Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Черкас, жительки

АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК,

у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у цьому суді через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного засудженій покарання. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції неправомірно перекваліфікував вчинене ОСОБА_7 діяння з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК, оскільки, зважаючи на знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення та поведінку винної після вчинення злочину, засуджена усвідомлювала небезпечний характер своїх дій і передбачала, що їх наслідком може стати смерть потерпілого. За твердженням прокурора, апеляційний суд порушив приписи статей 7, 22, 23, 94, 95, 404 КПК, безпосередньо не дослідивши всіх доказів, дав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, а тому висновок про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони є необґрунтованим. Крім того, скаржник зазначає, що неправильна кваліфікація діяння призвела до призначення ОСОБА_7 м`якого покарання. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 370, 372, 419 КПК.

На цю скаргу захисник ОСОБА_6 подав заперечення, в яких, наводячи аргументи, вказує про необґрунтованість заявлених прокурором касаційних вимог і просить залишити їх без задоволення, а рішення апеляційного суду без зміни.
За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому, вчиненому за обставин, викладених у вироку.

Як установив місцевий суд, 12 квітня 2015 року близько 18.30 год. ОСОБА_7 , знаходячись у домоволодінні на АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході сварки, яка переросла у бійку, з метою вбивства тричі вдарила ОСОБА_8 кухонним ножем, заподіявши останньому тілесних ушкоджень, у тому числі тяжких проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки у вигляді рани та синця на передній поверхні грудної клітки, ушкодження 7-го ребра зліва, навколосерцевої сумки, серця та діафрагми, що ускладнилося розвитком гострої крововтрати, від яких він помер.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 10 лютого 2016 року змінив вирок щодо ОСОБА_7 : перекваліфікував її дії з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК і призначив засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у строк покарання.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтриманнякасаційної скарги, пояснення захисника, який вважав необґрунтованими касаційні вимоги сторони обвинувачення, а рішення апеляційного суду законним,перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі та у поданих на неї запереченнях, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Ухвала апеляційного суду це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й рішення суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою й крім того, відповідати вимогам ст. 419 КПК.

Відповідно до ст. 370 вказаного Кодексу обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

У силу зазначеної статті суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами статей 404 та 405 КПК суд апеляційної інстанції здійснює перевірку доводів, наведених в апеляційних скаргах, у тому числі за необхідності і шляхом проведення судового слідства.
За правилами ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо; показання учасників кримінального провадження він отримує усно. Отже, у випадку незгоди апеляційного суду зі змістом певних доказів їх перевірка та оцінка здійснюються з урахуванням принципу, закріпленого у цій статті.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дозволяє суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_7 зазначених вимог закону належно не виконав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджена та її захисник подали на вирок апеляційні скарги, в яких просили перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК і призначити засудженій більш м`яке покарання. Прокурор також подав апеляційну скаргу, в якій указував на явну несправедливість через м`якість призначеного обвинуваченій покарання, у зв`язку з чим просив скасувати вирок місцевого суду й ухвалити новий, яким обрати ОСОБА_7 більш суворий захід примусу.

Апеляційний суд, розглянувши справу, відмовив у задоволені касаційних вимог прокурора. Натомість суд, задовольнивши апеляційні скарги засудженої та її захисника, змінив вирок: перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК і призначив їй покарання у межах санкції цієї статті.
Як зазначено в ухвалі, апеляційний суд, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, досліджених висновків експертів, протоколу проведення слідчого експерименту, показань ОСОБА_7 , встановив, що через сварку, яка переросла в бійку, ОСОБА_8 заподіяв обвинуваченій легких тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона у стані необхідної оборони з метою захисту свого життя ударила потерпілого ножем у грудну клітку. За висновками суду, ОСОБА_7 не передбачала наслідків своїх дій, а тому не мала наміру на умисне позбавлення життя потерпілого. Посилаючись на встановлені фактичні обставини правопорушення, наявність доказів, з яких убачаються очевидні ознаки стану необхідної оборони у ОСОБА_7 з моменту вчинення суспільно небезпечного посягання потерпілого на її життя, суд апеляційної інстанції констатував неправильну юридичну оцінку вчиненого діяння за ч. 1 ст. 115 КК і необхідність його перекваліфікації на ст. 118 КК.
За матеріалами провадження апеляційний суд ухвалив рішення, провівши часткове судове слідство, в ході якого було допитано обвинувачену, досліджено протокол проведення слідчого експерименту, висновок експерта від 14 квітня 2015 року № 664 щодо виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та висновок експерта від 13 квітня 2015 року № 03-01/285 щодо причини смерті ОСОБА_8 .

Між тим, як видно з вироку, місцевий суд установив фактичні обставини кримінального правопорушення і визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства на підставі безпосередньо розглянутих, перевірених й оцінених доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Зокрема, цей суд дослідив і проаналізував, окрім показань ОСОБА_7 , згаданих експертних висновків та протоколу слідчої дії, показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також проаналізував судово-медичну експертизу речових доказів, висновок судово-психіатричного експерта, фактичні дані, що містяться у протоколах: огляду місця події, трупа та предметів. Також суд у вироку навів конкретні мотиви, через які відхилив висунуту ОСОБА_7 на свій захист версію щодо обставин подій. Спростовуючи позицію сторони захисту про заподіяння смерті ОСОБА_8 при перевищенні меж необхідної оборони обвинуваченою, суд послався на індивідуальні особливості останньої, на її поведінку після вчинення злочину й на те, що ОСОБА_7 завдала не одного, а декількох ножових поранень потерпілому у життєво важливі органи.
Проте апеляційний суд, обґрунтовуючи свої висновки про відсутність у діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та про необхідність їх кваліфікації за ст. 118 КК, усупереч законодавчим приписам безпосередньо не дослідив і не зіставив усіх зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким фактично дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції. Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою те, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який надає цьому доказу юридично значущу оцінку, і доказова база у провадженні не може складатися з окремо оцінених фактичних даних.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 2, 7 23, 94, 404 КПК.

За таких обставин рішення цього суду про кваліфікацію діяння ОСОБА_7 за ст. 118 КК викликає обґрунтовані сумніви у його правильності та є передчасним, а ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Допущені під час апеляційного розгляду порушення є істотними, перешкоджають суду касаційної інстанції дійти однозначного висновку щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння ОСОБА_7 , отже й справедливості призначеного засудженій заходу примусу.

З урахуванням викладеного оскаржувану ухвалу не можна вважати законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Відтак, зважаючи на доводи та вимогу прокурора у касаційній скарзі, її слід задовольнити частково.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати зазначене, ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, окрім того, інші доводи прокурора у касаційній скарзі, дати на все вичерпну відповідь і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК, зважаючи також на правові позиції Верховного Суду України, які відображено у постановах від 30 жовтня 2014 року (справа № 5-29кс14), 15 травня 2014 року(справа № 5-12кс14), 22 січня 2015 року (справа № 5-27кс14) та на орієнтири, розкриті у постановах Пленуму найвищої судової інстанції від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону».

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3