№ 336/9189/15-к
пр. 1-кп/336/118/2016
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , його представника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002367 від 02.11.2015 р., відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, розлученого, неофіційно працюючого будівельником на ПП ОСОБА_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02.11.2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «М 2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині автодороги Харків-Сімферополь, з боку вул. Чарівної в напрямку вул. Димитрова в м. Запоріжжі.

В цей же час ОСОБА_6 , діючи в якості пішохода, стояв на проїжджій частині в`їзду до складів «Альпіна», що розташовані по вул. Магістральній, 102 в м. Запоріжжі, при цьому утримуючи біля себе велосипед «КОВА».

При наближенні до повороту на склади «Альпіна», водій ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не переконався в безпеці своїх дій, змінив напрямок свого руху праворуч в результаті чого скоїв виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини на праве узбіччя та подальший виїзд на проїжджу частину в`їзду до складів, де допустив наїзд передньою лівою частиною кузова власного автомобіля на пішохода ОСОБА_6 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, визнав в повному обсязі, пояснив обставини вчинення кримінального правопорушення, як воно викладено в обвинувальному акті, не оспорюючи фактичні обставини, щиро розкаявся у скоєному.

Оскільки ніхто з учасників судового процесу не оспорював фактичні обставини справи, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, висновків судово-медичної, судової автотехнічної експертиз та судової експертизи технічного стану транспортного засобу.

Вина обвинуваченого в скоєнні правопорушення доведена, окрім його показань, наступними доказами:

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 4853 М від 26.11.2015 року пішоходу ОСОБА_6 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої скроневої кістки, зі скупченням крові в осередках соскоподібного відростка, забою головного мозку легкого ступеня тяжкості, з подальшим розвитком посттравматичного лівостороннього отита, рани в області зовнішнього кута правого ока, що в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 702/15 від 04.12.2015 року в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «М 2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 10.1 ПДР України.

Згідно висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 698/15 від 02.12.2015 року рульове керування та гальмівна система автомобіля «М 2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться в працездатному стані, ходова частина в непрацездатному стані. Відмова в працездатності ходової частини автомобіля «М 2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виникла після дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного діяння відповідно до вимог ст. 12 КК України винуватим скоєний тяжкий злочини.

Також суд враховує дані про особу винного, його сімейний стан та стан його здоров`я раніше не судимий, на диспансерному обліку ЗОНД та ЗГПНД не перебуває, має позитивні характеристики з місця роботи та за місцем фактичного проживання, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставинами, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10000 грн. із заявлених 18000 грн.

Обставиною, яка обтяжує покарання, передбачена ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані сп`яніння.

З урахуванням викладених обставин справи, враховуючи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, його необережний характер, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку сторони обвинувачення та потерпілого щодо покарання, інтереси потерпілого щодо реального відшкодування шкоди, що стягується судом з обвинуваченого, суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів є основне покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з застосуванням ст. 75, 76 КК України, а також призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Доля речових доказів по даному провадженню підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст.ст.127-129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 , що був підтриманий в суді, про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 8 000 грн., моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

В позові пояснив, що моральна шкода полягає в тому, що він і досі не може оговтатись від отриманих травм, та знаходиться у постійному стані депресії, усвідомлюючи, що міг загинути внаслідок ДТП, оскільки отримані тілесні ушкодження були небезпечні для життя, йому було завдано глибоку психологічну травму, виражену постійною апатією, яка настала в результаті стресу, який був викликаний отриманими травмами.

Заслухавши цивільного позивача та позицію обвинуваченого з приводу заявленого позову, оцінивши у сукупності всі надані на обґрунтування цивільного позову докази, суд задовольняє цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, а в частині стягнення моральної шкоди - частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Надані письмові докази підтверджують реальні збитки, понесені потерпілим на лікування на загальну суму 1954,48 грн., а також вартість пошкодженого внаслідок злочину майна потерпілого, сума заявленого позову в частині відшкодування матеріальної шкоди визнана цивільним відповідачем, а, відтак, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, згідно з якою у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенн позову, сума невідшкодованої в добровідьбному порядку матеріальної шкоди - 8000 гривень підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.23 ЦК України та роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику по справам про стягнення моральної (нематеріальної) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, що є необережним злочином, ступінь його вини, глибину душевних страждань потерпілого, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан обвинуваченого, який на теперішній час працює, приходить до висновку про часткове задоволення вимог та стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 8 000 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з наступного:

В обвинувальному акті зазначено про розмір витрат на залучення експерта для проведення експертиз під час досудового розслідування, загальна вартість яких складає 1473,12 грн.

Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів, які згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 витрат за проведення експертиз в дохід держави в сумі 1473,12 грн.

Керуючись ст. ст. 100, 118, 124, 128, 349 ч. 3, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку протягом 2 (двох) років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , № НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_6 , № , на відшкодування матеріальної шкоди 8000 (вісім тисяч) грн..

Стягнути з ОСОБА_4 , ІПП№ НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_6 , ІПП№ НОМЕР_3 , на відшкодування моральної шкоди 8000 (вісім тисяч) грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , № , в дохід держави судові витрати в розмірі 1473,12 грн.

Речовий доказ по справі автомобіль «М 2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити у останнього за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1 .