Справа №480/2345/16-к
Вирок
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївській області
в складі:головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селидове, Покровського району, Донецької області, раніше не судимого, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Встановлені судом обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні вироку
Судом встановлено, що на початку квітня 2014 року на території Донецької області України громадянином Російської Федерації ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
На початку березня 2015 року ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки». Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_3 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконання його цілей і завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні ОСОБА_3 добровільно прибув в м. Донецьк, а саме до штабу розвідувального управління ДНР, де його було призначено на посаду бійця незаконного збройного формування та передано у використання автоматичну вогнепальну зброю, набої до неї, формений одяг та військове спорядження.
Продовжуючи протиправну діяльність, у період з початку березня 2015 року до кінця березня 2015 року ОСОБА_3 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого керівництва по забезпеченню харчуванням бійців вказаного збройного формування.
На підставі викладеного, дії ОСОБА_3 та невстановлених під час досудового розслідування осіб носили тривалий характер, а саме з початку березня 2015 року до початку квітня 2015 року, та виразились у активній участі в діяльності не передбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались вчиненням збройного опору представникам влади.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачуєтеся у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у діяльності не передбачених законами України збройних формувань.
30 вересня 2016 року між начальником Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор, обвинувачений та захисник дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 260 КК України, тобто - участь у діяльності не передбачених законами України збройних формувань.
Обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_3 має понести за вчинення кримінального правопорушення, а саме: позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна, зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки на підставі ст. 75 КК України.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому, захиснику та прокурору.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.
Розглядаючи в порядку ч. ч. 3, 4 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, злочин передбачений ст. ч.2 ст. 260 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_8 беззастережно визнав свою вину, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, визначена в межах санкції ч.2 ст. 260 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.
Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, цілком розуміють свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.
За вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 260 КК України обвинувачений ОСОБА_3 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, а тому суд застосовує вимоги ст. 75 КК України в редакції, яка була чинною на час вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення.
Керуючись ст. ст. 369, 373- 374, 469-470, 472, 475, 476 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 вересня 2016 року між начальником Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
Міру запобіжного заходу - тримання під вартою до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 скасувати, звільнивши його з під варти з зали суду.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню засудженому і прокурору.
Суддя: ОСОБА_1