11-кп/775/176/2016(м)
225/7357/13-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження №0002687 за апеляційними скаргами прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 17 лютого 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дзержинська Донецької області, громадянина України, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт.

Стягнуто на користь Дзержинської міської ради та ЦМЛ м.Дзержинська матеріальну шкоду в сумі 2519,14 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 14 жовтня 2013 року, приблизно о 21 годині 25 хвилин, знаходячись на сходовому майданчику між п`ятим та шостим поверхом першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс удар рукою в область грудної клітини ОСОБА_7 , після чого наніс останній ще один удар рукою в область лівої руки, а другий в область лівого боку, чим заподіяв ОСОБА_7 синці в лівій підключеній області, в лівій підлопатковій області, в області лівого ліктьового суглоба, забій лівої поперекової області, що супроводжувався забоєм лівої нирки, струс головного мозку. Дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення, винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду щодо останнього скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді арешту на строк три місяці. Зазначає, що судом належним чином не були враховані обставини самого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він суспільно-корисною працею не займається, стійких соціальних зв`язків не має, у вчиненому не розкаявся, а тому призначене ОСОБА_6 покарання є м`яким та таким, що не відповідає вимогам ст.65 КК України.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати. Зазначає, що злочин, за який його засуджено, не вчиняв, висновки суду з цього приводу не відповідають фактичним обставинам провадження, суд однобічно та неповно дослідив докази, надав їм невірної оцінки, через що прийшов до хибного висновку про доведеність обвинувачення. Вказує, що локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_7 , не відповідає механізму та кількості ударів, встановлених вироком. Висновок судово-медичної експертизи не дає відповіді на питання про механізм утворення тілесних ушкоджень у останньої, а встановлені висновком ушкодження носять чисельний характер, але суд не встановив такої кількості. Крім того, суд, задовольнивши його клопотання, не допитав свідка ОСОБА_8 , яка підтвердила би його алібі, натомість, показання допитаних свідків не мають доказового значення, так як вони не були взагалі очевидцями зазначених подій. Суд у вироку обмежився лише переліченням доказів, не дав їм аналізу та не зазначив чим певні процесуальні документи доводять його винуватість. Також посилається на те, що судом не наведено мотивів в обґрунтування підстав задоволення цивільного позову та його розміру.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого на підтримання своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставинах, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом всебічно й повно досліджені та правильно оцінені.

Свій висновок, зокрема, суд обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні, а також під час проведення слідчого експерименту від 27 листопада 2013 року, згідно яких в зазначених у вироку час та місці ОСОБА_6 кілька разів вдарив її рукою у груди, від чого вона втратила рівновагу і вдарилася потилицею та спиною об стіну. Потім обвинувачений завдав їй ще кілька ударів рукою в лівий бік, а також у ліву руку, коли вона закривала обличчя.

Цей висновок також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що 14 жовтня 2013 року, приблизно о 21.25 годин разом з потерпілою підійшли до свого під`їзду за зазначеною у вироку адресою та побачила, як перед ними туди пішов ОСОБА_6 . Коли вона увійшла до своєї квартири, підійшла до вікна на кухні і побачила як ОСОБА_6 вийшов з її під`їзду, забрав з дитячого майданчика сина та пішов. Наступного дня їй зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила, що вчора ввечері, коли вони попрощалися, на сходовому майданчику шостого поверху її побив ОСОБА_6 . Їй відомо, що раніше між ОСОБА_6 та потерпілою, яка була тещею останнього, часто відбувалися сварки.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_10 , 14 жовтня 2013 року протягом дня до неї приходив її чоловік та вчиняв скандал, через що вона змушена була викликати міліцію. Потім він забрав їх сина та пішов. Приблизно о 21 годині їй подзвонила її мати ОСОБА_7 та повідомила, що ОСОБА_6 завдав їй тілесних ушкоджень.

Вказані свідчення об`єктивно узгоджуються з дослідженим в судовому засіданні висновком експерта №298 від 15 жовтня 2013 року, на який послався суд у вироку, згідно якого виявлені у потерпілої ушкодження утворилися від дії тупих предметів, можливо в зазначений термін, а також дослідженим в судовому засіданні під час апеляційного розгляду висновком експерта №185 від 14 липня 2014 року, згідно якого наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказує потерпіла під час проведення слідчого експерименту та в судовому засіданні.

За встановленими судом фактичними обставинами провадження, виходячи із сукупності зазначених та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.125 КК України.

З матеріалів провадження та вироку видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину є належними, допустимими, достатніми та достовірними, а висновки суду щодо їх оцінки не містять протиріч та сумнівів. Крім того, під час апеляційного розгляду було призначено додаткову судово-медичну експертизу, висновки якої є чіткими та категоричними щодо механізму та характеру заподіяних тілесних ушкоджень потерпілій. Тому посилання обвинуваченого на це в апеляційній скарзі не є слушним. Як вбачається з технічного запису судового розгляду, ОСОБА_6 фактично не заявляв клопотання про виклик будь-яких свідків, тим більш не називав певні їх прізвища. Відомості про свідка ОСОБА_8 почали фігурувати лише в апеляційній скарзі обвинуваченого, який від її допиту під час апеляційного розгляду відмовився, у зв`язку з чим її допит, відповідно до вимог ст.404 КПК України, не проводився. А тому доводи апеляції з цього приводу колегія суддів вважає необґрунтованими.

Судом були перевірені показання засудженого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв злочину, і обґрунтовано визнані безпідставними і недостовірними, зумовленими позицією захисту обвинуваченого, які суперечать всім зазначеним вище та іншим доказам у провадженні. Висновки суду в цій частині належним чином мотивовані у вироку з зазначенням мотивів неприйняття свідчень останнього в судовому засіданні.

Призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, з врахуванням самих обставин кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних щодо особи обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, відсутність обставин, які обтяжують покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України. Також колегія суддів бере до уваги ті обставини, що з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше двох років, через що само вчинене ним діяння втратило суспільну небезпеку та резонанс, сам ОСОБА_6 за цей час не вчиняв нових злочинів та правопорушень, що свідчить про те, що останній також перестав бути суспільно небезпечним і фактично довів надану йому можливість для виправлення. А тому підстав для посилення покарання, як на тому наполягає прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов прокурора в даному кримінальному провадженні про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої, відповідно до вимог ст.1206 ЦК України, правильно встановив розмір суми, яка підлягає стягненню, що доведено відповідною довідкою зазначеного закладу, та стягнув її з обвинуваченого. Це рішення цілком відповідає вимогам ст.ст.128,129 КПК України, а тому доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі в цій частині є також необґрунтованими.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону та підстав для скасування або зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 17 лютого 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області