АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/2149/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/98/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Кременецької місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , -

визнано винним і засуджено за ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

визнано винним і засуджено за ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в користь ОСОБА_12 8000грн. судових витрат за надання послуг адвоката.

Згідно вироку суду, 19.06.2014 року біля 21 год. 30 хв. між ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з іншої сторони, які знаходились на вул. Шевченка в м. Кременці поблизу магазину «Делікат» на пішохідному переході, виник словесний конфлікт. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_12 наніс удар долонею руки по обличчю ОСОБА_8 , в результаті якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли два удари кулаками по обличчю ОСОБА_12 , від яких останній впав на асфальт. В подальшому ОСОБА_8 , діючи спільно із ОСОБА_7 , впродовж 1 хвилини наносили удари руками та ногами по обличчю та тілу ОСОБА_12 .

В ході вказаного конфлікту ОСОБА_12 , діючи з метою помсти за нанесені йому тілесні ушкодження дістав з салону свого автомобіля револьвер марки «SNIPE 4» калібру 4 мм та здійснив вісім пострілів у напрямку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , завдавши їм тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_12 з місця події втік у напрямку Свято Миколаївського собору, що по вул.Шевченка в м.Кременці.

ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 наздогнали ОСОБА_12 та почергово нанесли декілька ударів ногами по різних частинах тіла потерпілого. В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_13 було спричинено синці волосяної частини голови, синець і садно в ділянці правої вушної раковини, синці рук та грудної клітки, садна колін і лівої гомілки, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Кременецького районного суду від 23.12.2015р. скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Вважає, що вирок не відповідає критеріям, передбаченим ст.370 КПК України.

Суд першої інстанції не навів у вироку доказів на підтвердження встановлених обставин та безпідставно погодився з кваліфікацією дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, чим допусти істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні складений з порушенням вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України. Вважає, якщо злочин вчинено групою осіб без попередньої змови, суб`єкти злочину підлягають кримінальній відповідальності лише за Особливою частиною КК України, яка передбачає вчинений злочин. Притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.28 КК України чинним законодавством не передбачено. Обвинувачення є неконкретним, а саме не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторону ч.1 ст.125 КК України, в зв`язку з чим порушено право обвинуваченого на захист.

Вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній умисел на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, оскільки він діяв з метою самозахисту.

Також, при призначенні міри покарання двом обвинуваченим у виді штрафу в розмірі 850 грн., суд в резолютивній частині вироку не зазначив розмір штрафу в кількості неоподатковуваних мінімумів.

Крім того, суд безпідставно стягнув з обвинувачених витрати на правову допомогу в розмірі 8000грн., при відсутності доказів понесення саме таких витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Кременецького районного суду від 23.12.2015р. скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України.

Вважає, що при ухваленні вироку допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону.

Судом першої інстанції не дана належна оцінка показам свідків та наявним у справі доказам.

Стверджує, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 один удар, коли намагався вибити пістолет з руки останнього, з метою припинення стрільби, а тому суд безпідставно вважав встановленими обставини нанесення обвинуваченим численних ударів потерпілому. Дії ОСОБА_7 слід було оцінити, як необхідну оборону.

Крім того, суд безпідставно стягнув з обвинувачених витрати на правову допомогу в розмірі 8000грн., при відсутності доказів понесення саме таких витрат.

В апеляційній скарзі прокурор Кременецької місцевої прокуратури ОСОБА_11 не оспорюючи доведеність вини обвинувачених, вважає зайвою додаткову кваліфікацію дій обох обвинувачених за вчинення злочину групою осіб, без попередньої змови між собою, оскільки вчинене ними діяння в повному обсязі охоплюється диспозицією ч.1 ст.125 КК України, яка не передбачає такої кваліфікуючої ознаки злочину, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження групою осіб без попередньої змови між собою, а тому просить виключити з мотивувальної частини вироку посилання на ч.1 ст.28 КК України при кваліфікації дій обвинувачених за ч.1 ст.125 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просить змінити вирок Кременецького районного суду та виключити кваліфікуючу ознаку за ч.1 ст.28 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, а апеляції захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апелянтів про те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим всупереч нормам процесуального права та підлягає скасуванню, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в апеляційних скаргах, про те що у них відсутній умисел на вчинення кримінального правопорушення, а вони діяли з метою самозахисту, оскільки їх вина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доводиться сукупністю доказів, що були зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, які були проаналізовані та оцінені судом першої інстанції у судовому засіданні та повністю їх спростовують.

Показами потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 19 червня 2014 року на автомобілі рухався центром м. Кременця. Біля магазину «Делікат» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вибігли на пішохідний перехід перед самим автомобілем. Хтось з них вдарив автомобіль ногою. Потерпілий вийшов, щоб оглянути автомобіль. Обвинувачені підійшли до нього і ОСОБА_8 вдарив в обличчя. Потерпілий стверджує, що першим удари не наносив. Вдарив ОСОБА_8 після того, як той вдарив його. В результаті штовханини потерпілий впав на дорогу, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 продовжували його бити руками та ногами по всьому тілу. Потерпілий відповз до правої пасажирської дверки автомобіля і взяв з салону пістолет. Як стріляв не пам`ятає. Стріляв тому, що обвинувачені на нього нападали і він хотів себе захистити. Потім він почав втікати, але ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наздогнали його і знову почали бити. Згодом його забрала сестра ОСОБА_14 . Коли його оглядав лікар «швидкої допомоги», ОСОБА_8 знову підбіг до нього і вдарив ногою в голову.

Показами свідка ОСОБА_15 , який показав, що 19 червня 2014 року біля 22 години був очевидцем конфлікту ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , зі ОСОБА_12 , який несвоєчасно зупинив машину перед пішохідним переходом. В ході суперечки ОСОБА_8 вдарив ногою по автомобілю, а водій автомобіля, вийшовши з машини, вдарив рукою ОСОБА_8 в обличчя. ОСОБА_8 вдарив водія у відповідь. Потім водій дістав з салону автомобіля пістолет та почав стріляти в ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Зробивши декілька пострілів, водій почав втікати. ОСОБА_7 догнав потерпілого і вдарив його декілька разів руками, а ОСОБА_8 ногою в голову.

Показами свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що він є родичем потерпілого ОСОБА_12 . В той день він бачив, як ОСОБА_12 їхав на невеликій швидкості і зупинився перед пішохідним переходом. ОСОБА_8 вдарив ногою машину, а потім разом з ОСОБА_7 почали бити потерпілого, від чого той впав на дорогу і почав відкочуватись до автомобіля. Потім ОСОБА_12 витягнув з салону машини пістолет та почав стріляти.

Показами свідка ОСОБА_14 , з яких вбачається, що вона є рідною сестрою потерпілого ОСОБА_12 19 червня 2014 року біля 21 години бачила, як брат їхав машиною із швидкістю 40-50 км/год. Брат зупинився перед перехрестям, а ОСОБА_8 копнув колесо. Коли брат вийшов з машини, обвинувачені почали його бити. ОСОБА_12 витягнув з машини пістолет і попередив, що буде стріляти. Однак, хлопці на це не зважали. Вона намагалась зупинити бійку і відтягнула брата від машини, але ОСОБА_7 знову підбіг і вдарив в голову рукою, а ОСОБА_8 , ногою в голову.

Показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які в судовому засіданні підтвердили факт побиття обвинуваченими потерпілого, нанесенні останньому численних ударів по обличчю.

Крім показів вищевказаних свідків вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується висновком експерта №920 від 20.06.2014 року, з якого слідує, що у ОСОБА_12 виявлені синці волосяної частини голови, синець і садно в ділянці правої вушної раковини, синці рук і грудної клітки та садна колін і лівої гомілки. Зазначені вище ушкодження утворились від дії тупих предметів приблизно за добу до експертизи, що підтверджується їх характером. Виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, та, відповідно до п. 2.3.5 Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995), належать до легких. Утворення вказаних вище ушкоджень за вказаних ОСОБА_12 при експертизі обставин не виключається.

Чисельність нанесених ударів ОСОБА_12 доводиться показами допитаних судом першої інстанції свідків, які узгоджуються із вищевказаним висновком експертизи, та свідчать про умисел обвинувачених на вчинення кримінального правопорушення, та спростовує доводи сторони захисту.

Перевіркою доводів апеляційних скарг сторони захисту обвинувачених щодо допущених судом першої інстанції неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, при апеляційному розгляді встановлено, що викладені у вироку обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, яким суд дав належну оцінку, на що вказує наведений у вироку їх аналіз, з яким погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вірно кваліфікував їх дії за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень групою осіб.

Безпідставним є посилання захисників щодо неконкретності обвинувачення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_21 за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України, оскільки потерпілому спричинення легких тілесних ушкоджень відбулось не з одного удару, а встановлено їх чисельність де обвинувачені діяли спільно і узгоджено між собою.

За змістом ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причинний зв`язок, а іноді, крім того, час, спосіб, місце, обстановка вчинення злочину) і суб`єктивних (суб`єкт, вина, крім того, у ряді випадків, мотив, мета) ознак, які характеризують певне суспільно небезпечне діяння як злочин. Сукупність таких ознак має назву склад злочину. При цьому склад злочину визначається не лише диспозицією певної статті Особливої частини, але й положеннями загальної частини КК.

У відповідності до ч.1 ст.28 КК України проста форма співучасті полягає у вчиненні кожним з спільно діючих осіб дій, які утворюють об`єктивну сторону складу конкретного злочину. У таких випадках кожний із співучасників виступає як виконавець злочину.

Співвиконавство без попередньої змови передбачає наявність двох або більше осіб, які заздалегідь не домовлялись між собою, але під час вчинення злочину діяли одночасно як виконавці спільного злочину.

Оскільки ч.1 ст.125 КК України не передбачена така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину групою осіб, кваліфікація дій обвинувачених за ч.1 ст. 28, яка визначає форми співучасті у злочині, є правильною.

В діях обвинувачених наявні всі об`єктивні та суб`єктивні ознаки співучасті у злочині у формі вчинення злочину групою осіб обвинувачені діяли спільно, спирались в своїх діях одне на одне, між їхніми діями був причинний зв`язок, вони усвідомлювали, що спільними діями вчиняють злочин, бажали та свідомо допускали настання суспільно-небезпечних наслідків.

Виходячи з наведеного, колегія суддів критично оцінює доводи захисників та прокурора щодо зайвої кваліфікації дій обвинувачених за ч.1 ст.28 КК України, оскільки вона є складовою злочину та відіграє роль при призначенні виду покарання.

Крім того, прокурором до суду був поданий обвинувальний акт за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125 КК України відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та вказане обвинувачення він підтримував під час всього судового слідства.

Міра покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначена відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, думку потерпілого, який при обранні міри покарання для обвинуваченого покладався на думку суду, відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, та вірно вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді сплати штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, думку потерпілого, який при обранні міри покарання для обвинуваченого покладався на думку суду, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та вірно вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді сплати штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

Призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчинення ними злочинів у майбутньому.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

За змістом ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Потерпілим ОСОБА_12 укладений договір про надання правової допомоги в Кременецькому районному суді з адвокатом ОСОБА_22 , що видно із ордеру серії ТР № 012778 від 15 жовтня 2014 року.

В даному кримінальному провадженні за участю представника потерпілого ОСОБА_12 проведена значна кількість судових засідань.

Також, в матеріалах кримінального провадження містяться дві квитанції про понесені потерпілим процесуальні витрати, закріплені печаткою адвоката ОСОБА_22 на загальну суму 8000 гривень.

Достатніх підстав для відшкодування зазначених витрат потерпілому за рахунок Державного бюджету України, судом не встановлено.

Вказану суму суд першої інстанції на підставі документально підтверджених процесуальних витрат, стягнув солідарно із обвинувачених, в зв`язку з чим доводи захисника щодо неправомірності стягнення процесуальних витрат, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно до змісту п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, в інших випадках якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Відповідно до положень КПК України та роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України щодо судової практики призначення покарання, резолютивна частина обвинувального вироку повинна бути викладена чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання.

Однак, у резолютивній частині вироку, суд призначивши обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., при цьому не зазначив розмір штрафу в кількості неоподатковуваних мінімумів громадян, у відповідності до санкції статті, в зв`язку з чим в цій частині вирок суду підлягає зміні, а апеляція захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 до часткового задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу 850 гривень, слід вказати в кратному розмірі 17 грн. неоподатковуваному мінімуму доходів громадян, що становить 50 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Апеляційний суд вважає безпідставними та надуманими інші доводи апеляційних скарг, оскільки вони обумовлені неправильним та вибірковим тлумаченням положень чинного законодавства України, не підтверджені доказами та жодним чином не спростовують висновки суду.

Підстав для закриття провадження, передбачених ст.284 КПК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Кременецької місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким їх засуджено за ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, в дохід держави.

Вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, в дохід держави.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2