АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/668/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/494/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар судового засідання: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000469 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 04.03.2016 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воркути Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, маючого тимчасову посвідку на проживання, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Запобіжний захід у вигляді «особистого зобов`язання» до набрання вироком законної сили залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9015 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 05.08.2015 року близько 05 год. 45 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Leganza» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. Червонопрапорній в м. Херсоні з боку вул. Комкова, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3(б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та недбалість до дорожньої обстановки, рухався з перевищенням максимально дозволеної швидкості в межах населеного пункту, у зв`язку з чим в момент виникнення небезпеки, а саме велосипедиста ОСОБА_9 , який перетинав вказане перехрестя по другорядній дорозі, вул. Комкова, у напрямку справа наліво відносно руху автомобіля, не прийняв заходів для зменшення швидкості або зупинки автомобіля, в результаті чого допустив зіткнення з останнім. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 від отриманих травм помер на місці події.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції та пом`якшити покарання. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, але не врахував обставин, які не давали підстав такого розгляду, оскільки він хоча і вказав, що визнає свою вину, але свідчив про те, що заперечує ті фактичні обставини злочину, які були встановлені слідством. Також посилається на те, що він народився та виріс на території Російської Федерації, і хоча в Україні перебуває з 2000 року, однак українську мову розуміє лише на побутовому рівні, а тому не зміг правильно зрозуміти положення ч. 3 ст. 349 КПК України, крім того він є юридично не обізнаним. Зазначає, що суд першої інстанції не роз`яснив йому положень ст.ст. 20, 49 КПК України, чим порушив його право на захист. Вважає, що суд ухваливши обвинувальний вирок, призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, яке хоч і не виходить за межі, встановленого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, що є наслідком однобічності та неповноти судового слідства, оскільки не були належним чином з`ясовані з достатньою повнотою дані про його особу, а саме судом не враховано, що він визнав частково вину у скоєному злочині, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину на досудовому слідстві, під час судового слідства зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну злочином. Також, судом в ухваленому вироку було зазначено, що він за місцем проживання характеризуюся посередньо, однак судом в дійсності не було враховано вказану обставину під час призначення покарання, оскільки вказана обставина не характеризує його з негативної сторони.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з тим, що суд першої інстанції при ухваленні вироку, у порушення вимог ст. 337 КПК України, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення та безпідставно додатково кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_10 у бік погіршення його становища, як порушення правил експлуатації транспортного засобу, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на порушення обвинуваченим правил експлуатації транспорту, в решті цей же вирок просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора та потерпілу, які просили відхилити апеляційні вимоги обвинуваченого, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, дії обвинуваченого кваліфіковані за ст.286 ч.2 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Норма ст. 349 ч. 3 КПК України передбачає можливість визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини справи не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.
Звукозаписом судового засідання від 04.03.2016 року підтверджено, що суд першої інстанції у повні мірі виконав положення ст. 349 ч. 3 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому її зміст, в тому числі щодо можливості оскарження вироку суду в разі застосування скороченого порядку дослідження доказів лише в частині призначеного покарання, на що ОСОБА_7 підтвердив, що положення змісту вказаної норми закону йому повністю зрозумілі і надав свою згоду на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України
При цьому, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, висловив розкаяння з приводу вчиненого, добровільно, без будь-якого примусу дав послідовні показання про обставини вчинення злочину, які відображено у вироку та повністю узгоджуються з фактичними обставинами справи, викладеними в обвинувальному акті, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про часткове визнання ним своєї вини, оспорювання фактичних обставин справи та відсутності підстав для застосування ч. 3 ст. 349 КПК не відповідають дійсності, оскільки спростовуються його показаннями, зафіксованими на технічному носії інформації.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Виходячи з наведеного, за відсутності порушень з боку суду вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, колегія суддів залишає доводи апеляції в частині заперечення обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження без розгляду на підставі ч. 2 ст. 394 КПК України.

Доводи апеляції обвинуваченого про порушення права на захист колегія суддів не приймає до уваги, оскільки звукозаписом судових засідань підтверджено, що ОСОБА_7 отримав пам`ятку про свої права та обов`язки, був з нею обізнаний, суд з`ясовував чи має він клопотання, однак ОСОБА_7 клопотань про призначення йому захисника не заявляв, при цьому відповідно до ст. 52 КПК України участь захисника у вказаному провадженні не є обов`язковою.

Також, звукозаписом судового засідання від 04.03.2016 року (09:29 год.) підтверджено, що головуюча двічі з`ясовувала у ОСОБА_7 чи добре розуміє він українську мову і отримала ствердну відповідь. Клопотань про залучення перекладача ОСОБА_7 також не заявляв, тому відповідні доводи апеляційної скарги про нерозуміння української мови та незабезпечення участі перекладача в судовому засіданні, колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з цим, при кваліфікації дій обвинуваченого суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, при дослідженні доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України зміна власне судом кваліфікації діяння не допускається, оскільки у такому випадку надану органом досудового розслідування кваліфікацію злочину, суд визнає такою, що не оспрюється.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Суд першої інстанції, правильно виклавши у вироку зміст обвинувачення відповідно до обвинувального акту, при наданні кваліфікації діями ОСОБА_7 зайво вказав на кваліфікуючу ознаку «порушення експлуатації транспорту», тому доводи апеляційної скарги прокурора про виключення вказаної кваліфікуючої ознаки з мотивувальної частини вироку підлягають задоволенню, а вирок в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 зміні на підставі п. 2 ч.1 ст. 408 КПК України.
Що стосується призначеного судом покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував відомості про особу винного, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину.
Крім того, суд першої інстанції у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідком якого стала смерть людини, а також те, що обвинувачений протягом 2014-2015 рр. неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху (а.п. 41), однак належних висновків для себе не зробив, заподіяну злочином шкоду не відшкодував.

Враховуючи наведені обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 основного покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, що є справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав для скасування або зміни вироку в частині призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого про неврахування судом обставин, що пом`якшують покарання є безпідставними, оскільки щире каяття у вчиненні злочину та активне сприяння у його розкритті враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, і обґрунтовано стали підставами для призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, проте, на думку колегії суддів, з огляду на наведені у вироку відомості про особу винного та тяжкість вчиненого злочину, не є достатніми для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, або застосування положень ст. 69 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

З наведених підстав, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, п.2 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити у повному обсязі, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 04.03.2016 року щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій обвинуваченого змінити.

Виключити з мотивувальної частини вказаного вироку кваліфікуючу ознаку вчинення злочину «порушення експлуатації транспорту».
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.
Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Судді: (три підписи)
З оригіналом згідно.
Головуючий: ОСОБА_2