Справа № 349/330/16-к
Провадження № 1-кп/349/33/16
В И Р О К
іменем України
12 липня 2016 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рогатині кримінальне провадження № 0000059 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Путятинці Рогатинського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин вчинено за таких обставин. 07 березня 2016 року біля 19 год. 30 хв. в м.Рогатині на вулиці Галущинського ОСОБА_6 не маючи умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи на грунті неприязних стосунків, які склалися між ним та потерпілим, наніс потерпілому ОСОБА_4 один удар рукою в область голови, при цьому проявив злочинну недбалість, оскільки повинен був і мав можливість передбачити настання суспільно небезпечних наслідків від нанесення потерпілому удару у виді заподіяння тілесних ушкоджень. У результаті нанесеного удару потерпілий ОСОБА_4 , який спирався на ціпок, втратив рівновагу та впав на тверду поверхню. Внаслідок падіння ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням уламків під кутом, відкритим в тильну сторону, які згідно висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні ОСОБА_6 своєї вини у скоєному не визнав зовсім. Пояснив, що з потерпілим знайомий. З осені 2015 року між ними склалися неприязні стосунки. 07 березня 2016 року він в м.Рогатині на вул.Телев`яка у вечірній час зустрів потерпілого ОСОБА_4 , однак будь-якого фізичного контакту з потерпілим в нього не було. Потерпілий, коли його побачив, почав нецензурно лаятися, обзивати його. Але він минув потерпілого і пішов дальше. З приводу отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень нічного пояснити не може. Цивільного позову, заявленого потерпілим не визнає. Просив визнати його невинуватим, у позові про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина повністю доведена показаннями потерпілого, свідків, висновком експерта, протоколом проведення слідчого експерименту від 21 березня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 7 березня 2016 року біля 19 год. 30 хв. повертався з магазину додому. Несподівано відчув удар ззаді у вухо. Від удару він втратив рівновагу, впав на дорогу, відчув різкий біль у руці, побачив ОСОБА_6 , який втікав від нього по дорозі. Почав кричати, підвівся, намагався наздогнати ОСОБА_6 . На дорозі стояв його сусід ОСОБА_7 , який зупинив ОСОБА_6 . На цьому конфлікт припинився. Цього ж дня він звернувся за медичною допомогою в Рогатинську ЦРЛ. У нього був виявлений перелом руки, було призначено лікування. На лікування ним витрачено 500 гривень, однак матеріальну шкоду не може документально підтвердити, оскільки не зберіг чеки на придбання ліків. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 зазнав фізичного болю, переніс психологічний стрес, зазнав душевних страждань. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 2500 грн. Просить призначити ОСОБА_6 покарання на розсуд суду. Цивільний позов просить задовольнити повністю. Стягнути з обвинуваченого на його користь 500 грн. матеріальної шкоди, 2500 грн. моральної шкоди, 500 грн. процесуальних витрат.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що постійно проживає в м.Рогатині Рогатинського району, проживає по-сусідству з ОСОБА_4 07 березня 2016 року біля 16 год. зустрічав ОСОБА_4 , дав йому гроші на придбання горілки. За деякий час ОСОБА_4 повернувся, вже напідпитку, одяг в нього був забруднений. Вони разом випили горілку і ОСОБА_4 пішов в лікарню, бо в нього боліла рука. Наступного дня бачив ОСОБА_4 з гіпсом на руці. Що сталося ОСОБА_4 йому не розповідав.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що 07 березня 2016 року її чоловік ОСОБА_6 йшов з вулиці Шевченка на вулицю Мазепи. Перед ним по вулиці йшов ОСОБА_4 сутички між ними зі слів чоловіка не було. За кілька днів до них прийшов дільничний інспектор поліції ОСОБА_10 і повідомив, що на її чоловіка є скарга в поліції від ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що проживає по сусідству з ОСОБА_4 Навесні, точної дати не пригадує, він у вечірній час вийшов на подвір`я, курив. Почув крики на вулиці. Побачив чоловіка, який втікав. За цим чоловіком біг його сусід ОСОБА_4 . Він зупинив чоловіка, який втікав. Коли ОСОБА_4 порівнявся з ними, то пояснив, що цей чоловік його вдарив і він від удар впав на дорогу, пошкодив руку. Щоб уникнути подальшої сутички, він сказав ОСОБА_6 йти додому та провів додому ОСОБА_4 бачив, що рука в ОСОБА_4 напухла, одяг був забруднений. Від обох учасників конфлікут було чути запах спиртного. Наступного дня побачив сусіда ОСОБА_4 з накладеним на руці гіпсом. Може охарактеризувати сусіда з позитивної сторони, конфліктів між ними ніколи не було.

У протоколі проведення слідчого експерименту, світлинах, долучених до протоколу за участю потерпілого зафіксовано місце, де сталася сутичка між обвинуваченим і потерпілим. Місце, де ОСОБА_6 було нанесено удар ОСОБА_4 .

Оцінюючи зібрані та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 за ст.128 КК України кваліфіковано правильно, а його вина у вчиненому злочині доведена повністю.

Аналізуючи показання обвинуваченого щодо його непричетності до нанесення потерпілому 07 березня 2016 року тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що пояснення обвинуваченого не підтверджені належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, суперечать іншим доказам по справі, дослідженим у судовому засіданні, висновку експерта, показанням потерпілого, свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Докази на спростування обставин події 07 березня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які обвинувачений заперечує, суду не надані. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у потерпілого, чи свідка ОСОБА_7 будь-якого мотиву, щоб обмовити обвинуваченого. Посилання обвинуваченого на те, що потерпілий хоче його обмовити не заслуговують на увагу. Досліджений у судовому засіданні доказ по справі - висновок експерта є допустимим та таким, що в сукупності із іншими доказами вказує на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідає показанням потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Таким чином, оцінивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України. Заперечення вини обвинуваченим у вчиненому, показання свідка ОСОБА_11 , яка доводиться дружиною обвинуваченого, суд розцінює як обраний обвинуваченим та його дружиною метод захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

При обранні покарання ОСОБА_6 , суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Суд враховує дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до вчиненого.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Санкцією ст.128 КК України передбачено три види покарання - громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 досяг пенсійного віку, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , виданого 24 липня 1997 року Рогатинським РВ УМВС.

Відповідно до вимог ч.3 ст.56 КК України, ч.3 ст.61 КК України громадські роботи, обмеження волі не застосовуються до осіб, які досягли пенсійного віку. Крім того, ОСОБА_6 не працює, а тому до нього суд не може застосувати покарання у виді виправних робіт.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Оскільки підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи відсутні, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції, передбаченої ст.128 КК України у виді обмеження волі та звільнити його від покарання.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У судовому засіданні потерпілим не надано суду будь-яких підтверджуючих документів про придбання ліків на суму 500 грн. А тому позовні вимоги у частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають до задоволення.

Наявність моральної шкоди є безумовною і відповідно до ст.1167 ЦК України підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до роз`яснень, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями), «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд враховує, що потерпілий ОСОБА_4 перніса душевні страждання, яких зазнав у зв`язку із отриманою травмою руки, зміною звичного ритму його життя. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого, обставини справи, ступінь вини відповідача, його вік, стан здоров`я, вимоги розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди необхідно визначити в розмірі заявленому потерпілим в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Згідно квитанції №003604 від 08 квітня 2016 року ОСОБА_4 витрачено на правову допомогу 500 грн. Ці кошти є процесуальними витратами і підлягають стягненню із обвинуваченого на користь потерпілого.

Речові докази по справі відсутні, запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368,373,374 КПК України, суд,-

ухвалив :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.3 ст.61 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, оскільки таке покарання не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень моральної шкоди, 500 (п`ятсот) грн. процесуальних витрат. Всього на загальну суму 3 000 (три тисячі) грн.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1