Ухвала іменем україни

24 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 квітня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішені питання про речові докази та судові витрати у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року цей вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, що призвело до м`якості призначеного засудженому покарання. Зазначає, що апеляційним судом в повній мірі не перевірені його доводи щодо м`якості призначеного основного покарання та безпідставне незастосування додаткового покарання.
Наголошує на неврахуванні ступеня тяжкості вчиненого злочину та наслідків, що настали і безпідставно не призначено ОСОБА_6 позбавлення права керування транспортними засобами. Не оспорюючи застосування ст. 75 КК України, прокурор вважає призначене основне мінімальне покарання, передбачене санкцією статті обвинувачення невиправдано м`яким.

В надісланих запереченнях захисник засудженого ухвалу вважає законною і обґрунтованою і просить залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 26 квітня 2015 року, приблизно в 00 год. 30 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «LAND ROVER RANGE ROVER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.2 та підпункту 1.1 пункту 34.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, виконуючи в невстановленому місці маневр розвороту, при виїзді з узбіччя в напрямку села Княжичі на автодорогу «Жорнівка-Княжичі», поблизу села Жорнівка Києво-Святошинського району Київської області, не дав дорогу мотоциклу «ИЖ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , що рухався в напрямку села Княжичі, виїхав на смугу руху останнього та перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_9 загинув по дорозі у лікарню в кареті швидкої допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які заперечували проти доводів, викладених у скарзі; думку прокурора, який підтримав касаційні доводи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та звільнення від відбування покарання, а саме застосування ст. 75 КК України, прокурором не оспорюється.

Що стосується доводів про м`якість призначеного основного покарання та незастосування додаткового покарання, то колегія суддів, розглядаючи кримінальне провадження в межах касаційних вимог прокурора, дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_6 врахувавдані про особу винного, який вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину.
Взявши до уваги всі обставини справи у сукупності, поведінку ОСОБА_6 після вчинення правопорушення, суд обґрунтовано призначив йому мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України та дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, застосував ст. 75 КК України.

В той же час, незастосування до ОСОБА_6 додаткового покарання в даному конкретному випадку, на думку колегії суддів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наслідкам, що настали.

Так, зазначивши, що засуджений є фізичною особою підприємцем і характер роботи потребує керування транспортними засобами, відшкодував потерпілим завдану шкоду, які не мають до нього претензій та просили суворо не карати, щире каяття засудженого, суд безпідставно не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Однак, апеляційний суд, при перевірці доводів апеляції прокурора про не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та залишенні їх без задоволення, також не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим необережного правопорушення, наслідком якого стала загибель однієї людини та отримання іншою середньої тяжкості тілесних ушкоджень, обставини і місце його вчинення, характер допущених грубих порушень правил дорожнього руху. Крім того, у своєму рішенні не навів переконливих мотивів про можливість не застосовувати щодо ОСОБА_6 вказане додаткове покарання.

З огляду на викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати наведене та постановити рішення, яке буде відповідати вимогам закону, а призначення ОСОБА_6 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк слід вважати неприпустимим.

Керуючись ст.ст. 433-436, 438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3