АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/394/16 Справа № 183/3302/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Жданів Донецької області, громадянка України, не працююча, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, останній раз:

-24.02.2015 року Новомосковський міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнена з іспитовим строком 3 роки,-

засуджена за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2015 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 3 місяці. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 17.08.2015 року. Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за те, що 05 травня 2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин вона знаходилася біля будинку АДРЕСА_2 , в цей час у неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що знаходилося на території вищевказаного домоволодіння, реалізуючи який, ОСОБА_8 05 травня 2015 року приблизно о 15 годині 15 хвилин діючи умисно, повторно, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, через незачинену металеву хвіртку, незаконно проникла на територію даного домоволодіння та підійшла до вхідної двері будинку, яка була не зачинена на замок. Відкривши вхідні двері ОСОБА_8 незаконно проникла у будинок АДРЕСА_2 , та доводячи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, таємно викрала гаманець, який не представляє матеріальної цінності для потерпілої, в якому знаходились грошові кошти в сумі 280 гривень та три банківські пластикові картки, які також не представляють матеріальної цінності для потерпілої. Після чого ОСОБА_8 з викраденим майном вийшла за територію домоволодіння будинку АДРЕСА_2 через незачинену хвіртку та направилася в сторону вул. Заозерна м. Новомосковська. ОСОБА_8 вчинивши всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, не встигла розпорядитися викраденим майном з причин, які не залежали від її волі, так як відійшовши від будинку АДРЕСА_2 була зупинена потерпілою ОСОБА_9 біля буд. АДРЕСА_3 , яка виявила її злочинні дії.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 17 серпня 2015 року приблизно о 10 годині 30 хвилин знаходилася біля будинку АДРЕСА_4 , в цей час у неї виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що знаходилося на території вищевказаного домоволодіння, реалізуючи який вона 17 серпня 2015 року приблизно о 10 годині 30 хвилин діючи умисно, повторно, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, через незачинену металеву хвіртку, незаконно проникла на територію даного домоволодіння та підійшла до вхідної двері будинку, де побачила на столі ключ, яким відчинила вхідні двері будинку. Відкривши вхідні двері ОСОБА_8 незаконно проникла у будинок АДРЕСА_4 , та доводячи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, таємно викрала майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , загальна вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4375-15 від 25.09.2015, склала 1483 грн. 40 коп. Після чого ОСОБА_8 , з викраденим майном, , вийшла за територію домоволодіння будинку АДРЕСА_4 , вчинивши всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але не встигла розпорядитися викраденим майном з причин, які не залежали від її волі, так як покинувши будинок та перебуваючи на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_4 була затримана сусідкою потерпілого.

В апеляції обвинувачена ОСОБА_8 прохала вирок суду першої інстанції скасувати, справу направити на новій судовий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування послалась на порушення судом норм процесуального права та відсутність умислу в її діях. Вказувала на те, що вона не була повністю ознайомлена з матеріалами провадження, розгляд справи проходив у той час коли обвинувачена себе погано почувала, клопотання до суду про виклик свідків та інше, надані суду першої інстанції, не вирішені. Крім того, суд не врахував тяжкий стан її здоров`я та не дав оцінку суперечливим характеристика обвинуваченої, наявним в матеріалах справи.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , яка прохала вирок суду першої інстанції скасувати, справу направити на новій судовий розгляд, думку її захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апелянта, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченої, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за який вона засуджена, кваліфікація її дій за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно, учасниками судового провадження не оспорюються, зокрема й обвинуваченою, яка хоча і стверджувала про відсутність прямого умислу в її діях, але в судовому засіданні обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорювала та підтвердила їх, визнавши вину у скоєному, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням положень ст.71 КК України строком на 5 років 3 місяці буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, що було вчинено у період відбуття покарання за попереднім вироком, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка за місцем мешкання характеризується негативно, раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не стала, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України з врахуванням положень ст. 68 КК України з реальним його відбуттям.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами, а саме протоколами проведення слідчих експериментів від 14.05.2015 року, 17.08.2015 року, висновками експертів №33/01-273 від 02.09.2015 року, №33/01-274 від 02.09.2015 року, №4375-15 від 25.09.2015 року, речовими доказами тощо. Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_8 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо наявності протеріч у характерізуючих обвинувачену матеріалах провадження, а також щодо примусу визнання вини обвинуваченою, не ознайомлення з матеріалами провадження та записом фіксування судового засідання, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження доводи апеляційної скарги про поганий стан здоров`я обвинуваченої під час винесення вироку, оскільки у судове засідання від 14 грудня 2015 року, коли фактично було розглянуте кримінальне провадження, ніяких клопотань про надання медичної допомоги або не можливість прийняття участі у розгляді кримінального провадження від обвинуваченої та її захисника не поступало. З цих же підстав колегія не погоджується з доводом апеляції про не вирішення клопотання підсудної про виклик свідків. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження такі клопотання заявлені не були.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуальногозакону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 17 серпня 2015 року по 23 травня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11