У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4 і ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 7 липня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року,

установила:

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого Кременчуцького ВП ГУ НП України в Полтавській області ОСОБА_6 про проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 березня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2016 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 9 березня 2016 року.

ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду України із заявою, в якій просить переглянути зазначені судові рішення та скасувати їх як незаконні.

Підставою для перегляду заявниця вважає невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції (ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року) висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 2008 року № 2 «Про деякі питання застосування судами України законодавства при дачі дозволів на тимчасове обмеження окремих конституційних прав і свобод людини і громадянина під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, дізнання і досудового слідства» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 8). На підтвердження своєї позиції заявниця долучила до заяви зазначену постанову Пленуму Верховного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи, викладені у заяві, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 3 статті 445 КПК (на який здійснено посилання у заяві як на підставу для перегляду судового рішення) передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК, під «постановою Верховного Суду України» у пункті 3 статті 445 КПК розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 статті 445 КПК (неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах чи неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень), яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Постанови Пленуму Верховного Суду України, в тому числі й та, на яку посилається у своїй заяві ОСОБА_2, до судових рішень не відносяться, оскільки приймалися Пленумом не в кримінальному процесуальному порядку, а за результатами узагальнень практики вирішення судами тих чи інших категорій справ та мали лише роз'яснювальний, а не обов'язковий характер для всіх судів.

Таким чином, ОСОБА_2, хоча і послалася в заяві на пункт 3 статті 445 КПК, фактично порушила питання про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року через невідповідність її роз'ясненням, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України, що згідно з чинним кримінальним процесуальним законодавством не є підставою для перегляду Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_2 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року є необґрунтованою, а підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України - відсутні.

Керуючись статтями 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5