АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер судової справи: 666/283/16-к
Провадження №11-кп/791/305/16 Головуючий у 1-й інст.:
ОСОБА_1
Категорія: ст.122 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

19 квітня 2016 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.02.2016р. по кримінальному провадженню №0004252 щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Чаплинка Херсонської області, гр.-на України, освіта середня спеціальна, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ст.ст.122 ч.1, 128 КК України,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.ст.122 ч.1, 128 КК України, - повернуто керівнику Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області.

Суд свою ухвалу мотивував тим, що в порушення ст.291 ч.2 п.5 КПК України, в обвинувальному акті при кваліфікації дій обвинуваченого за ст.122 ч.1 КК України, органи досудового слідства в мотивувальній частині не зазначили всі кваліфікуючи ознаки, які зазначені в диспозиції вказаної статті. При кваліфікації дій обвинуваченого за ст.128 КК країни, органи досудового слідства не вказали дату, конкретний час та місце скоєння злочину.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 органами досудового розслідування кваліфіковано вірно, із зазначенням усіх кваліфікуючих ознак, передбачених диспозицією ч.1 ст.122 КК України, а щодо обвинувачення його за ст.128 КК України, то у зв`язку зі швидкоплинністю у часі дій обвинуваченого, його умислом на заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень, непередбачуваною втратою рівноваги та миттєвим падінням потерпілого, який майже одночасно з отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень отримав й тяжкі тілесні ушкодження вважає, що в обвинувальному акті вірно зазначено час та місце вчинення кримінального правопорушення, так як в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 під час умисного спричинення вищезазначених тілесних ушкоджень середньої тяжкості, також спричинив необережні тяжкі тілесні ушкодження, безпосередньо мали місце в той же час і в тому ж місці, тобто 18.11.2015 близько 17 год. на території зупинки громадського транспорту «Росинка», розташованої по вул.І.Кулика в м.Херсоні. Повернення обвинувального акту прокурору затягує процес судового розгляду кримінального провадження, встановлення істини у кримінальному провадження, а головне порушує право обвинуваченого та потерпілого на швидкий та неупереджений судовий розгляд вказаного кримінального провадження, а також на можливість відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди. Просить ухвалу скасувати, призначити судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши думку прокурора про задоволення поданої апеляційної скарги, скасування ухвали, направлення обвинувального акту до суду для розгляду в підготовчому судовому засіданні; доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін; розглянувши матеріали справи та перевіривши

доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Стаття 291 ч.2 КПК України наводить вичерпний перелік відомостей, які повинні міститись в обвинувальному акті.

Згідно зі ст.291 ч.2 п.5 КПК України, обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст.91 ч.1 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню серед іншого: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини.

Отже, формулюючи обвинувачення та викладаючи фактичні обставини у кримінальному провадженні за ст.128 КК України, орган досудового розслідування повинен вказати час та місце вчинення кримінального правопорушення, що не було зроблено, і про що правильно вказав в ухвалі суд першої інстанції. Доводи апелянта про те, що ці обставини зазначені при викладанні обставин умисного заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень є безґрунтовними, оскільки вказані дії та дії по необережному заподіянню тяжких тілесних ушкоджень кваліфікуються окремо, а тому мають самостійні обставини, які підлягають доказування у кримінальному провадженні.

Крім того, в обвинувальному акті по матеріалам кримінального провадження щодо ОСОБА_9 за ст.128 КК України при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, а також при дачі правової кваліфікації данного кримінального правопорушення допущені істотні суперечності щодо форми вини, що порушує права обвинуваченого на захист, оскільки останній згідно зі ст.42 ч.3 п.1 КПК України, ст.6 ч.3 п.(а) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950р., ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997р., має право знати у вчиненні якого конкретно кримінального правопорушення його обвинувачують.

Так, в обвинувальному акті, зазначено, що ОСОБА_9 умисними діями вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст.128 КК України необережне тяжке тілесне ушкодження, тобто не визначено, яка мала місце форма вини: умисна чи необережна.

Відповідно до ст.314 ч.3 п.3 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вищезазначеним вимогам цього Кодексу.

Суд першої інстанції, встановивши вказані порушення закону, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, а тому доводи апелянта, які це заперечують, позбавлені підстав.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості вказівки суду про незазначення в обвинувальному акті при кваліфікації дій обвинуваченого за ст.122 ч.1 КК України, всіх необхідніх кваліфікуючих ознак, які зазначені в диспозиції вказаної статті, заслуговують на увагу, оскільки така вказівка суду не відповідає дійсності та суперечить тексту обвинувального акту.

При таких обставинах, ухвала суду на підставі ст.409 ч.1 п.2 КПК України підлягає зміні, з виключенням з її мотивувальної частини вищезазначеної вказівки суду.

В решті ухвала суду повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.02.2016р. про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню №0004252 щодо ОСОБА_9 за ст.ст.122 ч.1, 128 КК України - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали вказівку суду про незазначення в обвинувальному акті при кваліфікації дій обвинуваченого за ст.122 ч.1 КК України, всіх необхідніх кваліфікуючих ознак, які зазначені в диспозиції вказаної статті.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді :