Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/689/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.08.2016 м. Кропивницький

Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, у режимі відео конференції за участі засудженого, в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2016 року про зарахування засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку попереднього ув`язнення в строк призначеного вироком покарання.

ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_7 , звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда за наслідками розгляду означеного клопотання постановлено це клопотання задовольнити, зарахувати засудженому ОСОБА_7 в строк призначеного вироком Чертковського районного суду Ростовської області Російської Федерації від 18.02.2013 року покарання строк попереднього ув`язнення з 12 листопада 2011 року по 24 квітня 2013 року.

Із вказаним судовим рішенням не погоджується прокурор у кримінальному провадженні та оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Вказує на незаконність ухвали через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, - неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання засудженого, мотивував це тим, що у межах кримінальної справи за вироком Чертковського районного суду Ростовської області Російської Федерації від 18.02.2013 року ОСОБА_7 був затриманий 12.11.2011 року.

Згідно із розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили вирок Чертковського районного суду Росговської області Російської Федерації від 18.02.2013 року, - набрав законної сили 24.04.2013 року.

Крім того, суд першої інстанції послався на п. 3 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, згідно якої виконання вироку регулюється законодавством держави виконання вироку, і тільки ця держава має право приймати всі рішення.

Вказане посилання суду, на переконання прокурора, є безпідставним у зв`язку з тим, що застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення» - не відноситься до питань, пов`язаних з виконанням вироку, оскільки їх перелік читко визначений ст. 537 КПК України.

Питання зарахування строку попереднього ув`язнення не відноситься до жодною з питань у переліку ч. 1 ст. 537 КГІК України. Віднесення вказаною питання до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України також неможливе оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення не є сумнівом чи протиріччям, окрім того згідно ст. 539 КПК України питання вказане у п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України відноситься до компетенції суду який ухвалив вирок.

Також в ухвалі суду першої інстанції міститься посилання на ст. 12 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, у якій зазначено, що кожна сторона може прийняти рішення про помилування, амністію або пом`якшення вироку у відповідності до своєї конституції або інших законів.

Вказане посилання є також безпідставним оскільки застосування судом змін до ч. 5 ст. 72 КК України не відноситься згідно чинного законодавства до помилування, амністії або пом`якшення вироку.

Також, прокурор зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», - визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Тож, прокурор переконаний, що зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає лише строк перебування особи в установах попереднього ув`язнення на підставі та у порядку визначеного КПК України, та лише до набрання вироком законної сили; проте, щодо осіб, які затримані та тримались у місцях попереднього ув`язнення не в порядку, визначеному КПК України або Законом України «Про попереднє ув`язнення», - неможливо застосовувати положення ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки

цей строк згідно чинного законодавства України не є строком попереднього ув`язнення.

Також, особа, яка подала апеляційну скаргу, акцентує увагу й на такому: відповідно до норм КПК України, що регулюють питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, а саме ст. 610 КПК України, - під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Отже, суд приводить у відповідність лише статті за якими особу засуджено та строк призначеного покарання, приведення у відповідність чи визнання строку тримання в установі попереднього ув`язнення іноземної держави КПК України не передбачено.

Окрім наведеного, прокурор вказує, що судом першої інстанції неправильно визначено, що тримання засудженого ОСОБА_7 в установі попереднього ув`язнення іноземної держави, у порядку та на підставі законодавства іноземної держави, до набрання вироком законної сили, є тотожнім поняттю попереднє ув`язнення (тримання особи в установі попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили), яке передбачене КПК України.

Вказане твердження суду щодо поширення КПК України на кримінальні провадження іноземних держав, процесуальні статуси осіб у кримінальному провадженні в іноземній державі та заходи забезпечення кримінального провадження, які застосовуються в іноземних держав, - є грубим порушенням ст. 4 КПК України, згідно з якою кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених КПК України, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, відмовити засудженому ОСОБА_7 у зарахуванні строку попереднього ув`язнення, міркування засудженого ОСОБА_7 , який заперечив задоволення апеляційної скарги прокурора, висловившись про законність оскаржуваного судового рішення та необхідність залишення його без змін, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Як встановлено, ОСОБА_7 засуджений вироком Чертковського районного суду Ростовської області Російської Федерації 18 лютого 2013 року за ч. 2 ст. 188, ч. 3 ст. 30, п. г ч. 3 ст. 228-1 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років.
Вказаний вирок суду у подальшому залишений без змін ухвалою Ростовського обласного суду Російської Федерації від 24 квітня 2013 року, і цієї ж дати набрав законної сили.
Пізніше, ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 08 травня 2014 року вказаний вище обвинувальний вирок іноземної держави, відповідно до вимог ст. 610 КПК України, приведено у відповідність із законодавством України, зокрема, постановлено ОСОБА_7 вважати винуватим, засудженим за ч. 1 ст. 305 КК України, ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та визначено покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років.
При цьому, вказаною ухвалою також постановлено строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 12 листопада 2011 року, з тих підстав, що останній був затриманий саме цієї дати в межах кримінального провадження за вироком Чертковського районного суду Ростовської області Російської Федерації, і з ієї дати тримався під вартою (п. 3 ч. 2 ст. 610 КПК України).
Наразі засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Кіровоградській виправній колонії № 6, - тобто по кримінальному провадженні триває стадія виконання судового рішення.
Згідно із положеннями ч. 2, ч. 3 ст. 611 КПК України: виконання покарання в Україні стосовно переданої особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримінально-виконавчим законодавством України. Щодо засудженого, переданого для відбування покарання в Україні, настають такі самі правові наслідки, як і щодо осіб, засуджених в Україні за вчинення такого ж кримінального правопорушення ; до особи, переданої в Україну для подальшого відбування покарання, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, амністію або здійснено помилування у порядку, передбаченому законом.

Питання, які вирішуються судом під час виконання вироків (їх перелік), регламентуються ст. 537 КПК України, проте їх перелік не вичерпний, висновок про що можливо зробити, оскільки, зокрема, п. 14 ч. 1 цієї норми закону передбачає, що під час виконання вироків суд вправі вирішувати, окрім питань, передбачених п. п. 1-13 ч. 1 ст. 537 КПК України, - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до закону України від 26.11.2015 року «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно із ст. 1 закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Оскільки вирок суду іноземної держави стосовно ОСОБА_7 приведений у відповідність із законодавством України, і відповідно, у строк покарання вже зарахований строк тримання ОСОБА_7 під вартою з 12 листопада 2011 року у межах того кримінального провадження, вирок по якому і приведений у відповідність із законодавством України, та на даний час триває стадія виконання судового рішення, оскільки засуджений ОСОБА_7 наразі відбуває покарання в установі виконання покарань Республіки Україна, зважаючи, що наведені вище вимоги законів України не містять жодних обмежень щодо того, що питання про зарахування строку попереднього ув`язнення, яке виникло у конкретному випадку на стадії виконання судового рішення, не може бути вирішено стосовно особи, яка раніше засуджена вироком суду іноземної держави, і який приведений у відповідність із законодавством України, - колегія суддів не убачає підстав за яких клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не могло бути задоволене судом першої інстанції.
У даному випадку є доречними й посилання суду першої інстанції на положення міжнародних законів як Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ратифікованої відповідним Законом України, якими державі виконання вироку надається право приймати відповідні рішення, зокрема, на користь засудженого на стадії виконання.
Тож, з огляду та враховуючи зазначене вище, колегія суддів встановила і прийшла до переконання про те, що доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли і спростовуються викладеним.
Відтак, колегія суддів не убачає підстав до скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, визнає її законною та обґрунтованою, і залишає без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2016 року про зарахування засудженому ОСОБА_7 в строк призначеного вироком Чертковського районного суду Ростовської області Російської Федерації від 18.02.2013 року покарання строк попереднього ув`язнення з 12 листопада 2011 року по 24 квітня 2013 року, приведеним у відповідність із законодавством України ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 08 травня 2014 року, - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4