Справа №472/1765/14-к 01.11.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000227 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працює монтером колії відокремленого структурного підрозділу Миколаївської дистанції колії № 14, раніше не судимий,

-Обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_8
представник потерпілого
адвокат ОСОБА_9
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців виправних робіт з відрахуванням в дохід держави в розмірі 15 відсотків із суми заробітку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь фінансового управління Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області вартість лікування потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 364,31грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь державного закладу 2Вузлова лікарня станції Миколаїв» ДП «Одеська залізниця» вартість лікування потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 900грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 спричинений матеріальний збиток в сумі 4852грн.06коп, на відшкодування моральної шкоди 5000грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник послалася на те, що судом дано невірну оцінку висновку експерта № 48-к, який, на думку апелянта, не підтверджує, а навпаки спростовує вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.

Стверджує, що судом не взято до уваги показання експерта ОСОБА_10 , який наполягав, що давність утворення тілесних ушкоджень у потерпілого не відповідає даті 17 квітня 2014 року, а ушкодження могли бути отримані після 20 квітня 2014 року.

Вважає, що судом безпідставно проігноровано ту частину висновку експерта, де зазначено, що при переломі поперекових відростків хребта основним симптомом є різкий біль в області переломів, проте при зверненні за медичною допомогою 17 квітня 2014 року ОСОБА_8 будь-яких скарг на біль в області попереку не пред`являв. Свій висновок суд обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та самого потерпілого, які стверджували, що потерпілий відчував гострий біль в області попереку та спини.

Апелянт, не погоджуючись з таким висновком суду, вказує, що пояснення даних осіб не узгоджуються з медичними записами виписки з медичної картки хворого, показаннями свідка ОСОБА_13 , а свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є спеціалістами в області медицини та не можуть описати характер та локалізацію болю, який відчував потерпілий. Крім того, просив врахувати, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не були очевидцями процесу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Натомість, показання свідка ОСОБА_13 , який бачив потерпілого та обвинуваченого коли вони повернулися після інциденту, взагалі у вироку не відображені, хоча мають важливе значення, оскільки даний свідок не бачив ніяких тілесних ушкоджень в учасників конфлікту, ОСОБА_8 не скаржився йому на побиття, чи болі в області спини.

Апелянт зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_8 містять ряд неточностей щодо локалізації ударів, їх кількості. А обвинувачений ОСОБА_6 давав послідовні показання, які не змінював ні в ході досудового слідства, ні в суді. Посилається на показання обвинуваченого, який стверджує, що потерпілий першим вдарив його, поваливши на землю, душив, а пізніше ОСОБА_6 виявив зникнення свого золотого ланцюжка, який був в нього на шиї в день конфлікту. З даного приводу він 17 квітня 2014 року спілкувався з дружиною ОСОБА_8 , яка просила врегулювати це питання мирним шляхом, не звертатися до міліції.

З врахуванням наведеного, апелянт вважає, що ОСОБА_8 вирішив зробити винним ОСОБА_6 , щоб уникнути відповідальності за зникнення золотого ланцюжка та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Судом, крім того, як стверджує, апелянт, не взято до уваги та не проаналізовано факт спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 20 від 14.01.2015р. Також, апелянт вказує, що в ході проведення слідчого експерименту 22.07.2014р. слідчим не було перевірено версію подій, викладений ОСОБА_6 , тому даний протокол носить формальний характер, оскільки дублює пояснення потерпілого, реконструює лише його виклад обставин події. На третій сторінці протоколу міститься вказівка про учасника ОСОБА_17 , підпис біля даного прізвища, проте ким є дана особа невідомо, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність доказової сили даної процесуальної дії.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 17.04.2014р. близько 17-00 год. на ділянці дороги поблизу с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області між місцевими мешканцями ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під час розмови виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків. У процесі сварки ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, схопив його за верхній одяг та кинув на землю. Після цього ОСОБА_6 продовжив свої протиправні дії та, скориставшись тим, що ОСОБА_8 перебував у незручному положенні (лежачи на животі) і не міг чинити опору, сів зверху на його спину та притиснув до землі, не даючи змоги встати та оборонятися. При цьому ОСОБА_6 умисно наніс йому декілька ударів руками по тулубу в області ребер та по голові, від чого ОСОБА_8 відчув біль в області голови, ребер та попереку. Потім ОСОБА_6 побиття ОСОБА_8 припинив самостійно та з місця події поїхав. По приїзду додому ОСОБА_8 відчув погіршення здоров`я та збільшення болю в області попереку та ребер. В той же день, 17.04.2014р. о 20 год. 40 хв. ОСОБА_8 поступив до хірургічного відділення Веселинівської ЦРЛ, а 30.04.2014р. поступив до хірургічного відділення ВЗЛ м. Миколаєва. Відповідно до висновку експерта № 48-к від 22.04.2015р. у ОСОБА_8 мав місце поперечний перелом 10 ребра справа по заднє-підпаховій лінії. Згідно з висновками експерта № 267 від 16.06.2014р. та № 48-к від 22.04.2015р. у потерпілого ОСОБА_8 також мали місце перелом поперечних відростків 2-го та 4-го поперекових хребців. Ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, можливе їх виникнення від ударів рукою, ногою людини, іншим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Одночасне виникнення ушкоджень при падінні з положення стоячи неможливе. Ушкодження виникли до звернення за медичною допомогою до лікарні ВЛЗ м. Миколаїв, куди госпіталізований 30 квітня 2014 року о 12 год. 20 хв. За ступенем тяжкості перелом ребра та переломи поперечних відростків хребців належать до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його захисника на підтримку апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, думку прокурора, потерпілого та його представника про залишення вироку суду без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 містить низку доводів про те, що висновок експерта № 48-к від 22.04.2015р. не містить жодних даних щодо причетності ОСОБА_6 до спричинення тілесних ушкоджень, а також не підтверджує факт того, що подія відбулася 17 квітня 2014 року.

Аналіз висновку комісійної судово-медичної експертизи № 48-к від 22.04.2015р. свідчить про наступне (а.с. 197-202). На наданій рентгенограмі від 30.04.2014р. мав місце поперечний перелом 10 ребра справа по заднє-пахвовій лінії. На наданих КТ-знімках вбачаються переломи поперечних відростків 2-4 поперекових хребців. Рентгенологічні ознаки перелому 10 ребра свідчили про те, що він міг утворитися не більше як за 7-10 днів до моменту рентгенологічного дослідження 30.04.2014р. Достовірно встановити точну дату утворення переломів поперечних відростків не представилося можливим у зв`язку з відсутністю рентгенологічних ознак ступеню зрощення даних переломів. Однак, наявність на 2,4 переломах ознак зростання кісткової тканини може вказувати на давність їх утворення не менше, як за 14-16 діб до моменту обстеження 16.06.2014р.. Як правило, консолідація (зрощення) переломів ребер та поперекових відростків поперекових хребців відбувається в різний час і залежить, в тому числі, від ступеню зміщення кісткових уламків. При переломах поперечних відростків хребців основним симптомом є різкий біль в області перелому. В даному випадку, яких-небудь скарг на біль в області попереку ОСОБА_8 при зверненні за медичною допомогою 17.04.2014р. не пред`являв. Утворення перелому 10 ребра справа по заднє-пахвовій лінії при падінні з положення стоячи на виступаючий предмет не виключається. Переломи поперечних відростків 2,3,4 поперекових хребців могли утворитися як в результаті безпосереднього удару в область попереку, так і в результаті різкого скорочення поперекового м`язу. Зміщення кісткових фрагментів поперечних відростків є наслідком травми і не перебувають у причинному зв`язку з хворобою хребта у ОСОБА_8 .. За ступенем тяжкості зазначені переломи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Як вбачається з матеріалів експертизи, висновок було зроблено після аналізу: матеріалів справи; висновку експерта № 267 від 16.06.2014р.; висновку СМЕ № 20 від 14.01.2015р. відносно ОСОБА_6 , згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я; висновку обласного лікаря-рентгенолога від 16.04.2015р.; амбулаторної картки ОСОБА_8 .

Крім того, клопотання захисника ОСОБА_18 (а.с. 181), яке послугувало приводом для призначення комплексної судово-медичної експертизи не містило жодних посилань на необхідність врахування даних висновку СМЕ № 20 від 14.01.2015р. відносно ОСОБА_6 .. Хоча експерти, як і зазначено в описовій частині експертизи, досліджували і даний документ. Тому, не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта щодо того, що даний факт не було враховано судом першої інстанції. До того ж, завдання ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, могли б бути предметом розгляду кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, розпочатого на підставі заяви потерпілого.

При перевірці й оцінці експертного висновку у справі, суд повинен з`ясувати, в тому числі, достатність поданих експертові об`єктів дослідження, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Згідно з положеннями наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995р., яким затверджені «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканини і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів.

Вказівка апелянта на те, що висновком експертизи № 48-к спростована можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого саме 17 квітня 2014 року, і те, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_13 , по поверненню після конфлікту, ОСОБА_8 не скаржився на стан здоров`я та на ньому не було видимих тілесних ушкоджень, не можуть спростувати встановлені експертним шляхом, та підтримані експертом в суді, дані про наявність в ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості у виді перелому 10 ребра, що вірно було взято судом першої інстанції до уваги. Судом надано перевагу об`єктивним даним, оскільки саме вони вказують на тяжкість спричинених тілесних ушкоджень, а момент утворення ушкоджень, що пов`язаний з процесом зрощення кісток та іншими ознаками, носить індивідуальний характер та визначається із врахуванням звичних термінів. Показання свідків, в тому числі, і ОСОБА_13 , який також не був очевидцем подій, а бачив сторін вже після конфлікту, не можуть вказувати на ступінь тяжкості завданих ушкоджень, оскільки свідки по справі не є вповноваженими на те особами зі спеціальними знаннями. Крім того, в суду не було жодних підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_8 , так само такі обставини не наведені і в апеляційній скарзі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначила, що протокол слідчого експерименту, на її думку, носить формальний характер, відображає версію подій, викладену потерпілим та містить вказівку про участь в слідчій дії учасника ( ОСОБА_17 ), процесуальний статус якого стороні захисту невідомий.

Проте, аналіз даного протоколу слідчого експерименту (а.с. 130-134), свідчить про те, що вказана слідча дія була проведена у повній відповідності до вимог КПК України, за участі двох понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , потерпілого ОСОБА_8 .. Учасники слідчого експерименту були ознайомлені із процесуальними правами, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації. На а.с. 132 містяться особисті підписи учасників слідчої дії, якими вони засвідчили факт ознайомлення з даним протоколом, відсутність зауважень та доповнень. З фототаблиці зображень до протоколу(а.с. 133-134) вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 детально вказав на всі обставини інциденту.

За рішенням слідчого, прокурора до участі в проведенні слідчого експерименту можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок захисник, представник. Якщо для кримінального провадження має значення перевірка показань раніше допитаної особи шляхом отримання повторних показань у певному місці, то попередній допит такої особи та її особиста участь в проведенні слідчого експерименту є обов`язковими.

Проте, положення даної статті не містять імперативної норми, яка б зобов`язувала слідчого проводити слідчий експеримент із залученням усіх учасників провадження.

Що стосується вказівки про учасника слідчої дії - ОСОБА_17 (а.с. 132), то даний запис слід вважати опискою, оскільки аналіз даного протоколу свідчить про наявність наступних учасників: потерпілого ОСОБА_8 та двох понятих Тимчука та ОСОБА_21 , які і підписали вказаний протокол.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочин середнього ступеню тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні трьох малолітніх дітей. З врахуванням наведеного, відсутністю обставин, які обтяжують покарання, обставиною, що його пом`якшує наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді виправних робіт для дієвого виправлення обвинуваченого. До того ж, санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт, обмеження та позбавлення волі. Тобто, ОСОБА_6 було призначено найм`якший вид покарання, з передбачених санкцією статті, та не у максимально можливому розмірі.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності з точки зору їх належності та допустимості, та прийшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а тому підстав для зміни або скасування вироку немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді