Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 червня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000371 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 .

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 жовтня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пальче, Ківерцівського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2013 року за ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2014 року звільненого від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України (в редакції Закону України № 1261-VII від 13 травня 2014 року) на підставі ч. 5 ст. 369 КК України (в редакції Закону України № 1261-VII від 13 травня 2014 року) та кримінальне провадження відносно нього закрито.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2015 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у пропозиції, обіцянці та наданні службовій особі неправомірної вигоди за вчинення нею в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненими повторно.

Так, ОСОБА_7 в період часу з 20 червня 2014 року по 21 серпня 2014 року, представляючи інтереси ТзОВ «Прилуцьк - Агро», діючи повторно, з метою прискорення реєстрації договорів оренди громадянами 210 земельних ділянок, розташованих на території Борохівської та Прилуцької сільських рад, а також отримання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, надав у якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 50 грн. за кожний зареєстрований договір оренди, а всього 10500 грн. головним спеціалістам реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що апеляційний суд, спростовуючи доводи його апеляційної скарги, всупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином не перевірив її доводів та обґрунтованих відповідей не надав. Прокурор наводить власну оцінку наявним у кримінальному провадженні доводам та вважає, що приймаючи рішення про правильність ухвали суду першої інстанції про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах особи, яка звільнена від кримінальної відповідальності, посилаючись на безпідставність, на його думку доводів касаційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційних вимог, думку захисника ОСОБА_6 , який вважав, що підстав задоволення касаційної скарги немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі та запереченнях на неї доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК України оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Колегія суддів установила, що суди першої та апеляційної інстанцій дотримались цих вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку згідно з ст. 409 КПК України.

При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

В ході судового розгляду в судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено факт вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дій щодо вимагання неправомірної вигоди у ОСОБА_7 , які полягали у відмові в реєстрації договорів оренди земельних ділянок без подальшої для них вигоди, яка була визначена в розмірі 50 грн. за один договір.

Зазначене підтвердилось наявним у матеріалах справи вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким затверджено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої останні визнали свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме у вимаганні та одержанні службовими особами неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надав неправомірну вигоду чи в інтересах третіх осіб, будь-якої дії з використанням наданої їм влади та службового становища, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В справі міститься протокол прийняття заяви ОСОБА_7 від 12 вересня 2014 року про вчинене кримінальне правопорушення, згідно даних якого останній заявив про те, що в період часу з 23 червня 2014 року по 21 серпня 2014 року передавав грошові кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 загальною сумою 10500 грн. за реєстрацію та прискорення реєстрації договорів оренди земельних ділянок. Добровільність подання зазначеної заяви ОСОБА_7 підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є працівником правоохоронного органу та приймав її.

Підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України ОСОБА_7 було оголошено 25 січня 2015 року, тобто після подання ним заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Оскільки судом встановлено, що відносно ОСОБА_7 були вчинені дії, спрямовані на вимагання неправомірної вигоди, він добровільно повідомив правоохоронні органи про це до моменту оголошення йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369 КК України, було прийнято обґрунтоване рішення про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи. Свої висновки щодо досліджених доказів та їх оцінки суд належним чином мотивував. З цими висновками погоджується й колегія суддів.
Тому, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності колегія суддів вважає безпідставними.
Посилання прокурора на невідповідність змісту ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України, є неспроможними. Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу прокурора, яка за своїм змістом є аналогічною доводам касаційної скарги, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив всі її доводи та прийняв правильне рішення про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 369 КК України (в редакції Закону України № 1261-VII від 13 травня 2014 року). З наведеними у ній висновками погоджується і суд касаційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги прокурора колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3