У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2016 Справа №607/11325/16-к

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

В С Т А Н О В И В :

Вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 3, 189 ч. 2 КК України та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточну міру покарання ОСОБА_4 призначено у вигляді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2003 року, вирок Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року відносно ОСОБА_4 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 по епізоду відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_5 вартістю 10,95 грн. з ч. 3 на ч. 2 ст. 186 КК України, за якою призначено засудженому покарання 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 , за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 186 ч. 3, 189 ч.2 КК України, остаточне покарання призначити шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 11 травня 2004 року в задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 відмовлено.

07 жовтня 2016 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міського суду від 04 грудня 2002 року, з врахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2003 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засідання засуджений ОСОБА_4 пояснив, що від відбування покарання не ухилявся, після винесення вироку постійно проживав у АДРЕСА_1 . Враховуючи, що з дня винесення вироку минув десятирічний строк давності його виконання, просить звільнити його від відбування покарання, призначеного Тернопільським міським судом Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, який набрав законної сили 28 травня 2003 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила про те, що засуджений ОСОБА_4 є її сином. Він постійно проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_1 . Від виконання вироку суду не ухилявся, з 2002 року і по даний час місця проживання не змінював.

Захисник та прокурор просять суд звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Суд аналізуючи клопотання та його підстави, заслухавши думку засудженого, прокурора та захисника, вважає, що клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як вбачається із вироку Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, ОСОБА_4 на момент вчинення злочину був неповнолітнім.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Зі змісту п. 2 ч. 3 ст. 106 КК України, особа, яка вчинила злочин у віці до вісімнадцяти років і засуджена до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин, звільняється від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не буде виконано протягом п`яти років.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04.12.2002 року за вчинення злочинів передбачених ч. 2, 3 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких, водночас остаточне покарання засудженому визначено терміном на п`ять років, максимальний строк давності виконання вказаного вироку складає десять років. Обвинувальний вирок щодо засудженого ОСОБА_4 виконано не було. Факт неухилення засудженого від відбування покарання прокурором не спростовано.

В даному випадку з дня вступу вироку в законну силу, а саме з 28 травня 2003 року, і до дня розгляду клопотання судом минуло більше тринадцяти років, що означає сплив строку давності виконання обвинувального вироку.

Крім того, за більш ніж тринадцять років з дня винесення судом вироку ОСОБА_4 не вчинив жодного правопорушення, в тому числі і нового злочину, що свідчить за загальним правилом про «правове» виправлення засудженого, втрату ним суспільної небезпечності, а отже і застосування покарання є зайвим, воно не матиме належного карального і попереджувально-виховного впливу.

З огляду на наведене, зважаючи, що обвинувальний вирок не було виконано у зазначені строки, після постановлення вироку ОСОБА_4 не вчинив жодного правопорушення, тим більше злочину, що свідчить за загальним правилом про його виправлення, втрату суспільної небезпеки, на теперішній час є не доцільним виконання обвинувального вироку після спливу строків його виконання через втрату належного карального і превентивного впливу, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, у зв`язку із закінченням строків давності обвинувального вироку, підлягає до задоволення.

Керуючись ст.12, 80, 106 КК України, ст. 537, 539, КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання призначеного вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року у зв`язку із закінченням строків давності обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 04 грудня 2002 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2003 року, яким його засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 186 ч. 3, 189 ч.2 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 186 ч. 3, 189 ч.2 КК України, остаточне покарання призначено шляхом часткового складання призначених покарань у виді п`яти років позбавлення волі, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1