Справа № 362/4772/14-к
Провадження № 1-кп/362/17/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000664 від 18.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000664 від 18.09.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_6 заявлено клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв,язку з допущеними порушеннями при затриманні і обранні запобіжного заходу під час досудового розслідування, а в разі відмови про скасування, змінити запобіжний захід на більш м,який, враховуючи тривалість перебування обвинуваченого під вартою, чим порушуються вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника, запевнив суд, що не має наміру ухилятись від явки до суду, оскільки сам явився в міліцію після подій.

Прокурор заперечив проти скасування чи зміни запобіжного заходу на більш м,який, посилаючись на можливість існування ризику, а саме: ухилення обвинуваченого від явки до суду, звернувши увагу суду на відсутність в судовому засіданні потерпілої і її представника.

Згідно положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було звершене до його спливу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч.1 ст.177 КПК України та даних про його особу з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

В подальшому, судовими ухвалами обвинуваченому запобіжний захід продовжено до 18 вересня 2016 року.

Так, метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.09.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Також згідно з вимогами ст..6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку. Звід принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи ув`язненню будь-яким чином, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 09 грудня 1988 року, вимагає проведення судового розгляду стосовно затриманої особи у розумні строки після її затримання або звільнення цієї особи до розгляду справи (провадження) в суді. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові у правосудді.

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках вкладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Разом із тим, поряд із міжнародно-правовими актами вимоги про здійснення кримінального провадження впродовж розумного строку закріплені і у КПК України, Так, однією із засад кримінального провадження, відповідно до п.21 ч.1 ст.7 КПК України є розумність строків, зміст якої розкривається у ст..28 КПК України. Неухильне дотримання положень цієї статті, яка, з-поміж іншого, покладає на суд обов`язок із забезпечення проведення судового провадження у розумні строки, є необхідною передумовою виконання завдань кримінального провадження та дотримання основоположних прав людини на усіх його стадіях.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Рішення про обрання, продовження, зміну чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою приймається слідчим суддею, судом шляхом постановлення ухвали, про що зазначено, зокрема, в ст..183, ст.194, статтях 196-199, 201-203 КПК України.

У випадку продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язані враховувати, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати 1) шести місяців у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

Вирішуючи клопотання про скасування чи зміну запобіжного заходу на більш м,який щодо ОСОБА_7 , суд враховує вимоги ст..5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути виняткові вагомі причини, при цьому тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачення не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

П.3 ст.5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями зявитися на судове засідання. Судом встановлено, що 20.06.2014 року, ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на стадії судового розгляду неодноразово продовжувався судом.

Крім того, суд враховує практику ЄСПЛ у справах «Смирнова проти Росії», «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», а також те, що ОСОБА_7 в порядку ст..89 раніше не судимий, має місце реєстрації і можливість проживання, сталі соціальні зв`язки, утримується під вартою понад 2 роки, зазначив в судовому засіданні що немає наміру переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, покарання за які передбачено у виді тривалого терміну позбавлення волі, то наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне змінити обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього відповідних обов`язків та із застосуванням електронних засобів контролю, відмовивши в задоволенні клопотання про скасування запобіжного заходу.

Керуючись вимогами ст.ст.177, 178, 181, 183, 195, 202, 331, 369 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відмовити.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деревки, Котелевського району, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,

відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області змінити на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Заборонити ОСОБА_7 цілодобово залишати квартиру АДРЕСА_2 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом суду і часу перебування в приміщенні суду під час розгляду кримінального провадження.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати до Васильківського міськрайонного суду Київської області за першою вимогою в судові засідання у даному кримінальному провадженні;
- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;
- в разу необхідності зміни місця проживання повідомляти суд про такі наміри.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Розписки обвинуваченого про ознайомлення з покладеними на нього обов`язками та зобов`язання прибути до місця визначеного судом проживання долучити до матеріалів справи.

Працівники Оболонського УП ГУНП України в м. Києві з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали в частині здійснення контролю за дотриманням обвинуваченим ОСОБА_7 , покладених на нього обов`язків відповідно до даної ухвали суду покласти на Оболонське УП ГУНП України в м.Києві.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3