Справа № 583/2977/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" вересня 2016 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000075 від 12.09.2016 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Скельки Василівського району Запорізької області, освіта середня спеціальна, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 старшим солдатом за призовом під час мобілізації на особливий період, раніше не судимого, -

за ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 28.04.2014 року на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта В НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). В подальшому старший солдат ОСОБА_4 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), де наказом командира (по стройовій частині) № 3 від 16.10.2014 року зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_3 . В подальшому, у зв`язку з ліквідацією військової частини польова пошта НОМЕР_3 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 7 від 14.01.2016 р. старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З моменту видання указу Президента України № 303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», старший солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старший солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

22.10.2014 року під час шикування особового складу військової частини польова пошта В НОМЕР_4 виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_4 , який 21.10.2014 року без поважних причин, діючи з прямим умислом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби - розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокувався за адресою АДРЕСА_3 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, перебував за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 . 12.09.2016 р. старший солдат ОСОБА_4 з`явився на службу до військової частини - польова пошта А НОМЕР_5 , що дислокується у АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 191 від 13.09.2016 року останній зарахований у розпорядження військової частини.

Старший солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім за місцем служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_3 , в період з 22 жовтня 2014 року по 11 вересня 2016 року включно, тобто понад один місяць.

Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , без дозволу командування вказаної частини та без поважних причин, 21 жовтня 2014 р. самовільно залишив місце служби - розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокувався за адресою АДРЕСА_3 , та був незаконно відсутнім в період з 22 жовтня 2014 р. по 11 вересня 2016 р. включно, тобто понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав та пояснив, що дійсно 21 жовтня 2014 р. він самовільно залишив місце розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_3 , в якій він проходив службу, та поїхав до себе додому в АДРЕСА_2 , щоб допомогти батькам по господарству. Його командування частини не відпускало зі служби, рапорту він не подавав, щоб його відпустили зі служби додому, відпустки йому не надавали. Конфліктів у нього ( ОСОБА_4 ) з командуванням військової частини не було. За місцем служби він був відсутнім з 22.10.2014 р. по 11.09.2016 року. Мети зовсім ухилитися від військової служби у нього не було. 12.09.2016 року він повернувся в розташування військової частини АДРЕСА_3 , де продовжив проходження військової служби. Під час відсутності його у військовій частині він за медичною допомогою не звертався, на лікуванні у медичних закладах не перебував.

Заслухавши думку учасників судового розгляду: прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , які не оспорюють фактичних обставин справи, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого.

За таких обставин суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.) за обставин, викладених у вироку при формулюванні обвинувачення, є доведеною.

Злочинні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.), так як він вчинивсамовільне залишення місця служби тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в частині другій цієї статті.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у псих- та наркодиспансері не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

До пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що обвинувачений проходив військову службу в зоні АТО з 01.06.2014 р. по 24.09.2014 р., та те, що тяжких наслідків не настало.

З урахуванням даних обставин суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по справі не заявлявся.
Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.) та призначити йому за цим законом покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію,

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи,

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби відповідно до ч. 2 ст. 76 КК України здійснюється командиром відповідної військової частини.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1