АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/73/15 Справа № 1-615/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при серетарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_7 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 4308,46 грн та 100000 грн моральної шкоди; в рахунок відшкодування шкоди її дитині ОСОБА_11 спричиненої смертю батька - 312 грн. щомісячно до досягнення нею вісімнадцятирічного віку; в рахунок відшкодування шкоди її дитині ОСОБА_12 спричиненої смертю батька - 312 грн. щомісячно до досягнення ним вісімнадцятирічного віку; в рахунок відшкодування шкоди їй, як дружині померлого, в розмірі 312 грн. до досягнення її молодшій дитині 14 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5407 грн. 50 кон.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_15 , вирок суду щодо якого в апеляційному порядку не оскаржується.

ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 квітня 2011 року, приблизно о 23 год. 15 хв., перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Рудана» на просп. Гагаріна в м. Кривому Розі, спільно з ОСОБА_15 вчинив хуліганство, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме безпричинно розпочав сварку з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , при цьому нецензурно висловлювався, а потім, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень із хуліганських спонукань, вдарив кулаком по голові ОСОБА_16 , від чого той упав на тротуарну плитку. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 ударив ногою по тулубу лежачого на плитці ОСОБА_16 , неодноразово піднімав його за одяг, заливав у рот потерпілого пиво. У ході зазначених дій, які ОСОБА_7 не припиняв понад 10 хвилин, грубо порушуючи таким чином громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, він умисно завдав ОСОБА_16 не менше двох ударів по голові й по правій руці останнього. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь коштів в рахунок відшкодування шкоди, як дружині померлого, яка не працює та здійснює нагляд за дітьми. В іншій частині просить вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порядку кримінального судочинства не можуть бути розглянуті регресні позови, оскільки вони можуть бути заявлені заінтересованими особами в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї засуджений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч. 2 на ст. 119 КК України та звільнити його від покарання застосувавши ЗУ «Про амністію» від 28.07.2011 року, мотивуючи тим, що не спричиняв потерпілому умисні удари, спрямовані на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень. За ч. 2 ст. 296 КК України просить його виправдати, оскільки в його діях відсутній склад злочину, оскільки він не порушував громадський порядок, сторонні особи йому зауважень не робили та не прохали зупинити хуліганські дії. Не згоден з тим, як вказано у вироку, що він діяв на грунті особистих неприязних відносин, із-за чого і виник конфлікт, який переріс в словесний спір. Вважає, що немає доказів того, що він діяв з хуліганських мотивів. На його думку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав змінену апеляцію та просив вирок суду змінити, виключити посилання суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 коштів в рахунок відшкодування шкоди, як дружині померлого, яка не працює та здійснює нагляд за дітьми, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію ОСОБА_7 про перекваліфікацію його дій на ст.119 КК України, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які погодилилися з рішенням суду, обговоривши доводи апеляції та вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну юридичну оцінку.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, і такому, що спричинило смерть потерпілого, грунтується на належним чином досліджених і перевірених доказах по справі.

Так, будучи допитаним в ході відтворення обстановки та обставин події злочину 05.05.2011 року підозрюваний ОСОБА_7 розповів, що ударів в ділянку голови потерпілого не наносив, а сильно двома руками штовхнув його в ділянку грудей, від чого потерпілий впав на спину і вдарився потиличною частиною голови ( а.с.95-100 т.1 ).

Потерпілий ОСОБА_19 27.07.2011 року в ході відтворення обстановки та обставин події вказав, що бачив, як потерпілому ОСОБА_16 було завдано принаймні один удар кулаком правої руки у ліву скроневу ділянку голови. Яким чином ОСОБА_20 упав, ОСОБА_19 не бачив, проте лежав він на спині, обличчям догори із закритими очима (т.1а.с.201-208).

Потерпілий ОСОБА_21 27.07.2011 року в ході відтворення вказує, що потерпілому ОСОБА_16 було завдано один удар кулаком руки у обличчя, від якого він одразу впав на спину обличчям догори (т.1 а.с.209-218).

Ці ж обставини підтвердив і свідок ОСОБА_22 , який пояснив в ході відтворення обстановки та обставин події, що ОСОБА_7 завдав один удар кулаком правої руки в ліву бічну частину обличчя(голови) потерпілого ОСОБА_16 , а также вказав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 і ОСОБА_19 (т.1а.с.219-231).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи Запорізького обласного бюро СМЕ №117/к, яка була призначена ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року, можливість виникнення закритої черепно-мозкової травми у ОСОБА_16 за механізмом, вказаним потерпілими ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та свідком ОСОБА_22 в ході відтворення обстановки та обставин події, не виключається, результатам проведеної судово-медичної експертизи не суперечить.

Разом з тим, можливість утворення закритої черепно-мозкової травми у потерпілого ОСОБА_16 за вказаним ОСОБА_23 механізмом не виключається, проте на передній поверхні грудної клітки ознак сильного поштовху виявлено не було, крім того, покази обвинуваченого не дають пояснення клінічно зафіксованих на обличчі потерпілого травматичних набряклостей. Людина, що падає горілиць з висоти власного зросту, не може травмувати обличчя внаслідок падіння.

Більш того, згідно вищевказаного висновку Запорізького обласного бюро СМЕ на питання, яке було поставлено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року: З якою силою були нанесені удари ОСОБА_7 потерпілому в область голови, була надана відповідь, що тріщина задньої черепної ямки(травматичний вплив в потиличну ділянку голови потерпілого) із утворенням підоболоневої гематоми та ділянок забоїв головного мозку виникають в діапазоні сили травматичного впливу від 4217 Н до 4900 Н.

За таких обставин твердження апеляції ОСОБА_7 про те, що потерпілий упав внаслідок поштовху в груди та засуджений не передбачав настання наслідків є надуманими.

Як убачається з вироку суду ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.121 КК України, тобто за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому суд правильно встановив умисну форму вини щодо спричинення тяжкого тілесного ушкодження і щодо настання наслідків у виді смерті потерпілого.

Доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника про те, що ОСОБА_7 не наносив удару потерпілому в область обличчя та що він не бажав та не передбачав настання наслідків, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для перекваліфікації його дій на ч.1 ст.119 КК України, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_21 в ході судового слідства та ОСОБА_19 , оголошених в судовому засіданні у зв`язку з його смертю, свідка ОСОБА_22 та ОСОБА_24 - безпосередніх очевидців події, а також висновками комісійної судово-медичної експертизи №145 від 21.09.2011 року, згідно якої тілесні ушкодження у вигляді внутрішньої черепної травми мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критеріями небезпечних для життя. Смерть потерпілого наступила від внутрішньої черепно-мозкової травми, яка супроводилась переломом основи черепа в задній черепній ямці cправа і ускладнилась вдавлюванням головного мозку лівою субдуральною гематомою.

Колегія суддів вважає, що суд, давши оцінку доводам ОСОБА_7 про те, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність, обґрунтовано визнав їх безпідставними, так як сама поведінка ОСОБА_7 свідчить про наявність умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки, як вірно вказав суд, про наявність умислу на скоєння даного злочину, результатом якого явилось спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які потягли смерть потерпілого, свідчать спосіб його дій, характер, механізм і локалізація спричинених тілесних ушкоджень. Згідно показань потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_21 ,свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , ОСОБА_7 діяв з прямим умислом, розуміючи спричинення тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи настання тяжких наслідків від своєї дії у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_7 наніс удар рукою потерпілому в життєво важливий орган - голову, після того, його послідуючи дії після падіння потерпілого, у вигляді нанесення йому удару ногою в ділянку тулуба, хватання ОСОБА_16 за воротник одягу, неодноразове його піднімання і намагання відтягнути його тіло в сторону, а в послідуючому заливання частини вмісту пляшки з-під пива в рот лежачому на тротуарі ОСОБА_16 , свідчать про умисел засудженого ОСОБА_7 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Поясненнями вищевказаних потерпілих та свідків про те, що знаходячись на зупинці громадського транспорту, тобто в громадському місці, спір з потерпілими почали ОСОБА_23 та ОСОБА_15 , причиною якої слугувало те, що засуджені побачили у потерпілого ОСОБА_19 сережку у вусі, при цьому стали ображати його людиною нетрадиційної орієнтації, після чого стали бити потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , при цьому, як пояснив свідок ОСОБА_24 дівчата, які їхали разом з засудженими та ждали останніх в автомобілі, просили засуджених припинити битись, тобто фактично просили засуджених припинити хуліганські дії, спростовуються доводи апеляції ОСОБА_7 про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були дані ними в ході досудового слідства про те, що 29.04.2011 року до них в кіоск постукали та попросили визвати швидку допомогу, при цьому їм повідомили, що тілесні ушкодження були нанесені особами, які купляли у них, тобто у ОСОБА_26 та ОСОБА_25 сигари. При цьому ОСОБА_26 зрозуміла, що скоїти це могли тільки вони, так як саме вони грубіянили їм, вели себе зухвало, оскільки вищевказані покази свідків узгоджуються з показами потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_22 , які є безпосередніми очевидцями скоєних злочинів.

Характер дій обвинуваченого і наслідки, які наступили внаслідок цього, спростовують твердження ОСОБА_7 про відсутність у нього умислу, спрямованого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_27 .

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, а доводи апеляції засудженого є необґрунтованими.

Судом першої інстанції були взяті до уваги всі обставини справи та враховано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , наявність на утриманні дитини, та призначив покарання в межах мінімальної санкції ч.2 ст.121 КК України.

Суд правильно вирішив цивільні позови потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на відшкодування матеріальної шкоди. Обґрунтував у вироку суд і відшкодування моральної шкоди, оскільки потерпілі понесла душевні страждання у зв`язку зі смертю свого сина, брата, чоловіка, батька.

Вирок в цій частині відповідає ст.ст. 1166, 1200, 1201 ЦК України.

Разом з тим змінена апеляційна скарга прокурора в частині скасування вироку в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь шкоди, як дружині померлого, яка не працює, здійснює уход за дітьми, підлягає задоволенню, оскільки суд в порушення вимог ст.28 КПК України, п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і відшкодування необґрунтовано нажитого майна», відшкодував вказану шкоду, тоді, коли в кримінальній справі не можуть розглядатись позови по вимогам про відшкодування матеріальної шкоди, які не витікають із пред`явленого обвинувачення. Такі позови заінтересовані особи можуть пред`явити в порядку цивільного судочинства.

Крім того, підлягає виключенню з вироку вказівка суду про відшкодування шкоди з ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шкоду, завдану внаслідок скоєння злочину в розмірі 312 грн щомісяця до повноліття дитини, а також стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на утримання ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоду, завдану внаслідок скоєння злочину в розмірі 312 грн щомісяця до повноліття дитини, оскільки рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, а саме, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на утримання ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шкоду, завдану внаслідок скоєння злочину в розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять гривень) 57 копійок щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 03 травня 2011 року. Також стягнуто з ОСОБА_7 на її користь на утримання ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоду, завдану внаслідок скоєння злочину в розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять гривень) 57 копійок щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 03 травня 2011 року.

Призначаючи покарання суд врахував тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання і вірно дійшов висновку про можливість перевиховання ОСОБА_7 лише за умови ізоляції від суспільства.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, знаходиться в межах санкції статті Особливої частини Кодексу і є достатнім для перевиховання засудженого.

Місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для скасування вироку суду.

З огляду наведеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції в зміненій редакції, задовольнити.

Апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Скасувати вирок в частині цивільного позову про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 шкоди, як дружині померлого, яка не працює, здійснює уход за дітьми, направивши справу в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд в іншому складі суду.

Виключити з вироку посилання суду на стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування шкоди на утримання дітей: ОСОБА_29 , 2007 року народження та ОСОБА_30 , 2009 року народження.

В решті вирок суду згідно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в строк 3 (трьох) місяців з моменту її оголошення.

Судді: