Провадження № 1-кп/761/1407/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві кримінальне провадження № 0011542 з обвинувальним актом по обвинуваченню

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,ч.2 ст. 186 КК України, у провадження суду надійшов 09.11.2016.

Прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Потерпіла ОСОБА_6 просила призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, потерпілої, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України.

Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином.

Так, на підставі ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити, як на тому наголошується в п.2 ч.3 ст.374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Як убачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, його дії кваліфіковані за ознаками ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Проте при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення при складанні обвинувального акту допущено суттєві протиріччя, які свідчать про відсутність фактично викладення обставин та обвинувачення щодо замаху на вчинення відкритого викрадення майна ( грабіж), який не передбачає за визначенням ч.2 ст. 186 КК України застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров*я особи. Проте при формулюванні обвинувачення та викладенні фактичних обставин викладені обставини вчинення дій за ознаками замаху на відкрите викрадення майна із застосуванням насильства, яке було небезпечними для життя та здоров*я. Проте кваліфікація дій обвинуваченого за вказаними ознаками в обвинувальному акті відсутня всупереч вимогам ст. 219 КПК України.

Такі суттєві недоліки обвинувального акту та його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України перешкоджають об`єктивному розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням того, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, наявні обставини, що перешкоджають подальшому судовому розгляду, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
При цьому суд враховує, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Окрім того, такий недолік обвинувального акта в подальшому є перешкодою для суду розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України та порушенням права особи на розгляд кримінального провадження у найкоротший строк.

Враховуючи відсутність клопотань, з урахуванням положень Кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинувачених, суд вважає за необхідне вирішити питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою згідно з положеннями ч.3 ст.315 КПК України.

У відповідності до ч.3 ст.315 КПК України за відсутності клопотань застосований запобіжний захід до обвинуваченого у виді тримання під вартою вважається продовженим.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого судом встановлено, що станом на час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінального провадження з обвинувальним актом не зменшились попередні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: що обвинувачений зможе переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є раніше судимим, не має постійного місця проживання, не працює та не має постійного джерела прибутку, у нього відсутні міцні сімейні та соціальні зв*язки.

За таких обставин застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно продовжити. Суду не наведено відомостей в підтвердження належних гарантій в забезпечення уникнення встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,181,193, 314 -315 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні провадження № 0011542 з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,ч.2 ст. 186 КК України, - повернути прокурору.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 продовжити до 09 січня 2016 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя