АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1535/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_10 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 38 500 доларів США, які вилучені під час проведення обшуку у нежитловому приміщенні банку «ПУМБ» (), відділення № 19 за адресою: м. Київ, Оболонська Набережна, 15, корп. 5, а саме у банківській ячейці № 003, якою за договором користується ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ч. 1 ст. 172 КПК України та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, апелянт звертає увагу суду на те, що грошові кошти, що зберігалися в сейфі № 3 банку «ПУМБ» є особистою власністю ОСОБА_7 , оскільки вказані кошти останній отримав в борг від ОСОБА_11 для придбання в майбутньому квартири, а тому вони не мають відношення до даного кримінального провадження.

Одночасно, адвокат ОСОБА_8 просить поновити строк апеляційного оскарження.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник послався на те, що копію оскаржуваної ухвали ним отримано на адвокатський запит 27.04.2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження адвокат ОСОБА_8 не пропустив, а його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею 22 лютого 2016 року без виклику у судове засідання власника майна ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 . 11.04.2016 року адвокат ОСОБА_8 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з адвокатським запитом та 27.04.2016 року отримав ухвалу слідчого судді. З апеляційною скаргою адвокат ОСОБА_8 звернувся 28.04.2016 року, а тому апелянт не пропустив п`ятиденний строк апеляційного оскарження.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління прокуратури м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001331 від 04.12.2015 за зверненням ОСОБА_12 , за фактом вимагання в нього неправомірної вигоди, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор ТОВ «БТІ Міжрегіональне» ОСОБА_7 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , користується номером мобільного телефону НОМЕР_1 , маючий у користуванні автомобіль «Тойота Авалон», державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_13 , за попередньою змовою із службовими особами відділу реєстрації речових прав управління держаної реєстрації Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України приймаючи клієнтів, які були направлені вищевказаними службовими особами, з корисливих мотивів, вимагає у ОСОБА_12 неправомірну вигоду з метою її подальшої передачі службовим особам відділу реєстрації речових прав управління держаної реєстрації Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України за вчинення ними дій, які входять до кола її службових повноважень, а саме за здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Таким чином у органа досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що директор ТОВ «БТІ Міжрегіональне» ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.

22 лютого 2016 року слідчий в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти в сумі 38 500 доларів США, які вилучені під час проведення обшуку у нежитловому приміщенні банку «ПУМБ» (), відділення № 19 за адресою: м. Київ, Оболонська Набережна, 15, корп. 5, а саме у банківській ячейці № 003, якою за договором користується ОСОБА_7 та того ж дня ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва вказане клопотання задоволено.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0001331 про накладення арешту на грошові кошти в сумі 38 500 доларів США, які вилучені під час проведення обшуку у нежитловому приміщенні банку «ПУМБ», слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, прокурора та прийшов до висновку, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з матеріалів провадження, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001331 від 04.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на момент звернення з клопотанням, підозру про вчинення зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_7 не повідомлено, як не повідомлено і жодній іншій особі, тобто наведене виключає можливість накладення арешту з підстав зазначених у клопотанні.

В свою чергу, аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно дає підстави для висновку, що воно не відповідає вимогам закону.

Зокрема, в ньому відсутнє чітке визначення підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Зокрема, в клопотанні вказано, що підставою для накладення арешту є відшкодування завданих збитків та можлива конфіскація майна.

Конфіскація майна, відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України, полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, а арешт може бути накладено, згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вже зазначалося вище, підозра у даному кримінальному провадженні нікому не повідомлялася, а тому накладення арешту на майно гр. ОСОБА_7 з цієї підстави суперечить закону.

Це ж саме стосується і відшкодування завданих злочином збитків.

Таким чином, слідчий суддя, не встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, безпідставно його розглянув і задовольнив.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт грошових коштів та при винесенні ухвали про задоволення зазначеного клопотання слідчим суддею допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на грошові кошти в сумі 38 500 доларів США, які вилучені під час проведення обшуку у нежитловому приміщенні банку «ПУМБ», відділення № 19 за адресою: м. Київ, Оболонська Набережна, 15, корп. 5, а саме у банківській ячейці № НОМЕР_3 , якою за договором користується ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_8 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти в сумі 38 500 доларів США, які вилучені під час проведення обшуку у нежитловому приміщенні банку «ПУМБ» (), відділення № 19 за адресою: м. Київ, Оболонська Набережна, 15, корп. 5, а саме у банківській ячейці № 003, якою за договором користується ОСОБА_7 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 по накладенню арешту на грошові кошти в сумі 38 500 доларів США, які вилучені під час проведення обшуку у нежитловому приміщенні банку «ПУМБ» (), відділення № 19 за адресою: м. Київ, Оболонська Набережна, 15, корп. 5, а саме у банківській ячейці № 003, якою за договором користується ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4