Провадження № 11-кп/792/678/16
Справа № 682/203/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000741 від 24 листопада 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, є на утриманні одна неповнолітня дитина, не працює, раніше судимого:
- 21 серпня 2001 року Славутським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 142, ст. 44 КК України (в редакції 1960 року) на два роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 17 лютого 2004 року Славутським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки два місяці позбавлення волі;
- 15 березня 2007 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на чотири роки позбавлення волі;
- 26 січня 2012 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України на три місяці арешту;
- 28 травня 2012 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст.71 КК України на три роки один місяць позбавлення волі. 28 травня 2014 року звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном 11 місяців 12 днів,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 липня 2016 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 245, 52 грн.
Речові докази по справі повернуто потерпілому ОСОБА_10 .
За вироком суду, 21 листопада 2015 року близько 21 години обвинувачений ОСОБА_8 , маючи непогашені судимості, повторно, з корисливих мотивів, в селі Цвітоха Славутського району Хмельницької області, шляхом відкриття дверей (без застосування засобів для подолання перешкод), відставивши дерев`яний кийок, яким були заблоковані двері, проник в приміщення хліва (будівлю господарського призначення), розташованого на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав велосипед марки „Україна, вартістю 487, 36 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , як видно з її змісту, просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому більш м`яке покарання. На його думку, вирок суду є незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його показанням. Вказує, що умислу на викрадення велосипеда у нього не було, просить пом`якшити призначене покарання, врахувавши пом`якшуючі покарання обставини.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), скоєній повторно, поєднаній з проникненням у інше приміщення, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєна повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України є безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений.

Твердження апелянта про наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності і вказують фактично на намагання винного пом`якшити відповідальність.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що дійсно 21 листопада 2015 року, пройшовши на територію домогосподарства потерпілого в селі Цвітоха, здійснив крадіжку велосипеда, який стояв в сараї. Крім того зазначив, що не мав умислу на крадіжку саме велосипеда, однак, мотивував вчинення злочину необхідністю повернення велосипеда для своєї матері, через втрату такого, що сталася з його вини.

Дослідивши зібрані в провадженні докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, за який його засуджено, та обгрунтовано відхилив його доводи в суді про те, що в його діях відсутній умисел на вчинення крадіжки велосипеда з проникненням, навівши в вироку належне мотивування своїх висновків, з такими висновками погоджується також колегія суддів.

Із показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що ніяких стосунків, зокрема, розпивання спиртних напоїв, з обвинуваченим ОСОБА_8 ніколи не мав і не міг мати, оскільки спосіб життя обвинуваченого є неприйнятним для нього. Саме приміщення хліва на подвір`ї потерпілого запиралося дерев`яним кийком через несправність вхідних дверей (відсиріли і не закривалися через набухання деревини). Йдучи на роботу, замикав двері у хлів на дерев`яний кийок. У самому хліві зберігався його велосипед з пробитим колесом. Сам обвинувачений неодноразово проходив поблизу будинковолодіння до своїх знайомих по сусідству, знав про відсутність у будівлі господарів, зайшов на подвіря та проник у хлів саме з метою викрадення велосипеда, оскільки іншого цінного майна там не було. Саму крадіжку велосипеда потерпілий виявив 22 листопада 2015 року, коли, повернувшись з роботи, побачив розблоковані двері до хліва.

Згідно протоколу огляду місця події від 24 листопада 2015 року та фото таблиць до нього слідує, що місцем вчинення злочину є приміщення сараю, який розташований по АДРЕСА_1 , де було виявлено відсутність велосипеда.

Відповідно до протоколу огляду та добровільної видачі від 24 листопада 2015 року та фото таблиць до нього слідує факт добровільної видачі свідком ОСОБА_11 комплектуючих до велосипеда марки «Україна», який на територію його домогосподарства привів обвинувачений ОСОБА_8 , вказавши, що являється власником даного велосипеда.

Згідно протоколу слідчого експерименту з фото таблицями до нього від 23 грудня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_8 детально вказав на обставини вчинення ним крадіжки велосипеда з приміщення сараю та переведення на територію домогосподарства свідка ОСОБА_11 .

За даними висновку експерта № 1064т від 08 грудня 2015 року, станом на листопад 2015 року ринкова вартість комплектуючих до велосипеда марки «Україна» з врахуванням відсотку з носу, могла становити: рами 213,75 гривень, керма 49,88 гривень, сидіння 88,35 гривень, переднього колеса в зборі 135,38 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки його показанням в суді першої інстанції про те, що, проникаючи в хлів, він сподівався застати там власника, з яким у нього дружні стосунки, та з яким він сподівався на розпивання спиртних напоїв, не приймаються до уваги, позаяк суперечать фактичним обставинам провадження. Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, спростовують доводи обвинуваченого про те, що умисел на крадіжку в нього виник, коли він зайшов всередину хліва потерпілого з метою відшукати родича останнього.

Як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, обвинувачений підтверджував, що йому було відомо, що хлів належить саме ОСОБА_10 , а не родичу дружини останнього, відтак суд критично оцінює доводи апелянта, що він розшукував того в хліві потерпілого. Слід зауважити також, що з показань обвинуваченого в суді видно, що обвинувачений перед тим, як зайти в хлів знав, що потерпілого вдома не було (не горіло світло) і родича (який проживав в іншій половині хати) теж. Обвинувачений стукав в вікна останнього та ніхто не відкривав. Потерпілий чітко вказував в суді, що його сарайчик був ззовні заблокований дерев`яним кийком.

За таких обставин, доводи апелянта про необхідність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 185 КК України на увагу не заслуговують.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про неправильність кваліфікації його дій також не знайшли свого підтвердження в суді.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, обставинами, що пом`якшує його покарання суд першої інстанції визнав активне сприяння ним розкриттю злочину, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують його покарання. Суд першої інстанції також врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має не зняті та непогашені судимості, на обліку у лікарів психіатра та невропатолога не перебуває і раніше не перебував, з 2006 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом РППВВ алкоголю, не працює,за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні неповнолітню дитину.

За даними висновку судово-психіатричної експертизи № 14, обвинувачений ОСОБА_8 на момент скоєння злочину будь-якою душевною хворобою, психічними розладами не страждав, в стані фізіологічного афекту, значної емоційної напруги, сильного душевного хвилювання не знаходився, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ті обставини, що він заздалегідь не планував вчинити злочин, про що вказував в апеляційному суді, не впливають на висновки суду щодо кваліфікації його дій та призначеного покарання.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відтак твердження ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Суд в повній мірі врахував всі обставини, на які посилався апелянт в апеляційній скарзі, навіть з врахуванням даних про стан його здоров`я, про що він вказував в апеляційному суді, підстави для призначення більш м`якого покарання відсутні.

Колегія суддів враховує, що в даному провадженні відсутні обставини, які б вказували, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, відтак висновки суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах реального відбування покарання в виді позбавлення волі, на визначений судом першої інстанції строк, є обґрунтованими, зважаючи на підвищену суспільну небезпечність вчиненого, систематичність вчинення обвинуваченим кримінально караних діянь, за які той відбував покарання в виді позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, що вказує на підвищену суспільну небезпечність його особи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали суду підстави для безумовного скасування вироку суду першої інстанції, в провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2