Ухвала
іменем україни
23 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: прокурора захисника при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000001 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Малинівка Новоселицького району Чернівецької області, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді позбавлення волі на 5 років.
Судом вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.
Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасовано та постановлено новий, яким дії ОСОБА_7 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 115 КК України та за призначено покарання у виді позбавлення волі на 9 років.
Стягнуто з ОСОБА_7 11 667 грн 02 коп на відшкодування судових витрат у справі.
Вироком Апеляційного суду ОСОБА_7 , визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 січня 2015 року, біля 3-ї години ночі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на території власного домогосподарства у с. Малинівка Новоселицького району Чернівецької області, під час конфлікту з ОСОБА_8 , взяв з сейфа свою мисливську рушницю марки «Stoeger 2000 De Luxe» калібру 12/76 та умисно здійснив постріл у грудипотерпілого, внаслідок чого останній помер на місці події.
У касаційній скарзі захисник засудженого просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 , перекваліфікувати дії його підзахисного з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити за цим законом більш м`яке покарання. Наголошує на тому, що вбивство було вчинено з необережності, ОСОБА_7 не мав умислу на позбавлення життя потерпілого, апеляційним судом було неправильно застосовано кримінальний закон, внаслідок чого призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав свою скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку апеляційного суду, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Твердження захисника у скарзі про відсутність у ОСОБА_7 умислу на вбивство та посилання на те, що потерпілий своїми діями спровокував конфлікт, задав ОСОБА_7 тілесні ушкодження, внаслідок чого примусив його захищатись від неправомірних дій потерпілого, а сам постріл відбувся випадково від того, що потерпілий потягнув заряджену рушницю на себе, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 119 КК України на ч. 1 ст. 115 цього Кодексу, апеляційний суд своє рішення про необхідність кваліфікації дії ОСОБА_7 , як умисне позбавлення життя особи, прийняв, враховуючи конкретні обставини справи, здійснив порівняльний аналіз та оцінив наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, врахував мотиви вчинення злочинних дій з наведенням відповідного обґрунтування.
Так, зокрема, апеляційний суд взяв до уваги показання самого засудженого, який підтвердив, що між ним та ОСОБА_8 кілька років до цього були неприязні відносини, а в день вчинення злочину конфлікт стався через ревнощі, оскільки потерпілий повідомив ОСОБА_7 , що спить з його дружиною, почалась бійка, внаслідок чого засуджений пішов до хати, взяв з сейфа рушницю, зарядив її чотирма патронами та вийшов у двір, щоб налякати ОСОБА_8 . Коли останній став наближатись, ОСОБА_7 здійснив попереджувальні постріли, а потім опустив рушницю та вистрелив у потерпілого (а.п. 69 т. 1).
Підтвердженням того, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мав місце конфлікт, є висновок судово-медичної експертизи від 12.01.2015 року, з якого вбачається, що на тілі ОСОБА_7 виявлено ушкодження у вигляді синців та саден, ран на обличчі, які, мають ознаки легкого тілесного ушкодження та легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я і по строку виникнення можуть відповідати 01.01.2015 року (а.п. 216 т.1).
При цьому, як вбачається з вироку апеляційного суду, колегія суддів правильно врахувала, що частина тілесних ушкоджень засудженому заподіяли свідки ОСОБА_9 та інші особи, які того вечора були в дворі ОСОБА_7 та застосовували до нього насильство внаслідок здійснення ним пострілу у салоні автомобіля.
Крім часткового визнання своєї вини засудженим, його вина підтверджується також показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків, даними слідчого експерименту, проведеного з участю обвинуваченого, висновками судових експертиз.
Так, зокрема, потерпіла ОСОБА_10 дала показання, що між її покійним братом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до цього кілька років були дуже неприязні відносини через ревнощі, однак останнім часом вони нібито помирились; свідок ОСОБА_11 показав про те, що після вчинення злочину ОСОБА_7 добровільно видав дільничному інспектору міліції свою рушницю, а коли всі очікувати приїзд оперативної групи, ОСОБА_7 поводив себе агресивно, самовільно взяв у автомобілі рушницю та почав стріляти, після чого всі присутні чоловіки були вимушені вирвати з рук засудженого рушницю, при цьому завдавши ОСОБА_7 , який чинив опір, декілька ударів.
Аналогічного змісту показання дав свідок ОСОБА_12 , зокрема, про те, що він, як дільничний інспектор міліції, приїхав на місце події, побачив у дворі домогосподарства ОСОБА_13 мертвого чоловіка, який лежав неподалік від хвіртки, сам ОСОБА_7 на його запитання відповів, що це він убив ОСОБА_8 та добровільно видав йому свою мисливську рушницю. Рушницю дільничний положив до салону свого автомобіля і з метою запобігти селянам вчинити самосуд, наказав ОСОБА_7 сидіти в його автомобілі. Разом з тим, ОСОБА_7 , перебуваючи у салоні автомобіля, вів себе агресивно, здійснив постріл з рушниці, внаслідок чого 5-7 чоловіків, що були у дворі, з силою витягли ОСОБА_7 з автівки та повалили на землю. Розборонивши чоловіків, він побачив на обличчі ОСОБА_7 синці та садна. Раніше тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_7 він не бачив.
Винуватість засудженого підтверджується даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №2-Н, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала від проникаючого сліпого вогнепального дробового поранення грудної клітки з руйнуванням серця.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , тулуб потерпілого у момент здійснення пострілу перебував у вертикальному положенні, а постріл був здійснений з близької відстані. При цьому, при проведенні судово-медичної експертизи не виявлено достатньо-достовірних даних для надання стверджувальної відповіді про те, що постріл був проведений у притул, як про це стверджує у своїх показаннях засуджений (т. 1 а.п. 283-286).
Дані, що містяться у судово-медичній експертизі речових доказів №95-МК, свідчать про те, що досліджувані пошкодження одягу потерпілого ОСОБА_8 та порівняльні дані дозволили експертам припустити, що відстань, з якої був здійснений постріл, не перевищує 0,2 метри, при цьому потерпілий був повернутий до підозрюваного передньо-боковою поверхнею тіла, що також спростовує показання засудженого про те, що потерпілий притягнув рушницю до себе упритул, внаслідок чого відбувся постріл (т. 1 а.п. 332-336).
За відсутністю будь-яких об`єктивних даних про контактування потерпілого з рушницею, яка була у руках засудженого, з огляду на дані, що містяться у експертизах, слідчих експериментах, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, що були виявлені у потерпілого, апеляційний суд,

дослідивши та проаналізувавши докази, обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 .
Отже, зважаючи на наведене, кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає, що вирішення цього питання судом відповідає положенням ст. 65 КК України, оскільки судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та інші, передбачені законом обставини. Будь-яких підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення не допущено, касаційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433 - 436, 438 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2