Номер провадження: 11-кп/785/425/16
Номер справи місцевого суду: 522/1714/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.04.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року, якою прокурору Одеської області для усунення недоліків повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000028 від 02 квітня 2014 року у відношенні
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кислиці Ізмаїльського району Одеської області, громадянина США, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.201 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.201 КК України повернутий прокурору Одеської області для усунення недоліків.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема не містить формулювання обвинувачення, в порушення п.1 ч.2 ст.109 КПК України розділ №1 реєстру матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про час проведення процесуальних дій, у розділі №3 відсутні строки застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також вказав на ряд інших недоліків.

Не погодившись з прийнятим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а сама ухвала постановлена з порушенням вимог ст.ст.370,371 КПК України. Прокурор стверджує, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального провадження, правова кваліфікація інкримінованого злочину та сформульовано обвинувачення. Вказує на те, що перевірка правильності формулювання обвинувачення не передбачена положеннями КПК України, а тому це питання не може розглядатися на стадії підготовчого судового засідання та бути підставною для повернення обвинувального акту. Також зазначає, що КПК України не містить такої норми, яка зобов`язує вносити всі процесуальні дії та всі процесуальні рішення в реєстр матеріалів досудового розслідування. Більш того посилається на порушення судом першої інстанції положень п.1 ч.1 ст.372 КПК України, оскільки оскаржувана ухвала про повернення обвинувального акту не містить місця її постановлення.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 , що діє інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2016 року про повернення обвинувального акту законною і обґрунтованою та просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували про її задоволення, дослідивши обвинувальний акт, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, зазначений обвинувальний акт не містить належного формулювання обвинувачення, що висунуте ОСОБА_7 що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді 1-ої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її задоволення.

Інші недоліки про які суд 1-ої інстанції зазначив в мотивувальній частині оскарженої ухвали, зокрема про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування положенням ст.109 КПК України, на думку апеляційного суду не є суттєвими і самі по собі не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту.

Керуючись ст.ст.291, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 .

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2016 року про повернення прокурору Одеської області обвинувального акту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000028 від 02 квітня 2014 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.201 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4