ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
з участю представника потерпілого ОСОБА_4
з участю цивільного позивача ОСОБА_5
з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6

з участю обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадження за №0002636 від 02.06.2014 року заобвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, працюючого пресувальником на гарячому штампуванні у ФО-П «Загурський», одруженого, засудженого 04.02.2015 року Дзержнським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 Кримінального кодексу України - 3 роки іспитового строку, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 01.06.2014 року о 19 годині 20 хвилин керував технічно справним автомобілем «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на праві власності, на якому рухався зі швидкістю 40 км/год по вулиці Л. Убийвовк зі сторони вулиці Клочковської, в напрямку вул. Цілиноградської у місті Харкові. В процесі руху ОСОБА_7 наближаючись на керованому автомобілі «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до перехрестя вул. Л. Убийвовк та вулиці Цілиноградської, грубо порушив вимоги п. п. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та п. 33 п/п 2.1 Додатка до даних Правил, згідно з якими: п. 16.3 «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) чи 1.13 світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створювати перешкод для руху пішоходів»; п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»; п. 33 п/п2.1 «Дати дорогу», та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по вулиці Цілиноградській в бік Л. Убийвовк. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №612-А/14 від 18.06.2015 року потерпілій ОСОБА_9 , яка знаходилась в салоні автомобіля «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої ключиці, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Наявні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету і могли утворитись в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , які згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №845/15 від 25.09.2015 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи технічно-справним автомобілем «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зупинився перед дорожнім знаком «Дати дорогу», внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_2 , заподіявши ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України у повному обсязі, вимоги цивільних позовів визнав повністю, та підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, пояснивши, що доповнити йому нічого.
Суд зі згоди прокурора, обвинуваченого, представника потерпілої, цивільного позивача та його представника відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому суд з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, а також роз`яснив, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікує його дії за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При вирішенні питання про покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд враховує характер і ступінь важкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України є злочином невеликої тяжкості, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_7 раніше судимий, офіційно працює, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває, перебуває на диспансерному обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер з 2009 року (діагноз: синдром залежності від психостимуляторів), за місцем мешкання, роботи характеризується позитивно.
Відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_7 суд визнає щире каяття.
Відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обставин, що обтяжує відповідальність ОСОБА_7 судом не виявлено.
Відповідно до частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обвинуваченому суд призначає покарання, яке необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 Кримінального кодексу України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 Кримінального кодексу України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у межах санкції частини 1 статті 286 Кримінального кодексу України, а саме покарання в вигляді штрафу з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Водночас, у матеріалах справи міститься вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, на підставі статті 77 Кримінального кодексу України не підлягає застосуванню. В силу статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.
У відповідності до частини 3 статті 72 Кримінального кодексу України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Окрім того, кримінальне правопорушення-злочин,передбачений частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, мав місце 01.06.2014 року, в той час як подія, за яку ОСОБА_7 засуджено вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2015 року, мала місце 27.08.2014 року, 13.11.2014 року.

Цивільним позивачем подано цивільний позов, який був уточнений, згідно з яким він просить стягнути з обвинуваченого на користь цивільного позивача - ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 226973, 96 грн., яка складається з наступного: 134532, 58 грн. знищення автомобіля; 80315, 56 грн. індекс інфляції за період 2014-2016 рр.; 12126, 40 грн. послуги адвоката щодо представлення інтересів цивільного позивача ОСОБА_5 за період 2014-2016 рр. Також цивільний позивач ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого спричинену йому моральну шкоду у розмірі 500000 грн., яка виразилася у душевних стражданнях, порушенням способу життя, сну, підприємницької діяльності, духовних і фізичних зв`язків з родичами, близькими, друзями, неможливістю виїхати на дачу протягом 2014-2016 рр., також були зірвані весняно-польові роботи, в тому числі і будівельні.
Законний представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 також подала позовну заяву та оцінила матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн., що складається із витрат на обстеження, консультації, ліки, транспорт та інше, а також 9370, 40 грн. послуги адвоката щодо представлення інтересів законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 .
У судовому засіданні цивільний позивач, представник цивільного позивача заявлені позовні вимоги до обвинуваченого підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав цивільні позови, пред`явлені до початку судового розгляду, а саме заявлений законним представником потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 у розмірі 10000, 00 грн. (в якості матеріальної шкоди, спричиненої злочином) та цивільним позивачем ОСОБА_5 у розмірі 150000, 00 грн. (в якості матеріальної шкоди, спричиненої злочином).
Згідно з частиною 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
У відповідності до частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд приходить до висновку, що цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 підлягає задоволенню частково.
Так, законний представник потерпілої наголошує, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 була доставлена до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. професора ОСОБА_11 , де їй була надана медична допомога, а також тривалий час проходила лікування в інших лікарських закладах, вдома. В ході лікування ОСОБА_9 на обстеження, консультації, ліки, транспорт та інше було витрачено кошти у розмірі 10000, 00 грн. Проте, в порушення статей 58, 59 ЦПК України, якими визначено вимоги щодо належності та допустимості доказів, законним представником потерпілої не надано жодного доказу про підтвердження заподіяння потерпілій матеріальної шкоди, а тому заявлена сума у розмірі 10000, 00 грн. стягненню з обвинуваченого не підлягає.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 9370, 40 грн., а саме представлення інтересів законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 , то суд вважає, що оскільки потерпіла отримувала допомогу від фахівця в галузі права, та враховуючи предоставлення розрахунку робочого часу особи, яка надавала правову допомогу, та в чому вона була виражена, суд знаходить обґрунтованість вказаних вимог.
Щодо позову, заявленого цивільним позивачем, суд зазначає наступне.
Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №11529 від 08.01.2015 року, ринкова вартість автомобіля «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 , станом на 01.06.2014 року складала 134532, 58 грн. Величина матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 134532, 58 грн.
Оскільки між злочинними діями обвинуваченого та спричиненою матеріальною шкодою транспортному засобу - автомобілю «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 , встановлено причинно-наслідковий зв`язок, а також розмір такої шкоди підтверджений висновком судової автотоварознавчої експертизи, позовна вимога щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди за знищення транспортного засобу підлягає задоволенню у межах ринкової вартості автомобіля станом на 01.06.2014 року.
Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 12126, 40 грн., а саме представлення інтересів цивільного позивача ОСОБА_5 , то суд вважає, що оскільки цивільний позивач отримував допомогу від фахівця в галузі права, та враховуючи предоставлення розрахунку робочого часу особи, яка надавала правову допомогу, та в чому вона була виражена, суд знаходить обґрунтованість вказаних вимог.
З приводу відшкодування моральної шкоди, спричиненої цивільному позивачу ОСОБА_5 у розмірі 500000 грн. суд зазначає наступне.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. При цьому, диспозицією частини 1 статті 286 Кримінального кодексу України визначено, що потерпілим від злочину є особа, якій спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, а не особа, майно якої постраждало у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір моральної шкоди, оцінений цивільним позивачем у розмірі 500000, 00 грн. не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, є безпідставно завищеним, необґрунтованим. В порушення принципів цивільного судочинства щодо змагальності сторін, цивільним позивачем не доведено, в чому виразилисьспричинені йому моральні страждання, що безумовно змінили його нормальний життєвий ритм, доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідним відмовити у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди у повному обсязі.
Законним представником потерпілої, якій були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що безумовно змінило їїнормальний життєвий ритм, вимоги щодо стягнення моральної шкоди не заявлено.

Позовна вимога цивільного позивача про стягнення з обвинуваченого індексу інфляції у розмірі 80315, 56 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не з вини обвинуваченого 2 роки здійснювалось досудове розслідування та судове провадження у суді першої інстанції.
Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз у кримінальному провадженню вирішити на підставі статті 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) грн., а також призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 134532 (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот тридцять дві) грн. 58 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 12126 (дванадцять тисяч сто двадцять шість) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу 9370 (дев`ять тисяч триста сімдесят) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Харківській області (код доходів 24060300, р/р 0005, код банку 37999680, МФО 851011, УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова, одержувач платежу - держава), вартість проведеної експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди №180/15 від 03.06.2015 року у розмірі 736 (сімсот тридцять шість) грн. 56 коп.; вартість проведеної автотехнічної експертизи №845/15 від 25.09.2015 року у розмірі 736 (сімсот тридцять шість) грн. 56 коп., а всього стягнути 1473 (одну тисячу чотириста сімдесят три) грн. 12 коп.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Головуючий: