Ухвала іменем україни 12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2016 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Скалат Тернопільської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 06 липня 2015 року, близько 02 год. 30 хв., проник через хвіртку на подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідки викрав велосипед марки «Атала», вартістю 2394 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну судових рішень та перекваліфікацію дій засудженого з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки така кваліфікуючи ознака як «проникнення у сховище» відсутня у діях ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами невірно застосовано норми матеріального права, неправильно надано правову оцінку обставинам викладених у судових рішеннях. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що привело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, захисник ОСОБА_4 указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Як вбачається зі змісту судових рішень, твердження захисника про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна з проникненням у сховище є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.
Ці висновки суд обґрунтував частково визнавальними показаннями засудженого ОСОБА_5 , який не заперечував обставин проникнення на подвір`я домоволодіння потерпілого саме з метою викрадення велосипеда, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , даними протоколів огляду місця події з фото-таблицями й слідчого експерименту, висновком експерта №616т від 15.07.2015 року.

Визнавши вказані докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення та повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_5 покарання, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75, 76 КК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в порядку ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно всі доводи апелянта та надавши на всі з них вичерпні відповіді не знайшов підстав для зміни вироку суду і перекваліфікації дій ОСОБА_5 на ч. 1 ст. 185 КК України, як про це ставилось питання в апеляційній скарзі.Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Разом із тим, у поданій скарзі не наведено обставин, передбачених ст. 413 КПК України, які би свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тим більше, що суди з достатньою повнотою дослідили матеріали кримінального провадження, які стосуються об`єму обвинувачення ОСОБА_5 .
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3