Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/767/16-к
н/п 1-кп/490/322/2016
ВИРОК
Іменем України
15 березня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0006121, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має середньо-спеціальну освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим 06 березня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування цього покарання з випробуванням строком на один рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
06 листопада 2015 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з метою таємного викрадення майна, відкривши хвіртку, яка була зачинена на засов, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки намагався таємно викрасти майно ОСОБА_5 , а саме три металевих прута (арматуру), але був помічений потерпілою, яка почала кричати та вимагати залишити майно. Не дивлячись на це, ОСОБА_4 , усвідомлюючи ту обставину, що його дії викриті потерпілою, із зазначеним майном залишив територію домоволодіння, намагаючись викрасти його відкрито, однак не довів свого злочинного наміру до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла продовжила кричати, вимагаючи залишити майно, після чого ОСОБА_4 викинув викрадене та зник з місця події.

Крім цього, 14 листопада 2015 року, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_4 з метою таємного викрадення майна, відкривши хвіртку, яка була зачинена на засов, проник на територію того ж домоволодіння, звідки намагався таємно викрасти майно ОСОБА_6 , а саме металеву трубу та металевий швелер, але був помічений потерпілим, який після того, як ОСОБА_4 з викраденим вийшов за межи території домоволодіння, вибіг на вулицю і почав переслідувати останнього. Побачивши це, ОСОБА_7 , ховаючись від ОСОБА_6 , присів, а коли потерпілий його побачив і почав кричати, щоб той залишив викрадене - продовжив тікати з майном ОСОБА_6 , намагаючись викрасти це майно відкрито, однак не довів свого злочинного наміру до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_6 ..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що дійсно 06 листопада 2015 року, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , через огорожу на території вказаного домоволодіння він побачив три металеві прути, яки вирішив викрасти. З цією метою він відчинив хвіртку, яка була зачинена на засов, проник на територію домоволодіння і, взявши вказані прути, почав виходити. У цей час почув крик потерпілої з вимогою залишити майно, однак, не дивлячись на це, разом з викраденим залишив територію домоволодіння. Оскільки потерпіла продовжила кричати, він злякався та викинув майно неподалік від хвіртки вказаного домоволодіння. Також, 14 листопада 2015 року, близько обіду, проходячи біля того ж домоволодіння, він побачив на його території металеву трубу та металевий швелер, проник на територію відчинивши хвіртку, взяв ці речі і, залишивши територію домоволодіння, пішов у сторону річки. Потім він почув, як потерпілий кричить, зайшов за бугор та присів, побачив потерпілого, який прямував в його сторону. Останній його наздогнав і затримав. У вчиненому щиро кається.

Крім власних показань обвинуваченого його вина у вчиненні злочинів за викладених вище обставин підтверджується й іншими доказами, що були досліджені під час судового розгляду, а саме показаннями потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Так, під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_5 суду повідомила, що 06 жовтня 2015 року, близько 15 год. 30 хв., вона вийшла на подвір`я свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та побачила обвинуваченого який тягнув металеві прути. При цьому він йшов спокійним кроком. Вона почала кричати, однак, не дивлячись на це, обвинувачений почав бігти, вибіг через хвіртку з викраденим та почав слідувати в сторону річки. Вона продовжила кричати і гнатися за обвинуваченим. Метрів за метрів 10 від хвіртки, на вулиці, обвинувачений кинув прути і втік. 14 листопада 2015 року при повторній спробі викрасти майно з території їхнього домоволодіння обвинуваченого затримав її син, який викликав поліцію і передав їй затриманого.

Допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що 14 листопада 2015 року о 13.30 він, знаходячись за місцем свого проживання, дивлячись у вікно, побачив, як обвинувачений іде територією його домоволодіння та несе металеві вироби. Він ( ОСОБА_6 ) вибіг на вулицю, коли обвинувачений був біля хвіртки і йшов спокійним кроком, та крикнув «стій». Після цього обвинувачений почав бігти, пробіг метрів 20 та присів. Паркан його домоволодіння виходить у сторону річки. Там насипана купа якогось сміття та стоїть дерев`яний щит. Обвинувачений сховався за цим щитом. Коли він вибіг туди, обвинувачений почав тікати разом з прутами, але потім їх кинув. Він наздогнав обвинуваченого, привів у двір домоволодіння та викликав поліцію, якій передав затриманого.

У сукупності наведені вище докази беззаперечно доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні за викладених вище обставин інкримінованих йому злочинів.

Дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення правильного кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням до сховища, вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкі умисні злочини, його особу, а саме те, він є раніше судимим за вчинення корисливого злочину, не працює, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує, щире каяття.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинені злочини призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчинених ним злочинів.

Враховуючи ту обставину, що вказаний вище злочин ОСОБА_4 вчинено до постановлення вироку від 29.01.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва, яким ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до двох років шести місяців 25 днів позбавлення волі, суд вважає за необхідне за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Крім цього, оскільки злочини, за які ОСОБА_4 засуджено вказаним вище вироком суду, ним вчинено у період випробування, встановленого вироком від 06.03.2014 Заводського районного суду м. Миколаєва при звільненні на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, згідно вимог ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України, за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком від 06.03.2014 Заводського районного суду м. Миколаєва і остаточно призначити ОСОБА_4 для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць.

Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вказаного вище злочину та злочинів, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 185 КК України, за які ОСОБА_4 засуджено вироком від 29.01.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва до двох років шести місяців 25 днів позбавлення волі, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком від 06.03.2014 Заводського районного суду м. Миколаєва, за сукупністю вироків, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць.

Строк відбування вказаного покарання ОСОБА_4 відраховувати з 29 січня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення у період з 29 січня 2016 року по 15 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Речові докази - три металевих прута (арматуру), а також металеву трубу і металевий швелер, віддані на зберігання до рішення суду потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відповідно - вважати повернутими за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - протягом цього ж строку з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий: