печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2016 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

та підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження №0001641 від 21.12.2012 року,-

В С Т А Н О В И В :
11.08.2016 року слідчий в ОВС третього слідчого відділу управління спеціальних рослідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.
Підозрюваний проти задоволення клопотання заперечував.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинні бути зазначені підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Разом з тим, в порушення вимог ст. 171 КПК України у клопотанні не зазначено правову підставу для арешту майна та мету арешту відповідно до ст.170 КПК України, а також відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Цих обставин не було наведено прокурором і в судовому засіданні.
Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч.3 ст. 132 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, зважаючи на те, що в клопотанні відсутнє обґрунтування, яке саме доказове значення для кримінального провадження матимуть речі, на які слідчий просить накласти арешт, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26, 117, 170-173, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження №0001641 від 21.12.2012 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 29.08.2016 року о 17.45 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1