ухвала іменем україни 17 лютого 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2015 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду рівненської області від 13 травня 2015 року без змін,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Рівного, який мешкає у цьому населеному пункті на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджено:
за ч. 5 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями у фінансово-кредитних установах, на строк 3 роки з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна;

за ч. 2 ст. 366 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями у фінансово-кредитних установах, на строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

За сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями у фінансово-кредитних установах, на строк 3 роки з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Цивільні позови потерпілих задоволено відповідно до заявлених вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи згідно з протоколом загальних зборів від 10 квітня 2004 року № 7 Кредитної спілки «Спартак», що розташовувалася на вул. Замкова, 22а (до травня 2009 року) та на вул. Г. Мазепи, 4а/6а, офіс 201 (із травня 2009 року по жовтень 2011 року) у м. Рівному, та затвердженим цими зборами Статутом зазначеної установи наділеним організаційно-розпорядчими, адміністративно-господарськими функціями, тобто будучи службовою особою з цього часу до травня 2009 року, умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, у порушення вимог законодавства про фінансові послуги та статей 5, 10, 23 Закону України від 20 грудня 2001 року № 2908-Ш «Про кредитні спілки» (Закон), відповідно до яких кредитна спілка зобов`язана повернути вклади, які мали використовуватися для кредитування членів кредитної спілки, членам цієї спілки у строк, передбачений відповідним договором, свої обов`язки не виконав, у період із березня 2007 року по жовтень 2011 року за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, незаконно вилучив із каси кредитної спілки грошові кошти (1 186 835 грн) через встановлення значних лімітів залишку готівки у касі, та незаконного оформлення кредитів на членів кредитної спілки, на себе (338 000 грн) і своїх близьких родичів ( ОСОБА_10 56 400 грн, ОСОБА_11 470 655 грн.), заволодів коштами членів кредитної спілки на загальну суму 2 666 431 грн, які надійшли у згаданий період на підставі укладених договорів між членами кредитної спілки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (двічі), ОСОБА_16 (двічі), ОСОБА_17 (двічі), ОСОБА_18 (тричі), ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (двічі), ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (двічі), ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 (тричі), ОСОБА_27 (чотири рази), ОСОБА_28 (двічі), ОСОБА_29 (тричі), ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 (двічі), ОСОБА_37 , ОСОБА_38 (тричі), ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 (двічі), ОСОБА_45 (шість разів), ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 (тричі), ОСОБА_51 , ОСОБА_52 (двічі), ОСОБА_53 (двічі), ОСОБА_54 (двічі), ОСОБА_55 (двічі), ОСОБА_56 (двічі), ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 (двічі), ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 (двічі), ОСОБА_66 (двічі), ОСОБА_67 , ОСОБА_68 (тричі), ОСОБА_69 , ОСОБА_70 (чотири рази), ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 з однієї сторони і Кредитною спілкою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з іншої сторони.

З метою приховування своєї злочинної діяльності ОСОБА_7 за допомогою комп`ютерної техніки до програмного забезпечення управління діяльністю кредитної спілки вніс завідомо неправдиві відомості про отримання членами кредитної спілки кредитних коштів на загальну суму 985 541 грн, хоча такі кошти цим особам не надавались.

Крім того, задля цих цілей він, сформував формально діючу спостережну раду та ревізійну комісію, до участі у якій залучив своїх знайомих ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , хоча вони участь у цих органах не брали, а протоколи загальних зборів кредитної спілки, засідань спостережної ради, ревізійної комісії, які містили відомості щодо роботи цієї спілки і до яких ОСОБА_7 було внесено неправдиві дані, були складені ним самим.

Він же у березні 2010 року, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_82 , шляхом обману під приводом подальшого внесення отриманих від неї 7610 доларів США, еквівалентних 60 765,85 грн, на депозитний рахунок кредитної спілки, хоча таких намірів він не мав, отримав зазначені грошові кошти від ОСОБА_83 та присвоїв, використавши для власних потреб.

У касаційних скаргах:

засуджений ОСОБА_7 просить ухвалені стосовно нього судові рішення скасувати і провадження закрити. Вважає, що суди обох інстанцій дійшли хибного висновку про наявність у його діях складу кримінально-карних діянь. Стверджує, що між кредитною спілкою, яку він очолював і яка має позитивний баланс діяльності, і потерпілими існують суто цивільно-правові відносини, а до касових операцій він мав доступ лише з 23 лютого 2009 року. Наголошує, що судом не доведено його умисел на неповернення ним та його родичами отриманих кредитів, а ці кредити надавалися під відповідні відсотки, що не знайшло належного обґрунтування у висновках суду про триваючий злочин (ч. 5 ст. 191 КК України), а заявлені потерпілими цивільні позови судом не мотивовані. Зазначає, що його винуватість за ч. 2 ст. 190 КК України не доведена, а потерпіла ОСОБА_82 у такий спосіб розрахувалася з існуючим між нею і його покійною матір`ю боргом;

захисники засудженого адвокати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у спільній касаційній скарзі порушують питання про скасування ухвалених стосовно ОСОБА_7 судових рішень та призначення у цьому провадженні нового судового розгляду. Підтверджуючи викладені у касаційній скарзі доводи засудженого, вважають, що укладені депозитні договори за участю потерпілих носили безготівковий характер, оскільки ціна таких договорів складалася з існуючої за попередніми договорами заборгованості, тобто був відсутній предмет злочину. Зазначають про порушення права ОСОБА_7 на захист, коли між відсутністю будь-яких правопорушень у діяльності керованої ним кредитної спілки та зловживання ним своїх службових обов`язків відсутній будь який зв`язок. Звертають увагу на порушення вимог кримінального процесуального закону при збиранні доказів (під час обшуку). Вказують на неповноту досудового і судового слідства в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України, а також неправильне тлумачення судами обох інстанцій поняття «службового документу» стосовно до протоколів спостережної ради й ревізійної комісії, а також «Програмного забезпечення», яке, на їхню думку, є допоміжним технічним засобом.

На касаційні скарги засудженого та його захисників від потерпілої ОСОБА_36 , яка є головою ініціативної групи ошуканих вкладників кредитної спілки, надійшли заперечення щодо безпідставності цих скарг.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої ним та засудженим касаційної скарги з підстав, викладених у них, заперечення прокурора, який вважав доведеною вину ОСОБА_7 за усіма епізодами обвинувачення, втім у частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 366 КК України просив судові рішення змінити, перекваліфікувати ці дії засудженого на ч. 1 ст. 366 КК України та на підставі ст. 49 КК України звільнити його від покарання за цей злочин у зв`язку із закінченням строків давності, перевіривши матеріали провадження і доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що ці скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Як свідчать дані аудіозапису фіксації перебігу судового розгляду провадження у суді першої інстанції і зміст вироку, суд першої інстанції при розгляді цього провадження дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у ньому, повно і всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, в тому числі показання потерпілих про обставини укладення за їхньою участю кредитних договорів, свідків членів спостережної ради та ревізійної комісії, які стверджували, що ніякої участі у цих органах не брали і відповідних рішень не підписували, висновок судово-економічної експертизи про внесення згаданими у вироку потерпілими грошових коштів на рахунок кредитної спілки, які їм не повернуто, висновки комп`ютерно-тенічних експертиз жорстких дисків від системних блоків комп`ютерної техніки кредитної спілки, вилучених не за місцем розташування цієї установи, висновки почеркознавчих експертиз протоколів загальних зборів кредитної спілки, засідань ревізійної комісії, а також спостережної ради; і їм дана в сукупності належна оцінка відповідно до ст. 94 КПК України, на що вказує наведений у вироку розгорнутий аналіз доказів.

Висновок суду про те, що ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів чужим майном (грошовими коштами членів кредитної спілки) у особливо великому розмірі, будучи службовою особою складав та видавав завідомо неправдиві офіційні документи, а також вносив до них завідомо неправдиві відомості, крім того, діючи повторно, заволодів чужим майном шляхом обману й зловживання довірою, відповідає фактичним обставинам і ґрунтується на аналізі зібраних у провадженні доказах.

Розглядаючи апеляційні скарги засудженого та його захисника, які за змістом та доводами аналогічні викладеним у їхніх касаційних скаргах, навів у своєму рішенні суть зазначених у апеляційних скаргах доводів, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав переконливу відповідь.

Апеляційний суд виклав аналіз доказів та навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши твердження засудженого і захисника щодо наявності існуючих між ОСОБА_7 та потерпілими цивільно-правових відносин, а відтак про безпідставність притягнення його до кримінальної відповідальності.

Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Разом із тим колегія суддів вважає, що вирок і ухвала суду у частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 366 КК України підлягає зміні, керуючись таким.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів майном потерпілих. При цьому задля досягнення такої цілі він складав, видавав, а також вносив у зазначені у вироку офіційні документи неправдиві відомості, тобто вчинив службове підроблення.

У ч. 2 ст. 366 КК України сформульовано матеріальний склад злочину, при вчиненні якого службове підроблення спричиняє тяжкі наслідки і ці наслідки повинні мати прямий, а не опосередкований причинний зв`язок між діями винної особи та певними наслідками, які мають настати.

Отже, для ставлення у вину особі, що вчинила службове підроблення, спричинення її діями тяжких наслідків, визначення яких дається у п. 4 примітки до ст. 364 КК України, необхідно, щоб такі наслідки знаходились у прямому причинному зв`язку саме з діями, зазначеними у диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України.

Ці положення закону суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи щодо ОСОБА_7 не врахували, унаслідок чого ухвалили помилкові рішення, визнавши, що тяжкі наслідки для потерпілих, які проявились у неповерненні їм грошових коштів у особливо великих розмірах, безпосередньо було спричинено в результаті підроблення засудженим офіційних документів.

А тому дії засудженого щодо підроблення офіційних документів слід правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 366 КК України, за який йому має бути призначено покарання у виді обмеження волі на певний строк.

Згідно зі ст. 49 КК України особа не може бути притягнута до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки.
Оскільки такі строки за вчинений ОСОБА_7 злочин за ч. 1 ст. 366 КК України закінчилися, він відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України має бути звільнений від відбування такого покарання.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України і призначити йому за цим законом покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у фінансово-кредитних установах, на строк 2 роки та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 і ч. 5 ст. 74 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання, призначеного судом:

за ч. 5 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у фінансово-кредитних установах, на строк 3 роки з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна;

за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у фінансово-кредитних установах, на строк 3 роки з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3