Справа № 461/9190/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/132/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівсьої області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_10 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Роз`яснено підозрюваному його обов`язки та наслідки їх невиконання.

Визначено строк дії ухвали два місяці.

На ухвалу слідчого судді прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою підозрюваному ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, не визнає. Вважає, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням вимог п.3 ч.2 ст. 183 КПК України. Покликається на матеріали кримінального провадження, з яких вбачається, що підозрюваний офіційно не працює, немає офіційного місця реєстрації та постійного місця проживання, перебував у розшуку у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування, також, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у провадженні з метою зміни ними показань, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду даного кримінального провадження, а також узгоджувати свої показання з їхніми показаннями, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин справи, а також схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань з метою створення видимості непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

6 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000527 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
29 січня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 2 липня 2015 року, приблизно о 22 год. 15 хв., він, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , безпосередньо після настання дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі Львів - Тернопіль в районі 53 км + 500 м біля с. Велика Вільшаниця, Золочівського району, Львівської області, скориставшись тим, що потерпілі загинули внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно, за попередньою змовою групою осіб викрали з автомобіля «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_1 , сумку «Кruisell», вартість якої, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №9/552 від 7 грудня 2015 року становить 214 грн. 20 коп., у якій знаходився ноутбук «Мас Вооk Рго», із серійним номером С02FН0QKDH2Н, вартість якого згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №9/552 від 7 грудня 2015 року становить 15 000 грн., срібний ланцюжок вагою 22 грами, вартістю 5 000 грн., золоту сережку, 585 проби, виготовлену з білого золота, вагою 1 грам, з білим цирконієм вартістю 625 грн., шкіряну сумку коричневого кольору, вартістю 3 000 грн., в якій знаходились кошти, сума яких досудовим розслідуванням не встановлена, що належало ОСОБА_12 .
Продовжуючи свої злочинні дії, 2 липня 2015 року, безпосередньо після настання дорожньо-транспортної пригоди на автодорозі Львів - Тернопіль в районі 53 км + 500 м біля с. Велика Вільшаниця, Золочівського району, Львівської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , скориставшись тим, що потерпілі загинули внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, таємно, за попередньою змовою групою осіб, викрали з автомобіля марки «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_1 , золотий ланцюжок з медальйоном «Божої Матері», вагою 15 грам, 585 проби, вартістю 12 000 грн., золоті сережки вагою 2,9 грам кожна, 585 проби, з трьома вставками камінців білого цирконію у кожному, вартістю 3 000 грн., золотий браслет вагою 20 проби, вартістю 10 000 грн., що належало ОСОБА_13 .
Судове рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання постановлене з дотриманням вимог ст. ст. 177, 178, 179, 194 КПК України.
В силу ст. ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, як того вимагає ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При прийнятті оскаржуваного рішення слідчим суддею в повній мірі з`ясовані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу (ст. 178 КПК України), а також перевірено, чи наявні зазначені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя виходив з того, що при розгляді клопотання прокурор не довів обставин недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у провадженні з метою зміни ними показань, а також узгоджувати свої показання з їхніми показаннями, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин справи, а також схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань з метою створення видимості непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, є необґрунтованими та матеріалами кримінального провадження не підтверджуються.

Посилання слідчого та прокурора на ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_7 офіційно не працює, немає офіційного місця реєстрації та постійного місця проживання та перебував у розшуку у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування не є підставою застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Тяжкість злочину (на яку як на підставу застосування запобіжного заходу тримання під вартою покликається слідчий та прокурор), сама по собі, не може бути безумовною обставиною для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Разом з тим надані стороною обвинувачення докази свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Щодо обставини, яка б свідчила про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, то така прокурором не доведена й доказами не підтверджується.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Оскільки прокурором доведено обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, однак не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає рішення слідчого судді законним та обгрунтованим.

При цьому колегія суддів враховує також обставини, передбачені п.8 ч.1 ст. 178 КПК України, а саме відсутність судимостей у підозрюваного ОСОБА_7 .

Колегія суддів приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігатиме спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівсьої області ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4