуваченої та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки тяжкість злочину, та обставини вчинення злочину, а також характеризуючи дані про особу обвинуваченої були предметом детального аналізу суду першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки судом призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, з врахуванням обставини, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутності обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, враховуючі характеризуючи дані та збіг тяжких сімейних обставин, який був підтверджений відповідними довідками.
Крім цього, колегія судів, бере до уваги, ту обставину, що в судових дебатах прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження по суті, просив суд призначити покарання ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі та звільнити її, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, як було слушно зазначено в запереченнях на апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва захисником ОСОБА_8 .
Колегія суддів також приймає до уваги той факт, що після скоєння вказаного злочину обвинувачена не притягувалася ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, відбула призначене покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18.02.2015 року тобто стала на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як засудженим так і іншими особами.
Беручи до уваги, що в ході апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання,
керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И ЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
Підпис підпис підпис
_________________ ________________ _________________

З оригіналом згідно: Суддя ОСОБА_2

Секретар ОСОБА_12