Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/8374/15-к
Провадження №1-кп/523/391/15
У Х В А Л А
23.11.2015 року м. Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , під час розгляду у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
Сторона захисту заперечила проти задоволення клопотання прокурора і при цьому адвокат ОСОБА_4 усно заявив клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що було обґрунтовано необхідністю досягнення розумного компромісу в питанні застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого, ніж ув`язнення.
З`ясувавши думки учасників процесу у заявлених клопотаннях, суд дійшов наступного.
Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Частиною 2 ст.184 КПК України передбачено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується застосування запобіжного заходу, надається обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Оскільки адвокатом ОСОБА_4 не дотримано письмової форми внесення власного клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а його усне заявлення відбулося з порушенням для останньої особи вищезазначеного трьохгодинного строку, то суд, з метою не допущення порушень права ОСОБА_5 на захист, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні такого клопотання.
Оцінюючи доводи прокурора про наявність доказів в обґрунтування існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, суд вважає, що ці доводи не є переконливими.
Так, судом було задоволено клопотання сторін про допит суді свідків ОСОБА_6 (бабусі обвинуваченого) та ОСОБА_8 (матері обвинуваченого) для перевірки доводів клопотання про ув`язнення обвинуваченого та заперечень проти нього.
Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_6 в суді показала, що перебуваючи в квітні цього року на стаціонарному кардіологічному лікуванні, їй стало відомо із слів доньки ОСОБА_8 про те, що обвинувачений підрізав ножем якогось знайомого тому парубка. Вбивству нібито завадив рідний брат обвинуваченого ОСОБА_9 , який відібрав у ОСОБА_5 ніж. Очевидцями події були інші особи: чоловік на ім`я ОСОБА_10 , який торгує на базарі горілкою, дівчина на ім`я ОСОБА_11 , а також жінка грузинської національності. Свідок ОСОБА_6 також зазначає, що всі перелічені очевидці, а також потерпілий парубок, вимушені були змінити показання під тиском і загрозами ОСОБА_5 , а жінка грузинської національності взагалі стала переховуватися. Щодо обставин конфлікту, який виник наприкінці жовтня цього року між її онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_6 пояснила що особисто бачила, як в ході словесного конфлікту між ними обвинувачений наносив удари ОСОБА_7 макогоном, проте причини конфлікту їй невідомі.
В свою чергу свідок сторони захисту ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що її мати, ОСОБА_6 , перебувала в квітні цього року на лікуванні в реанімаційному відділенні в дуже тяжкому, неадекватному стані і при цьому ОСОБА_8 лише повідомляла їй про те, що її сина лише підозрюють в участі у бійці, без будь-яких інших подробиць. Як вбачається з подальших показань свідка ОСОБА_8 їй взагалі не відомі обставини події, за вчинення якої її сина притягують до кримінальної відповідальності.
Таким чином суд констатує, що існує вірогідний сумнів в об`єктивності показань заявленого стороною обвинувачення свідка ОСОБА_6 , обґрунтований існуючим між нею та обвинуваченим родинним конфліктом.
Долучений до клопотання прокурора звукозапис конфлікту, що ймовірно виник між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , неможливо визнати належним і допустимим доказом, оскільки цей запис був несанкціоновано здійснений останньою особою.
Показання ж свідка ОСОБА_6 про обізнаність стосовно обставин діянь, що вмінені ОСОБА_5 та а є предметом даного судового розгляду, є показаннями з чужих слів, та прямо спростовані ОСОБА_8 , як особою, яка була джерелом отримання цих показань.
Будь-яких інших об`єктивних доказів на підтвердження можливого перешкоджання ОСОБА_5 встановленню істини в провадженні прокурором надано не було.
Слід зазначити, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Проте, тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Оцінюючи ж довід прокурора про наявність у обвинуваченого непогашеної судимості суд вважає, що ця обставина має бути обов`язково врахована при визначенні виду та міри можливо призначеного судом покарання в разі винесення щодо ОСОБА_5 обвинувального вироку.
При вирішенні питання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу суд враховує наявність у обвинуваченого декількох прогресуючих невиліковних захворювань, що підтверджено наданими стороною захисту: повідомленням начальника Одеського слідчого ізолятору від 28 квітня 2015 року №5/12-7219,листом головного лікаря КУ «Міський протитуберкульозний диспансер» від 18 травня 2015 року №244, а також консультативним висновком спеціаліста лікаря ОСОБА_13 від 23 листопада 2015 року.
Зазначені докази про особу ОСОБА_5 суд також витлумачує на користь обвинуваченого.
Крім того, суд зазначає, що протягом судового розгляду даного кримінального провадження обвинуваченим не було допущено жодного випадку порушень його застосування.
З врахуванням сукупності вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав длязастосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.331, 350 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про застосування до обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на остаточне прийняте в кримінальному провадженні судове рішення.

Головуючий ОСОБА_1