Справа № 457/231/16-к
провадження №1-кп/457/58/16
УХВАЛА
про застосування примусових заходів
медичного характеру

17 травня 2016 року м. Трускавець
Трускавецький міський суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
законного представника потерпілого ОСОБА_5
законного представника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи СУ ГУ НП України у Львівської області ОСОБА_7 , яке затверджено прокурором відділу управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000657 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками суспільнонебезпечного діяння , передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И В:
До Трускавецького міського суду Львівської області 01.03.2016 року надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи СУ ГУ НП України у Львівської області ОСОБА_7 , яке затверджено прокурором відділу управління нагляду прокуратури Львівської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000657 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками суспільнонебезпечного діяння, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що 23.11.2015 близько 11.00 години ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання в у квартирі АДРЕСА_1 , разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи агресивно налаштованою через плач свого малолітнього сина ОСОБА_9 , який знаходився на дивані, підійшла до нього та за допомогою сили своїх рук закрила органи дихання (ротову та носову порожнину) і схопила за шию сина, спричинивши останньому згідно з висновком судово-медичної експертизи № 334 від 12.01.2016 механічну асфіксію, закриття отворів рота та носа, з крововиливами на слизовій оболонці ясен нижньої щелепи зліва, ближче до перехідної складки, тобто умисно вбила малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки ОСОБА_8 вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Захисник в судовому засіданні не заперечував проти застосування до його підзахисної примусових заходів медичного характеру.
Законний представник ОСОБА_6 не заперечила проти застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.
Законний представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні вважає, що до ОСОБА_8 слід застосувати примусові заходи медичного характеру.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що він працює лікарем швидкої допомоги в Трускавецькій міській лікарні. 23.11.2015 року поступив виклик в диспетчерську швидкої допомоги, і оскільки була його черга виїзджати на виклик, то він з ОСОБА_11 - фельдшером, виїхали на виклик. Коли вони зайшли в помешкання за викликом, то там знаходились дві жінка: старша за віком та молода мати немовляти. Він запитав, що сталось, а молода жінка сказала, що вона задушила свою дитину. На ліжку вони дійсно побачили немовля без ознак життя. Він констатував смерть і викликав працівників поліції. Молода жінка була якась загальмована, неадекватна, показувала як вона душила дитину. Вони були в квартирі близько години, емоції у матері були відсутні, її дії були неадекватні. Він в квартирі медичних препаратів не бачив.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона є бабусею ОСОБА_13 , який являється чоловіком ОСОБА_8 . У день трагедії ОСОБА_14 подзвонив до мами і вона з дочкою ОСОБА_15 (мамою ОСОБА_14 ) прихаїли у м. Трускавець, однак в квартирі де проживають ОСОБА_14 з ОСОБА_16 , вже були працівники поліції, які їх не впустили у квартиру. Ірина була доброю дівчиною, але після родів вона вночі мала страх, що не справиться з дитиною, бо він плаче.

Свідок ОСОБА_13 від дачі показів відмовився згідно ст. 63 Конституції України.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 пояснила, що вона являється матір`ю ОСОБА_13 23.11.2015 року близько 10.30 год. до неї позвонив син і сказав що з внуком щось сталось, бо він не дихає. Вона викликала швидку та подзвонила своїй матері. Коли вони приїхала з мамою в квартиру, де проживають ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , то працівники поліції їх не впустили у квартиру. Невістка їй сказала, що задушила внука. Взагалі до дитини вона ставилась нормально, як мама. Однак близько місяця-двох після пологів невістка стала замкнутою. Могла встати вночі і плакати. Ми всі почали звертатись з нею і до лікарів і до священників. Вона та мати невістки неодноразово звертались до лікарів-психіатрів, їй призначали лікування. 18.11.2015 року вони знову були в лікаря і той сказав що невістка йде на поправку.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 пояснив, що він працює лікарем-психіатром в Трускавецькій міській лікарні. До нього надійшов запит від слідчого Трускавецької поліції щодо огляду хворої ОСОБА_8 у відділі поліції. Він її оглядав в кабінеті слідчого через кілька днів після скоєного. Вона поводилась спокійно, на запитання відповідала чітко, маячних думок не було, настрій був пригнічений. Вона сказала, що дитина плакала і щоб дитини перестала плакала, вона однією рукою закрила дихання, а другу руку поклала на шию. Він вважає, що ОСОБА_19 це зробила ненавмисно, її стан він оцінив як депресивний, вважає що вона хвора. Крім того, ОСОБА_20 в ході її огляду казала, що хотіла покінчити життя, а тому він вважав би за необхідне призначення їй експертизи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 пояснила, що вона працює лікарем-психіатром в Дрогобицькій поліклініці. ОСОБА_8 з мамою звертались до неї за консультацією. Під час прийому ОСОБА_8 майже нічого не говорила, відповідала на запитання лише мама. Під час прийому пацієнтка ніяких маячень чи збуджень не виказувала. Нею було призначено пацієнтці ОСОБА_8 атидепресанти, які потрібно було приймати тривалий час. На момент прийому вона не побачила в пацієнтки ознаки психічної хвороби.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 пояснила, що вона працює завідувачем психоневрологічного відділення Стебницької міської лікарні. До неї на прийом прийшла жінка з молодою дівчиною, як з`ясувалось, це була ОСОБА_8 , якій було назначено таблетки від психіатричної хвороби. Нею було з`ясовано, що пацієнтка приймала таблетки не по рекомендації лікаря, а тому лікування не дало ніякого ефекту. На вигляд пацієнтка була

спокійною, казала що не спить, але не висловлювала ніяких суєцидних моментів, у неї був тривожно-депресивний стан. Вона рекомендувала пройти пацієнтці стаціонарне лікування, однак ОСОБА_8 відмовилась. Нею було призначено їй нове лікування і коли 18.11.2015 року пацієнтка прийшла на повторну консультацію, стан пацієнтки був набагато кращий.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_19 23.11.2015 року до неї зателефонувала ОСОБА_24 та попросила, щоб вона пішла подивитись до дитини ОСОБА_8 . Коли вона прийшла в квартиру ОСОБА_25 , то побачила лікаря, а в кухні у ліжечку лежало мертве немовля.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_26 пояснив, що він працює лікарем-педіатром в Трускавецькій міській лікарні. 23.11.2015 року по дзвінку головного лікаря Трускавецькій міській лікарні він прибув в квартиру АДРЕСА_1 для огляду дитини, але у коридорі його зупинив слідчий, повідомивши що дитина мертва.

Допитаний в судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_27 пояснив, що він був експертом доповідачем під час проведення психіатричної експертизи ОСОБА_28 . Після проведення експертизи, комісійно лікарями, в тім числі і ним був складений висновок № 1 від 05.01.2016 року, який він повністю підтримує.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, свідків, експерта, суд прийшов до переконання, що дане клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.
Участь ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння підтверджується також наступними письмовими доказами:

-даними протоколу огляду від 23.11.2015 року, який проводився за адресою: АДРЕСА_2 ;

-даними висновку судово-медичної експертизи № 334 від 12.01.2016, згідно якого смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закриття отворів носа та рота стороннім предметом, що привело до розвитку механічної асфіксії. На це вказують наявність загально-асфіктичних ознак смерті, корововиливів під сполучні оболонки правого очного яблука, ознаки гострої емфіземи легень (що підтверджують дані "мікроскопічного дослідження), наявність крововиливів в слизову оболонку ясен нижньої щелепи зліва, при одночасній відсутності морфологічних ознак інших ушкоджень чи патологічних станів, що могли привести до смерті. Виявлено тілесне ушкодження у вигляді механічної асфіксії, що виникла від закриття отворів носа та рота, з крововиливами на слизовій оболонці ясен нижньої щелепи зліва, ближче до перехідної складки як наслідками контакту з травмуючим предметом.. Вказане ушкодження виникло безпосередньо перед настанням смерті внаслідок взаємодії з тупим твердим предметом чи предметами, з достатньою для їх виникнення силою, має ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням смерті;

-даними протоколу слідчого експерименту від 26.11.2015 проведеного з ОСОБА_8 ;

-даними висновку судово-медичної експертизи № 35 від 22.01.2016, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесне ушкодження у вигляді механічної асфіксії, з крововиливами на слизовій оболонці ясен нижньої щелепи зліва, ближче до перехідної складки як наслідками контакту з травмуючим предметом. Вказані ушкодження спричинені взаємодією з тупим твердим предметом чи предметами, могли виникнути внаслідок закриття отворів носа та рота руками, тобто за механізмом показаним ОСОБА_8 при проведенні 26.11.2015 слідчого експерименту;

- даними висновку хімічної експертизи № 3/1580 від 25.01.2016, згідно якого: у наданих на експертизу таблетках наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів не виявлено. Відповідь на питання щодо належності речовин до медичних препаратів та їх фізіологічної дії виходять за межі компетенції експерта із вказаної експертної спеціальності.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 1 від 05.01.2016, вбачається, що ОСОБА_8 в даний час страждає афективним розладом у вигляді тяжкого депресивного епізоду, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих їй дій вона також перебувала у хворобливому стані, виявляла ознаки тяжкого депресивного епізоду, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом в даний час вона не може правильно сприймати обставини, які мають

значення по кримінальному провадженню і давати по них відповідні покази; не може самостійно реалізувати своє право на захист. Клінічних ознак хронічного алкоголізму або наркоманії у ОСОБА_8 не виявлено. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. ОСОБА_8 на момент інкримінованих їй дій, у стані фізіологічного афекту не перебувала.

Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру, як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо за станом свого психічного здоровя не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Згідно з ч. 4 ст. 503 КПК України, примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обовязковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 503, 512, 513, 516 КПК України, ст.ст. 92-94 КК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дрогобич, Львівської області, громадянки України, українки, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимої, не працюючої, одруженої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1