16.08.2016 Справа №607/5755/15-к
Тернопільський міськрайонний суд в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі клопотання начальника Тернопільського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України у Тернопільській області (далі КВІ) щодо вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку,
представника КВІ ОСОБА_4 ,
09 червня 2016 року до суду надійшло клопотання начальника КВІ щодо вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року, яким ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі. У цьому клопотанні начальник КВІ, просить роз`яснити, чому при призначенні ОСОБА_5 покарання за вказаним вироком не було враховано наявність щодо нього іншого вироку Козівського районного суду Тернопільської області, яким останнього засудженого до покарання у виді 100 годин громадських робіт.
Прокурор у судовому засіданні вказав, що вважає за необхідне суду вирішити питання застосування покарання щодо ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вказаними вироками.
Засуджений ОСОБА_5 , будучи судом повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. В такому випадку суд вважає за можливе провести розгляд даного клопотання без участі ОСОБА_5 .
Представник КВІ у судовому засіданні висловила міркування, котрі по своїй суті аналогічні тим, про які зазначав прокурор.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, в тому числі у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 11 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, до покарання у виді 1 року обмеження волі. Вказаний кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_5 21 квітня 2015 року.
У матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679 від 17 березня 2015 року міститься вимога УІАЗ УМВС України в Тернопільській області (а.с. 183), з якої вбачається, що станом на 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 існував лише вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2012 року, яким останнього було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Судимість за цим вироком, станом на 10 лютого 2016 року (момент ухвалення Тернопільським міськрайонним судом вироку за ч. 2 ст. 296 КК України), була погашена.
Будь-яких інших документів, з яких би вбачалось, що станом на 10 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_5 існує обвинувальний вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2015 року немає, а отже суду про це не могло бути відомо.
Про існування цього вироку суду стало відомо лише 09 червня 2016 року, у момент коли начальника КВІ звернувся з даним клопотанням.
Козівським районним судом Тернопільської області 29 квітня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді 100 годин громадських робіт. Дане кримінальне правопорушення було скоєне ОСОБА_5 в першій декаді березня 2015 року, тобто до постановлення вироку від 10 лютого 2016 року.
За таких обставин у суду відсутня можливість застосовувати положення ч. 1 ст. 71 КК України, позаяк ОСОБА_5 вчинив новий злочин не після постановлення вироку, а до цього. Суд нагадує, що вирок Козівського районного суду Тернопільської області мав місце 29 квітня 2015 року, а новий злочин 21 квітня 2015 року.
Таким чином, слід застосувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України відповідно до якої, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Отож, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 слід визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на 1 рік.

На підставі наведеного, керуючись ст. 70 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ухвалив:
клопотання задовольнити.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2015 року, більш суворим, призначеним вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на 1 (один) рік.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суду протягом семи діб з дня її оголошення.
Головуюча ОСОБА_1