Справа 216/5150/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.11.2016 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

представника скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі скаргу ОСОБА_5 , представника скаржника ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, щодо не повернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:
25.10.2016р. до суду надійшла скарга ОСОБА_5 , представника скаржника ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, щодо не повернення тимчасово вилученого майна. В обґрунтування своїх вимог по скарзі, скаржник та представник скаржника зазначили , 05.10..2016 року слідчим СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області був тимчасово вилучений автомобіль марки «Dewoo Sens T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобіля серії НОМЕР_2 від 22.09.2004 року.

Відповідно ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені під час обшуку речи вважаються тимчасово вилученим майном, але в супереч положень ч. 5 ст. 171 КПК України слідчий не звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення, тобто, безпідставно вилучене майно яке повинно було негайно повернуто особам у яких воно вилучено.

Представник скаржника підтримав скаргу, надав суду пояснення аналогічні обставинам викладеним у скарзі.

Старший слідчій ОСОБА_4 , не заперечував проти задоволення скарги, надав суду пояснення, що необхідність у накладенні арешту на майно відпала, оскільки усі експертизи проведені, а відтак майно можливо повернути .

Заслухавши пояснення представника скаржника, слідчого, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В частині 7 ст.236 КПК України, крім іншого, вказано про те, що вилучені під час обшуку слідчим, прокурором речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 цієї ж процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо…

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу.

При цьому, в частині 5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В даному спірному випадку, зазначене в частині 5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, при цьому слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Аналізуючи правовий зміст частини 7 ст.236 і частини 1 ст.98 КПК України та науково практичного коментарю до неї, частини 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до частини 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст.98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за мінуванням стадії накладення на нього арешту відповідно до правил частини 5 ст.171 КПК України, діючим КПК України не передбачено.

Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і частини 7 ст.236 КПК України.

В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст.169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.

Оцінюючи зібрані по справі докази, аналізуючи правові позиції учасників процесу, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки слідчий, визнаючи тимчасово вилучене майно ОСОБА_5 доказом в кримінальному провадженні, яке розслідується відносно іншої особи, фактично вийшов за межі можливих варіантів щодо процесуальної долі такого майна, визначених частиною 1 ст.167 КПК України (арешт або повернення).

Крім цього, згідно частини 1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 ст.303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 98-100, 169, 303-307, 309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_5 , представника скаржника ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора, щодо не повернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати старшого слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 та інших слідчих, в провадженні яких знаходиться кримінальне провадження 0000725 від 06.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, повернути ОСОБА_5 автомобіль марки «Dewoo Sens T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобіля серії НОМЕР_2 від 22.09.2004 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1