АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/1130/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/619/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 30 серпня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року у кримінальному провадженні , відомості якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000132 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився: м.Донецьк Донецької області, громадянина України,не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26.07.2004 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу за ст.185ч.3 КК України призначено покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнився 23.06.2006 року умовно-достроково на невідбутий термін на 1 рік 14 днів;

-03.07.2007року Апостоловським районним судом Дніпропетровської області за ст.187 ч.4 КК України призначено покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 24.02.2016 року по відбуттю строку покарання, судимості не погашенні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

Прокурор - ОСОБА_7

Представник потерпілого - ОСОБА_8

Обвинувачений - ОСОБА_6

Захисник - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання, скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ст.286 ч.2 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки

Вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст. 286 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено, в частині основного покарання , від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; своєчасно з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_6 було визнано винним в тому , що 29.02.2016року приблизно о 21 годині 20 хвилин в темний час доби водій ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Каткова з боку вул. 27-го Партз`їзду в напрямку с. Карпівка в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, при цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно якого:
- «2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння ».
У вказаному автомобілі ОСОБА_6 перевозив двох пасажирів: ОСОБА_11 - на задньому лівому сидінні; ОСОБА_12 - на задньому правому сидінні.
Керуючи автомобілем, ОСОБА_6 достовірно знав, що попереду по ходу його руху проїзна частина вул. Каткова, на виїзді з жилмасива «Інгулець» перед залізничним переїздом, має правий поворот під кутом 90 градусів, але був непередбачливим, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості, яка б дозволила йому контролювати рух автомобілю та безпечно керувати ним, в результаті необережних дій, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), д) та 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:
-«1.5. Дії учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну»;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
- «12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
Внаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 не обрав безпечної швидкості, яка б дозволяла йому безпечно виконати маневр повороту, та продовжуючи прямолінійний рух, на правому повороті проїзної частини вул. Каткова, що розташований на виїзді з жилмасиву «Інгулець» перед залізничним переїздом, в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, поїхав прямо та виїхав за межі проїзної частини, де автомобіль послідовно контактував з двома деревами: з першим - передньою частиною, з другим - лівим боком кузову, в районі місця розташування пасажира ОСОБА_11 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 був травмований. Згідно висновку судово-медичної експертизи №35 від 15.04.2016року ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були спричинені наступні тілесні ушкодження: забій - скальпована рана голови зліва; рублена рана лівої надбрівної дуги, забій головного мозку 2-3 ст., масивний субарахноїдальний крововилив, перелом верхівки зубовидного відростку другого шийного хребця, аспіраційний синдром, параорбітальна гематома зліва, садна та синці в ділянці обох плечових суглобів, садна правої кисті. Спричинені ОСОБА_11 тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Між порушенням правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 2.3 б), д) і 12.1 Правил дорожнього руху України, яке вчинив ОСОБА_6 та настанням наслідків - заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Просить врахувати, що ОСОБА_6 не працює, вчинив тяжкий злочин , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, має рецидив злочинів , що відповідно до ст..67 КК України є обставиною , що обтяжує покарання , а крім того , судом не було враховано , що ОСОБА_6 вчинив злочин лише через 5 днів після звільнення з місць позбавлення волі., що свідчить про те , що засуджений не став на шлях виправлення, а тому призначене вироком покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив скасувати вирок суду , в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок , яким призначити ОСОБА_6 покарання 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_9 , кожний окремо , при апеляційному розгляді просили вирок суду залишити без змін , а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Представник потерпілого ОСОБА_8 просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.

Аналізуючи доводи прокурора ,щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, та відсутність належної мотивації звільнення обвинуваченого від відбування покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування вказаної норми КК України, які містяться в абзаці 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 25.10.2003 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд зазначив про врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, який не працює, раніше судимий , вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння. Також суд зазначив обставини, що пом`якшують покарання до яких відніс щире каяття у вчиненому, визнання вини у повному обсязі, активне сприяння розкриттю злочину, вжиття заходів по наданню матеріальної допомоги благодійному фонду лікарні в сумі 5000 гривень, в зв`язку з перебуванням на лікуванні ОСОБА_11 та прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від основного покарання, з випробуванням і що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

При цьому, хоча суд і вказав про врахування тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, проте, приймаючи рішення про звільнення його від відбування покарання, фактично не прийняв до уваги, що злочин, у вчиненні якого вина обвинуваченого визнана доведеною, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, крім того, суд у вироку формально послався, та не дав належної правової оцінки даним про особу обвинуваченого, зокрема, що він вчинив злочин , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , внаслідок його дій потерпілому ОСОБА_11 були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження , за ознаками небезпеки для життя .

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора , в тій частині , що судом не в повній мірі були враховані обставини даного кримінального правопорушення , а саме той факт , що ОСОБА_6 вчинив злочин лише через 5 днів після звільнення з місць відбування покарання , а також обтяжуючи покарання обставини , передбачені ст..67 КК України : вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і рецидив злочинів та не навів у вироку достатніх і переконливих мотивів про можливість звільнення обвинуваченого від основного покарання , з випробуванням.

У зв`язку з вищевикладеним, висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі і про звільнення його від відбування основного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому призначене покарання із застосовуванням ст.ст.75,76 КК України не відповідає меті покарання і не є необхідним і достатнім для його виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст.409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_6 і чи повинен він її відбувати, колегія суддів, у відповідності до вимог, передбачених ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, а також інші обставини справи, у тому числі і ті, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку.

Колегією суддів також були досліджені та враховані додаткові дані щодо особи обвинуваченого, надані стороною захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а саме письмові документи що свідчать про те , що на даний час ОСОБА_6 працевлаштувався, позитивно характеризується за місцем проживання.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ст.286 ч.2 КК України , із його реальним відбуванням.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного основного покарання, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити .

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 ,в частині призначеного основного покарання - скасувати.

Постановити новий вирок яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - 3 ( три) роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4