Ухвала
22 липня 2016 р. м.Кобеляки Слідчий суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Кобеляцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного по кримінальному провадженню №0000325 від 27.05.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, фізичної особи - підприємця, офіційно не одруженого, не судимого ,-

Встановив:

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28. 05. 2016 року підозрюваному ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту, строк дії якого закінчується 25 липня 2016 року, слідчим СВ Кобеляцького відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_6 ставиться питання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного по кримінальному провадженню №0000325 від 27.05.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України.

В судовому засіданні головуючим поставлено питання про доцільність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , так як строк тримання під вартою закінчується.

Прокурор ОСОБА_3 вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою підозрюваному, оскільки на даний час ризики, які були підставою при обранні запобіжного заходу не відпали, а більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти цим ризикам.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечив проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та прохав змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних дій що виразилися в насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприроднім способом відносно неповнолітньої, у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на термін від 3 до 7 років, а тому існує певний суспільний інтерес до даної справи і звільнення підозрюваного може потягти хвилювання громадськості, тобто порушити публічний порядок.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на термін від 3 до 7 років.

Суворість покарання за кримінальним правопорушенням, за яким підозрюється ОСОБА_5 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити його, є мешканцем іншого регіону, офіційно не одружений, є фізичною особою - підприємцем, у зв`язку з чим, знаходячись на волі, матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування і суду, маючи матеріальний достаток та перебуваючи на волі зможе незаконно вплинути різними способами на свідків чи потерпілу, перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні будь-яким іншим чином, з огляду на його матеріальні можливості ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не зменшились.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, в тому числі і домашній арешт, та вважає за необхідне продовжити останньому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст. 197 КПК України встановлено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскільки, на даний час по справі триває досудове розслідування, яке зважаючи на категорію складності даного провадження, потребує значного проміжку часу для його закінчення, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 на строк досудового розслідування, встановлений постановою керівника Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 20.07.2016 року, до 26 серпня 2016 року (включно).

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, слідчий судя, -

Постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 26 серпня 2016 року (включно).

Слідчий суддя: