АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/912/16 Справа № 192/1473/16-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 19 грудня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, -

у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Матеріали провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

та, в режимі відеоконференції, засудженого ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України та шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Початок строку відбування покарання 18.10.2013 року, кінець строку 11.12.2016 року.
11 березня 2016 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції від 22 березня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд прийняв до уваги пояснення представника колонії та не врахував належним чином, що за весь час відбування покарання він має лише одне стягнення за порушення локалізації, яке погашене, він працевлаштований, має заохочення за добросовісне ставлення до праці. Має заохочення у другому кварталі 2016 року, проте воно не зазначено у довідці. Зауважує, що останні 18 місяців працює по дві зміни та приймає активну участь в самодіяльних організаціях. Зазначає, що його сім`я потребує допомоги, у зв`язку з чим просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, з підстав, зазначених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив її скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на її необґрунтованість та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи засудженого, що наявні обставини для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Із матеріалів провадження та технічної фіксації судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення умисних злочинів, в тому числі й тяжкого, за які раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, працевлаштований з квітня 2014 року, має тільки одне заохочення за весь період відбування покарання. Згідно характеристик засуджений ОСОБА_6 характеризувався негативно та посередньо, уникає виконання робіт із благоустрою установи, не приймає участі в організації виховних заходів, в програмах диференційованого виховного впливу та не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок.

За рішеннями комісії установи від 16.01.2015 року, 29.07.2015 року та 26.02.2016 року засудженому відмовлено в застосуванні зміни умов тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покарання та в умовно-достроковому звільненні як такому, що не стає на шлях виправлення.

Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_6 , під час відбування покарання є зразковою, сумлінною та свідчить про його повне виправлення.

Крім того, враховуючи застосування до засудженого положень ч. 5 ст. 72 КК України та зарахування йому в строк відбування покарання одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів приходить до висновку, що строк фактично відбутого ОСОБА_6 покарання не є достатнім для його виправлення, у зв`язку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4