пр. № 1-кс/759/1248/16
ун. № 759/4851/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2016 року Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ в Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 , про накладення арешту на вилучене майно,

в с т а н о в и в:
Старший слідчий слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ в Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучений 24.03.2016 року в ході обшуків у кримінальному провадженні № 0000004 від 21.01.2016 року 96 400, 00 гривень, 320,00 євро, 4 277,00 доларів США, 347,00 кілограм кальянного табаку. Клопотання згідно поштового відправлення слідчим направлено поштою 25.03.2016 року та надійшло до суду 01.04.2016 року.

У судове засідання слідчий не з`явився, клопотання не підтримав.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 1, 2 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з тим, клопотання слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ в Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_3 , про накладення арешту на вилучене майно не містить конкретної інформації щодо підстави накладення такого арешту.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Крім того, клопотання слідчого не містить чітко визначеної мети накладення арешту.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що у клопотанні не зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. З матеріалів долучених до клопотання також не вбачається таких документів.

Також, вивчивши клопотання, долучені до нього матеріали, встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000004 від 21.01.2016 року немає особи, процесуальний статус якої дозволяє слідчому судді постановити ухвалу про накладення арешту на її майно. Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Отже, виходячи з вище вказаного арешт може бути накладено лише на майно яке перебуває у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У зв`язку з цим, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено необхідність арешту майна, оскільки у кримінальному провадженні відсутня жодна особа, яка мала б мала процесуальний статус відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України (підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третьої особи). Такі особи не встановлені, як не встановлено і власника майна, про накладення арешту на яке клопоче слідчий.

Натомість, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань містить лише посилання щодо можливих протиправних дій щодо невстановленої особи. Крім того слідчий зазначає, що обшук проводився за двома адресами в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , проте надає слідчому судді як доказ лише ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва про надання дозволу на обшук лише за адресою АДРЕСА_2 . Також слідчим не зазначено в клопотанні, що саме вилучено за кожною адресою.

Таким чином, приймаючи до уваги вище викладене і загальні засади кримінального провадження, приписи п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України стосовно недопущення застосування заходів забезпечення кримінального провадження у разі не доведення слідчим, прокурором, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене у ході обшуку 24.03.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 132, 170-173, 309 КПК України,

п о с т а н о в и в :
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ в Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 , про накладення арешту на вилучене майно 24.03.2016 року у ході обшуків.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва..

Слідчий суддя