Справа № 307/3831/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2016 м. Ужгород

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньою освітою, працюючий водієм у ПП «Країло», одружений, що має на утриманні трьох малолітніх дітей, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.286 КК України на 04 (чотири) роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком 02 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення при таких обставинах.
У результаті чого потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми, забою головного мозку, переломів кісток основи та склепіння черепа, перелому лобної кістки з права з переходом на орбіту та решітчасту кістку, перелому передньої та медіальної кістки правої гайморової пазухи, забойної рани тім`яних ділянок голови, закритої травми грудної клітки, переломів 4-5-6 ребер з права, переломів правої лопатки та ключиці, переломів грудини, переломів шийки лівого стегна, гематоми правого стегна, синця спини з права та садин обох колінних суглобів, які згідно висновку судво медичної експертизи № 944 від 06.11.2015 року відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_6 , що підтверджується висновком судово автотехнічої експертизи № 134/11 від 05.11.2015 року.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію діянь ОСОБА_6 просить вирок суду від 11.03.2016 року в частині призначення останньому покарання за ч.2 ст.286 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 01(один) рік; на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком тривалістю 02(два) роки, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України, у решті вирок суду залишити без змін. Указує, що покарання ОСОБА_6 суд призначив у межах санкції, однак, не застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, при цьому не в повній мірі врахував конкретні обставини провадження, зокрема, характер, ступінь тяжкості та наслідки вчиненого обвинуваченим злочину, перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, а також думку потерпілого щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, який просив таке покарання призначити.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін. Указує, що прокурор в апеляційній скарзі погоджується, що суд призначив покарання в межах санкції статті, однак не застосував поряд з основним покаранням у вигляді позбавлення волі відповідне додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами, і саме в цьому відображається «неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність». Прокурор не звернув увагу на те, що санкція ч.2 ст.286 КК України, передбачає призначення покарання і без позбавленням права керувати транспортними засобами. Отже, уважає, що судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки судом досліджено та враховано те, що він щиро розкаявся у вчиненні даного кримінального правопорушення, визнав вину, повністю відшкодував шкоду потерпілому, потерпілий претензій до нього немає. Суд, також урахував при призначенні покарання його характеризуючи дані. Прокурор в апеляційній скарзі не навів конкретні обставини, які є підставою для призначення йому додаткового покарання, або які б указувати на неправильне застосування судом першої інстанції санкції ст. 286 КК України.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який уважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга необґрунтованою, просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів III, IV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України при обставинах указаних у вироку суду грунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й ніким з учасників не оскаржуються.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковано правильно.
Разом із тим, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12. 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» щодо необхідності у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст. 287 КК України обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, і призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, про що правомірно йдеться в поданій прокурором апеляційній скарзі.
Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання без додаткового, судом не повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину ним злочину, зокрема, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України кваліфікується як тяжкий, обвинуваченим грубо порушено одночасно декілька положень Правил дорожнього руху України, у результаті чого останній виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху й допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який стояв на узбіччі, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та таким, що не відповідає вимогам Правил дорожнього руху України, а також не враховано думку потерпілого щодо позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами.
Крім того, рішення про не призначення додаткового покарання судом взагалі не мотивовано та не було предметом обговорення в судовому засіданні.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд уважає, що не призначення при таких обставинах судом першої інстанції ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, судом не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення й допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку в частині призначення покарання.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані щодо його особи: позитивно характеризується за місцем проживання, наявність на його втриманні трьох малолітніх дітей, обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, щире каяття, його ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди злочином.
Разом із тим, при призначенні покарання апеляційний суд ураховує, те що обвинувачений злочин вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною при призначенні покарання, керування останнім транспортним засобом, технічний стан якого не відповідає Правилам дорожнього руху України, що підтверджено висновком експерта №132/11 від 03.11.2015 року ( т.1 а.к.п.21-26), і які з технічної точки зору могли бути виявлені обвинуваченим ще до моменту ДТП при використанні останнім загальноприйнятих методів перевірки технічного стану перед виїздом з гаража.
З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд уважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити основне покарання в такому ж виді та розмірі, яке призначив суд першої інстанції, але із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки саме таке покарання відповідатиме положенням ст.50 та ч.2 ст.65 КК України і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
За таких обстави, у відповідності до вимог ч.3 ст.407 КПК України зазначений вирок, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд,-
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатській області від 11.03.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 - за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 04 (чотири роки) позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 01 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 02 (два) роки.

-5-

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення й може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 03(трьох) місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді: