Справа № 352/161/16-к
Провадження № 11-сс/779/46/2016
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2016 року про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`яжу із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що наведені прокурором ризики не підтверджено жодним доказом. Вважає, що суд не врахував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та сам факт тяжкості правопорушення, який інкримінується ОСОБА_7 , не може бути підставою для його застосування. Вказує на те, що в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 не має на меті ухилятися від органів попереднього слідства, крім того, останній раніше несудимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, яка не працює, у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, має постійне місце мешкання, працює, та пояснив, що теща оговорила його з підстав неприязних стосунків. Вважає, що за вказаних обставин слідчий суддя обрав занадто суворий вид запобіжного заходу, що порушує права підозрюваного, гарантованих ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2016 року задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та тим, що злочин відносить до категорії тяжких тощо.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- прокурор заперечував проти апеляційної скарги, вважав її безпідставною, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши всі обставини справи, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для обранні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, у зв`язку із чим в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу слідчого судді належить залишити без змін з таких підстав.

Органом досудового розслідування встановлено, що в період з листопада 2010 року по серпень 2015 року за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , діючи умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є малолітньою особою та особою, що не досягла статевої зрілості, фактично будучи особою, що замінює батька, із застосуванням фізичного насильства та погрозах застосування такого насильства, використовуючи безпорадний стан останньої, зґвалтував її, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України.

03.03.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Згідно з вимогами ч.ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає вимогам ст.ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, які регулюють вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підставою для такого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 є обґрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме заявою ОСОБА_10 про вчинення розпусних дій ОСОБА_7 відносно її онуки ОСОБА_9 , поясненнями останньої, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та висновками судово-медичної експертизи, висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи тощо.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що відомості про вчинені злочини внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172 від 28.10.2015 року.

ОСОБА_7 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачає позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти спробі підозрюваного здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний усвідомлює неминучість покарання.

Слідчій суддя при прийнятті рішення взяв до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що дало суду підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині того, що підозрюваний може також незаконно впливати на потерпілу і свідків по справі.

При обранні виду запобіжного заходу, слідчий суддя врахував данні, що характеризують особу ОСОБА_7 , та дійшов правильного висновку про недостатність застосування у даному випадку більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

На думку колегії суддів, ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а саме на те, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину тощо, не виключають наявність встановлених ризиків, оскільки підозрюваний усвідомлює неминучість покарання, максимальний строк якого 15 років, а також і те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено відносно малолітньої дитина.

За таких обставин слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог Закону, та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав обвинуваченого гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів оцінює суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення підозрюваного ОСОБА_7 від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Твердження захисника, що необхідність тримання під вартою підозрюваного ґрунтується лише на тяжкості обвинувачення, так само як й про постановлення ухвали слідчого судді з порушенням норм процесуального права є безпідставні, оскільки слідчим суддею в судовому засіданні враховано всі обставини, які беруться до уваги при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, а відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від 80 до 300 розмірів мінімальної заробітної плати, та відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи наведене вище, на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду є таким, що узгоджується з п. «с» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на свободу та особисту недоторканність, відповідно до якого, кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, відповідає положенням Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підстав для її скасування не вбачає, а тому, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, - без змін.

З огляду на наведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2016 року про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4