АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку 15 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого зазначено в клопотанні слідчого.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані слідчим матеріали містять достатньо даних вважати про наявність правових підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на наступні порушення норм чинного кримінального процесуального законодавства, які на його думку допустив слідчий суддя при розгляді клопотання: вилучене в ході обшуку майно не відноситься до переліку тих речей і документів на вилучення яких судом було надано дозвіл, що на думку захисника вказує на незаконність таких дій слідчого; ОСОБА_6 не має ніякого відношення до кримінального провадження в рамках якого проводився обшук, а надані ним документи підтверджують законність його діяльності, що не було досліджено слідчим суддею, у зв`язку з чим є всі підстави стверджувати про однобічність і неповноту судового розгляду; розгляд клопотання відбувся без повідомлення власника майна, чим грубо порушено його право на доступ до правосуддя та надання пояснень з приводу обставин справи; розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся з порушення встановленого законом строку. Крім того, на думку представника, слідчим не надано достатньо доказів на підтвердження своїх доводів, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також того, що вона має відношення до кримінального провадження, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи здобуто в наслідок вчинення злочинних дій. Таким чином, апелянт вважає, що відсутні правові підстави для накладення арешту на вказане в клопотанні слідчого майно.

Також, представник вказує на своєчасність оскаржуваного рішення, оскільки розгляд справи відбувся без повідомлення власника майна, а копія судового рішення на його адресу не направлялася, у зв`язку з чим просить обраховувати строк на оскарження ухвали слідчого судді з моменту коли йому стало про нього відомо, а саме з 08 серпня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає наступне.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення власника майна, а матеріали судового провадження не містять даних з приводу направлення останньому копії судового рішення, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про своєчасне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, то на думку колегії суддів вони є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вказаних вимог закону дотримався.

Так, прокуратурою Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000273, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 203-2, ч. 1 ст. 364 КК України.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого невстановлені особи, за пособництва співробітників національної поліції організували на території Київської області зайняття гральним бізнесом. В ході проведення досудового розслідування було встановлено ряд адрес місць по Київській області, де здійснюється незаконна діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор.

З метою перевірки отриманої інформації щодо функціонування на території Київської області незаконних гральних закладів за пособництва працівників Національної поліції України, на адресу Служби безпеки України направлено відповідне доручення.

В рамках даного кримінального провадження 13 травня 2016 року ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку. В ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувається зайняття гральним бізнесом виявлено та вилучено предмети, речі та документи, перелік яких зазначено в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, слідчий вказав, що на даний час є достатні підстави вважати, що воно може містити відомості, які мають значення для подальшого досудового розслідування у зв`язку із чим воно може бути використане в якості доказів.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане в ньому майно.

Так, ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

На даному етапі провадження до завдань суду не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.

Колегія суддів вважає, що слідчим доведена необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані ним матеріали містять достатньо даних, які вказують, що вилучене в ході обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , майно може мати доказове значення. Дані обставини спростовують доводи апеляційної скарги з приводу помилковості висновків слідчого судді, що дане майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

В зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Санкцією ч. 1 ст. 364 КК України передбачено додаткове покарання у виді спеціальної конфіскації майна.

Таким чином, на переконання колегії суддів, слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту на майно дотримано вимоги чинного кримінального процесуального законодавства з якими пов`язано застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Що стосується посилань апелянта на те, що вилучене в ході обшуку майно не входить до переліку тих речей і документів, дозвіль на відшукання яких надано судом, то слід зазначити, що відповідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі і документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Також, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи представника з приводу того, що клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно було розглянуто з порушенням пропущеного строку.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією судді не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку 15 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого зазначено в клопотанні слідчого, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2828/2016 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1