Ухвала
іменем україни

06 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190 КК України,

за касаційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно звільнив його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки у своїй апеляційній скарзі він просив вирок місцевого суду скасувати та закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому апеляційний суд належним чином свого рішення не мотивував, відповідей на доводи, викладені в апеляційній скарзі, не надав та постановив рішення з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України. Вказує на те, що суд в порушення вимог ч. 1 ст. 403 КПК України прийняв відмову від апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 без його згоди.
На касаційну скаргу надійшли заперечення потерпілої ОСОБА_8 , в яких вона просить касаційну скаргу підозрюваного залишити без розгляду, скасувати ухвалу та направити провадження до суду апеляційної інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 1 ст. 364 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язаних з виконанням функції представника влади строком на 3 роки ;
- за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання за сукупністю призначених покарань, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язаних з виконанням функції представника влади, строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року вирок місцевого суду скасовано, ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрито.

Цивільний позов ОСОБА_8 направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він у травні 2006 року, будучи службовою особою та представником влади, під час виконання своїх службових обов`язків дільничного інспектора міліції Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зловживаючи службовим становищем, умисно, шляхом обману заволодів квартирою АДРЕСА_2 , належній на праві приватної власності ОСОБА_8 , яка є психічно хворою людиною похилого віку, заподіявши їй матеріальної шкоди в розмірі 41250 грн.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора, який проти скарги заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційній скарзі та запереченнях потерпілої доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 419 КПК України передбачає, що в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при постановленні ухвали, положення закону, яким він керувався, і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Однак у даному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вироку суду першої інстанції та постановлення ухвали.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подали апеляційні скарги з доповненнями до них, в яких, із наведенням відповідних обґрунтувань, просили його скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В подальшому захисник ОСОБА_7 відмовився від апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково апеляційну скаргу обвинуваченого та звільняючи його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, коротко зазначив в ухвалі зміст викладених доводів, при цьому належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування та не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без задоволення. При цьому апеляційний суд в порушення вимог ч. 1 ст. 403 КПК України прийняв від захисника ОСОБА_7 відмову від апеляційної скарги без згоди обвинуваченого.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив, яким чином були представлені інтереси потерпілої ОСОБА_8 , зважаючи на її психічний стан здоров`я та наявні у провадженні висновки психіатричних експертиз про неможливість її особистої повноцінної участі в судовому засіданні.
Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду суд має врахувати викладене, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3