Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
звільненого від кримінальної
відповідальностіОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003235 за касаційною скаргою ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2015 року щодо нього,

у с т а н о в и в:

За вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2015 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Каменя-Каширського Волинської області, зареєстрованого в тому ж місті на АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 років.

Зазначеним вироком також засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України, судові рішення щодо якої у касаційному порядку не оскаржувались.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в солідарному порядку у рахунок відшкодування матеріальної шкоди потерпілим: ОСОБА_8 480 грн, ОСОБА_9 800 грн, ОСОБА_10 480 грн, ОСОБА_11 160 грн, ОСОБА_12 160 грн, ОСОБА_13 160 грн, ОСОБА_14 8000 грн, ОСОБА_15 960 грн, ОСОБА_16 160 грн, ОСОБА_17 4000 грн, ОСОБА_18 480 грн, ОСОБА_19 22 000 грн, ОСОБА_20 320 грн, ОСОБА_21 320 грн, ОСОБА_22 3200 грн, ОСОБА_23 160 грн, ОСОБА_24 960 грн, ОСОБА_25 480 грн, ОСОБА_26 800 грн; ОСОБА_27 320 грн, ОСОБА_28 320 грн, ОСОБА_29 160 грн, ОСОБА_30 2720 грн, ОСОБА_31 800 грн, ОСОБА_32 800 грн, ОСОБА_33 2240 грн, ОСОБА_34 480 грн, ОСОБА_35 640 грн, ОСОБА_36 160 грн, ОСОБА_37 480 грн, ОСОБА_38 160 грн, ОСОБА_39 640 грн, ОСОБА_40 5600 грн, ОСОБА_41 1920 грн, ОСОБА_42 800 грн, ОСОБА_43 160 грн, ОСОБА_44 320 грн, ОСОБА_45 480 грн, ОСОБА_46 800 грн, ОСОБА_47 320 грн, ОСОБА_48 800 грн, ОСОБА_49 800 грн, ОСОБА_50 640 грн, ОСОБА_51 1600 грн, ОСОБА_52 800 грн, ОСОБА_53 160 грн, ОСОБА_54 320 грн, ОСОБА_55 800 грн, ОСОБА_56 320 грн, ОСОБА_57 320 грн, ОСОБА_58 800 грн, ОСОБА_59 800 грн, ОСОБА_60 160 грн, ОСОБА_61 160 грн, ОСОБА_62 320 грн, ОСОБА_63 800 грн, ОСОБА_64 3200 грн; ОСОБА_65 3200 грн, ОСОБА_66 3360 грн, ОСОБА_67 4950 грн, ОСОБА_68 800 грн, ОСОБА_69 7720 грн, ОСОБА_70 480 грн, ОСОБА_71 1600 грн, ОСОБА_72 1600 грн та в рахунок відшкодування моральної 2000 грн, ОСОБА_73 640 грн та в рахунок відшкодування моральної 2000 грн, ОСОБА_74 3200 грн, ОСОБА_75 320 грн.
Цивільні позови потерпілих: ОСОБА_76 на суму 320 грн, ОСОБА_77 на суму 1960 грн, ОСОБА_78 на суму 800 грн, ОСОБА_79 на суму 800 грн, ОСОБА_80 на суму 800 грн та ОСОБА_81 на суму 160 грн залишено без розгляду.

Згідно з вироком у період із червня по вересень 2012 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою жителів м. Запоріжжя, розробили злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_5 підшукав нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_3 , де не маючи права, як фінансова установа, здійснювати фінансові послуги, організували фінансову піраміду «Мурзілка». За допомогою встановленого у вказаному приміщенні персонального комп`ютеру проводили реєстрацію громадян на сайтах Інтернету, присвоювали логіни останнім, начебто для легкого доступу до інформації та перевірки надходження коштів громадян, приймали грошові внески від громадян м. Запоріжжя, запевняючи останніх про стовідсоткове повернення вкладених коштів протягом місяця, а також отримання грошової винагороди на таку ж суму вкладу. Втім, отримані готівкою кошти від громадян ОСОБА_5 і ОСОБА_82 ніде не оприбутковували.

З метою досягнення злочинного плану ОСОБА_5 та ОСОБА_7 для залучення нових учасників піраміди, отримання максимальної кількості грошових вкладів громадян та заволодіння ними, проводили презентації, протягом першого місяця першим учасникам виплачували обіцяні грошові винагороди, які останні знову вкладали в піраміду, тим самим рекламували стійкість піраміди, законність даної діяльності, наявність великої кількості учасників та виплат грошових коштів.
Після залучення великої кількості учасників піраміди та отримання від них грошових коштів, ОСОБА_5 та ОСОБА_82 , залишили вищезазначене приміщення, а громадянам їхні грошові вклади не повернули, грошові винагороди не виплатили.
Таким чином ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись в орендованому офісі по АДРЕСА_3 і в період з червня по вересень 2012 року заволоділи грошовими коштами: ОСОБА_8 на суму 480 грн, ОСОБА_9 на суму 800 грн, ОСОБА_10 на суму 480 грн, ОСОБА_83 на суму 320 грн, ОСОБА_11 на суму 160 грн, ОСОБА_12 на суму 160 грн, ОСОБА_13 на суму 160 грн, ОСОБА_84 на суму 160 грн, ОСОБА_14 на суму 8000 грн, ОСОБА_15 на суму 960 грн, ОСОБА_85 на суму 480 грн, ОСОБА_16 на суму 160 грн, ОСОБА_76 на суму 320 грн, ОСОБА_17 на суму 4000 грн, ОСОБА_55 на суму 800 грн, ОСОБА_77 суму 1960 грн, ОСОБА_18 на суму 480 грн, ОСОБА_86 на суму 320 грн, ОСОБА_87 на суму 320 грн, ОСОБА_88 на суму 16 480 грн, ОСОБА_19 на суму 22 000 грн, ОСОБА_20 на суму 320 грн, ОСОБА_89 на суму 320 грн, ОСОБА_21 на суму 320 грн, ОСОБА_22 на суму 3200 грн, ОСОБА_90 на суму 320 грн, ОСОБА_23 суму 160 грн, ОСОБА_91 на суму 960 грн, ОСОБА_92 на суму 480 грн, ОСОБА_93 на суму 640 грн, ОСОБА_26 на суму 800 грн, ОСОБА_27 на суму 320 грн, ОСОБА_28 на суму 320 грн, ОСОБА_29 на суму 160 грн, ОСОБА_30 на суми 2720 грн, ОСОБА_31 на суму 800 грн, ОСОБА_32 на суму 800 грн, ОСОБА_94 на суму 160 грн, ОСОБА_95 на суму 160 грн, ОСОБА_96 на суму 800 грн, ОСОБА_33 на суму 2240 грн, ОСОБА_97 на суму 1600 грн, ОСОБА_34 на суму 480 грн, ОСОБА_98 на суму 640 грн, ОСОБА_99 на суму 160 грн, ОСОБА_100 на суму 160 грн, ОСОБА_101 на суму 160 грн, ОСОБА_102 на суму 800 грн, ОСОБА_103 на суму 800 грн, ОСОБА_60 на суму 160 грн, ОСОБА_104 на суму 160 грн, ОСОБА_105 на суму 800 грн, ОСОБА_106 на суму 320 грн, ОСОБА_107 на суму 480 грн, ОСОБА_108 на суму 160 грн, ОСОБА_109 на суму 640 грн, ОСОБА_40 на суму 5600 грн, ОСОБА_110 на суму 1920 грн, ОСОБА_111 на суму 3700 грн, ОСОБА_112 на суму 160 грн, ОСОБА_113 на суму 800 грн, ОСОБА_80 на суму 800 грн, ОСОБА_114 на суму 1920 грн, ОСОБА_42 на суму 800 грн, ОСОБА_115 на суму 160 грн, ОСОБА_116 на суму 8000 грн, ОСОБА_117 на суму 320 грн, ОСОБА_45 на суму 480 грн, ОСОБА_81 на суму 160 грн, ОСОБА_46 на суму 800 грн, ОСОБА_118 на суму 1600 грн, ОСОБА_119 на суму 160 грн, ОСОБА_120 на суму 5000 грн, ОСОБА_121 на суму 800 грн, ОСОБА_122 на суму 3200 грн, ОСОБА_123 на суму 1600 грн, ОСОБА_124 на суму 3200 грн, ОСОБА_125 на суму 320 грн, ОСОБА_126 на суму 800 грн, ОСОБА_127 на суму 3360 грн, ОСОБА_49 на суму 800 грн, ОСОБА_128 на суму 640 грн, ОСОБА_129 на суму 800 грн, ОСОБА_130 на суму 800 грн, ОСОБА_51 на суму 1600 грн, ОСОБА_131 на суму 320 грн, ОСОБА_132 на суму 800 грн, ОСОБА_53 на суму 160 грн, а всього на суму 134 100 грн.

Апеляційний суд, відмовивши у задоволенні апеляційних скарг прокурора, представника потерпілих та самої потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_93 , обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , змінив вирок місцевого суду в частині призначення покарання і застосувавши п. «в» ст. 1, ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VІІ від 08 квітня 2014 року щодо ОСОБА_5 та п. «е» ст. 1, ст. 9 цього Закону щодо ОСОБА_7 звільнив їх від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону танеправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, зокрема,на відсутність у його діях об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він не мав наміру заволодіти чужими коштами шляхом обману та зловживання довірою. Наполягає, що повідомляв потерпілим про всі нюанси, правила та ризики функціонування фінансової піраміди та не обіцяв гарантованого повернення грошових коштів, тим більше зі стовідсотковим прибутком щомісячно. Також указує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Апеляційний суд не дав вичерпних та вмотивованих відповідей на усі доводи його апеляції, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам закону. Крім того, вважає рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди немотивованим, оскільки в ньому не міститься відповідних розрахунків, посилань на нормативні та платіжні документи, інші докази. При цьому просить кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримання касаційних вимог, міркування прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження і фактично просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст.94 КПК України.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань потерпілих ОСОБА_26 , ОСОБА_46 , ОСОБА_133 , ОСОБА_42 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_132 , ОСОБА_91 , ОСОБА_51 , ОСОБА_99 , ОСОБА_34 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_30 , ОСОБА_110 , ОСОБА_40 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_107 , ОСОБА_114 , ОСОБА_11 , ОСОБА_31 , ОСОБА_109 , ОСОБА_93 , ОСОБА_134 , ОСОБА_117 , ОСОБА_88 , ОСОБА_32 , ОСОБА_14 , ОСОБА_135 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_33 , ОСОБА_85 , ОСОБА_53 , ОСОБА_45 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 , ОСОБА_84 , ОСОБА_27 , ОСОБА_126 , ОСОБА_136 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_69 , ОСОБА_137 , ОСОБА_49 , ОСОБА_19 , ОСОБА_138 , ОСОБА_87 , ОСОБА_21 , ОСОБА_115 , ОСОБА_22 , ОСОБА_111 , ОСОБА_125 про спільність дій ОСОБА_5 та ОСОБА_7 при проведенні їм презентацій, приймання вофісі коштів або визначеними засудженими особами, пропонування їм повторно внести кошти; свідка ОСОБА_139 , які об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, зібраними у справі, зміст яких детально відображено у вироку, зокрема: даними договору оренди ОСОБА_5 приміщення по АДРЕСА_3 ; даними протоколів обшуку помешкань ОСОБА_140 ( АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 ), під час яких було вилучено оргтехніку, заяви вкладників, копії паспортів та пенсійних посвідчень громадян, копії ідентифікаційних кодів; витягом про історії нарахувань і переказів проекту «Мурзілка», іншими наявними у провадженні доказами, а також показаннями самого ОСОБА_5 , який хоч і не визнав своєї винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, однак не заперечував факту реєстрації громадян на сайтах Інтернету, присвоювання логіків останнім для доступу до інформації та перевірки надходження коштів інших громадян, приймання внесків від громадян м. Запоріжжя потерпілих-цивільних позивачів, які не могли це зробити самостійно в орендованому ним офісному приміщенні та проведенні в цьому ж офісі презентацій фінансової піраміди «Мурзілка»; аналогічними показаннями ОСОБА_7 .

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належить до предмета доказування у провадженні, суд дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині і правильність кваліфікації його діяння за ч. 2 ст. 190 КК України, як учинення за попередньою змовою з ОСОБА_7 заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).
Беручи до уваги те, що винуватість ОСОБА_5 у співучасті з ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину доведено в обсязі пред`явленого обвинувачення, доводи у касаційній скарзі про необґрунтованість стягнення із зазначених осіб коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, є безпідставними. Заявлені потерпілими в кримінальному провадженні цивільні позови вирішено відповідно до вимог ст. 129 КПК України та статей 1166, 1167 ЦК України і таке рішення є законним та мотивовано належним чином.
Зазначені в касаційній скарзі доводи, які за змістом та суттю аналогічні тим, що були предметом апеляційного розгляду, не містять нових даних, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість судових рішень і давали підстави для їх скасування. Суд апеляційної інстанції, зазначивши відповідні правові позиції, в свої ухвалі вмотивував належним чином своє рішення відповідно до вимог ст. 419 КПК України. Крім того, колегія суддів не вбачає порушень ст. 404 КПК України під час апеляційного розгляду.

Підстав вважати, що потерпілі обмовили засудженого, а матеріали кримінального провадження сфальсифіковано, у суду немає.
Покарання, призначене ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно призначене з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому апеляційний суд за клопотанням засудженого правильно застосував до ОСОБА_5 положення Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VІІ від 08 квітня 2014 року та звільнив його від відбування призначеного судом першої інстанції покарання, оскільки був засуджений за вчинення злочину проти власності, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості, має доньку ОСОБА_141 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на день набрання чинності цим Законом не виповнилося 18 років, та щодо якої його не позбавлено батьківських прав.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, тому відсутні передбачені ст.438 КПК підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3