Справа № 495/7568/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:
прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_1 , моб. тел. НОМЕР_2 ,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В :
22.09.2016 року прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старший лейтенант юстиції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Білгород-дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

В клопотанні зазначено, що військовою прокуратурою Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіонуУкраїни здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від 25 березня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.402, ч.3 ст.409, ч.4 ст.407 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено мобілізацію, в зв`язку з чим в державі розпочався особливий період.

В ІНФОРМАЦІЯ_2 проходить військову службу за контрактом старший сержант ОСОБА_4 , який відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07 жовтня 2015 року № 485-ОС «По особовому складу» призначений на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2016 року № 98 ОС «Про переміщення особового складу», згідно якого старшого сержанта ОСОБА_4 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 , звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , з подальшим призначенням на рівну або (за згодою військовослужбовця) на вищу посаду, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 віддано наказ, який доведений в телеграмі №Т/30-853 від 12 лютого 2016 року «Про відрядження військовослужбовця» та відповідно до якого старший сержант ОСОБА_4 був зобов`язаний прибути до 09 год. 18 лютого 2016 року до управління ІНФОРМАЦІЯ_3 з повним розрахунком для подальшого вибуття до НОМЕР_3 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_6 для подальшого проходження військової служби.

Того ж дня, 12 лютого 2016 року вищевказана телеграма № Т/30-853 від 12 лютого 2016 року доведена до старшого сержанта ОСОБА_4 лейтенантом ОСОБА_6 за допомогою технічних засобів зв`язку.

17 лютого 2016 року старший сержант ОСОБА_4 на виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 лютого 2016 року № Т/30-853 «Про відрядження військовослужбовця», прибув до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою розрахунку, де здав закріплену зброю та всі матеріальні засоби та вибув за межі ВПС «Вилкове», тобто почав виконувати наказ.

В період з 17 лютого 2016 року по 18 лютого 2016 року ОСОБА_4 знаходився за місцем свого проживання в м. Вилкове, Кілійського району, Одеської області.

Таким чином, 18 лютого 2016 року о 09 год. старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 за контрактом, усупереч вимогам ст.ст. 11, 16, 28, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не виконав розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 лютого 2016 року №Т/30-853 «Про відрядження військовослужбовця», відповідно до якого був зобов`язаний в термін до 09 год. 18 лютого 2016 року прибути до управління ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 з подальшим вибуттям до НОМЕР_3 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 , не прибув до управління ІНФОРМАЦІЯ_3 , а залишився за місцем свого проживання за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, мотивуючи це закінченням строку дії контракту, чим вчинив непокору, у вигляді іншого умисного невиконання наказу, вчинену в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

04 серпня 2016 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 КК України.
Вина підозрюваного ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами, а саме протоколами допиту свідків, матеріалами службових розслідувань.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання.

Підозрюваний заперечував проти задоволення даного клопотання та зазначив, що з підозрою не згоден та інкримінований йому злочин не вчиняв, тому відсутні підстави для обрання відносно нього запобіжного заходу.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, підозрюваного, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 25.03.2016 року військовою прокуратурою Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіонуУкраїни здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.402, ч.3 ст.409, ч.4 ст.407 КК України.
04 серпня 2016 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 КК України.
Вина підозрюваного ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами, а саме протоколами допиту свідків, матеріалами службових розслідувань.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а також запобігання скоєння інших кримінальних правопорушень.

За твердженням слідчого, існує вірогідність того, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Все це свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; до підозрюваного раніше не застосовувались запобіжні заходи; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Судом встановлено, що досудовим слідством не надано достатніх доказів того, що є наявність вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний ОСОБА_4 намагався вчинити якусь дію, передбачену ч.1 ст.177 КПК України, як на це вказує досудове слідство, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 судом береться до уваги вагомість доказів, що обґрунтовують відповідні обставини; тяжкість покарання; його вік; він має місце проживання (проживає у батьків), безробітний.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування та у суді.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.402 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який визначити за місцем його реєстрації/проживання: АДРЕСА_3 , заборонивши залишати житло в період часу з 19:00 год. до 08:00 год.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора;

2) не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якими особами, які є свідками, потерпілими, експертами, спеціалістами у цьому кримінальному провадженні;

Встановити строк дії ухвали терміном у два місяці з моменту постановлення ухвали.
Обов`язок по контролю за виконанням ухвали покласти на керівника військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України, а саме те, що працівники військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1