Справа №560/616/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2016 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши матеріали скарги Журналіста телеканалу "2+2", група медіа "1+1" програма "Люстратор 7,62" ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:
Журналіст телеканалу "2+2", група медіа "1+1" програма "Люстратор 7,62" ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого ОВС слідчого відділу прокуратури Рівненської області радника юстиції ОСОБА_5 від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010, яку просить скасувати та направити вказане кримінальне провадження для продовження досудового розслідування.

Свою скаргу мотивує тим, що постанову слідчого від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010 вважає незаконною, необґрунтованою, винесеною передчасно у зв`язку з неповнотою та необ`єктивністю досудового розслідування, порушенням вимог процесуальних норм.

У своїй скарзі ОСОБА_4 навів ряд недоліків, які, на його думку, не були досліджені слідчим. Вказав, що слідством було встановлено той факт, що ОСОБА_6 являється рідною сестрою судді ОСОБА_7 , якому вона надала нотаріально посвідчену довіреність ВРД №109796 від 29.11.2010 року. З показань в якості свідка ОСОБА_6 вбачається, що в 2010 році, коли вона із своїм зятем ОСОБА_8 поїхала "купувати поросят за невеликою ціною" на ТОВ "Племзавод", викупила 30% долі даного товариства, і як розрахунок за це повинна була здійснити дивідендами, які планувались отримати "за результатами господарської діяльності", які їй ніхто так і не виплачував. У своїх показах ОСОБА_6 стверджує, що її брат - суддя ОСОБА_7 жодного відношення до ТОВ "Племзавод" не має і про викуп нею 30% долі в товаристві дізнався "коли вона прийняла рішення виписати на нього довіреність". При цьому, слідчий ОСОБА_5 стверджуючи, що під час розслідування не встановлено даних, які б свідчили про вчинення слідчим суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, не провів належне та об`єктивне розслідування, оскільки:

- не було встановлено по якій саме "невеликій ціні" було продано поросята ОСОБА_6 та чому саме ціна була "невелика", тобто "пільгова" встановлена саме для неї та не була встановлена ринкова ціна поросят в той же період у цьому ж регіоні;

- не встановлено особи, яким в той же період продавалися поросята по аналогічній ціні, яка була встановлена тільки для ОСОБА_6 ;

- не встановлені та не допитані сусіди села Рокитне та особи, яким продавала свині ОСОБА_6 в її селі Рокитне та в інших селах та чи дійсно такий факт мав місце;

- не призначено та не проведено відповідної експертизи статутних документів товариства;

- не призначено проведення експертизи бухгалтерських документів ТОВ "Племзавод" (видаткових накладних, доручень, касових ордерів, банківських документів, платіжних відомостей, ін. документів);

- не призначено перевірку податкової та іншої передбаченої законодавством встановленої обов`язкової звітності підприємства;

- не встановлено та не перевірено чи проводився податковий аудит ТОВ "Племзавод", не отримано конкретної відповіді хто отримував насправді кошти на підприємстві;

- не досліджено як саме ОСОБА_6 розраховувалась за заявлений нею "викуп" 30% долі в ТОВ "Племзавод" та чи взагалі такий розрахунок мав місце;

- не встановлено та не опитано "інших засновників" ТОВ "Племзавод" у яких ОСОБА_6 за таких дуже дивних обставин "викупила" 30% долі ТОВ "Племзавод" та чи давали інші засновники на це згоду.

Крім всього зазначеного, скаржник вказує на те, що:

- слідчим не опитано нотаріуса ОСОБА_9 на підтвердження факту відношення судді ОСОБА_7 до засновників та ТОВ "Племзавод" при оформленні довіреностей на його ім`я;

- не досліджено факти отримання коштів, товарно-матеріальних цінностей чи майна суддею ОСОБА_7 , що передбачено довіреністю від його рідної сестри ОСОБА_6 , чим суттєво звужено досудове розслідування;

- не проведено дослідження майнового стану та доходів слідчого судді ОСОБА_7 та членів його сім`ї;

- слідчим не взято до уваги його заяви під час його допиту в прокуратурі Рівненської області, щодо наявності у власності ОСОБА_7 харчувально-розважальних закладів, куди завозилася продукція ТОВ "Племзавод";

- слідчим не перевірялись "аналогічні" покази ще одного родича судді ОСОБА_7 (зятя його рідної сестри ОСОБА_6 ) свідка ОСОБА_8 ;

- не досліджувались та не перевірялись свідчення інших свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , незважаючи на те, що йому достеменно відомо, що свідок ОСОБА_12 добре обізнаний про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є родичами слідчого судді ОСОБА_7 ;

- не допитано з даного приводу бухгалтерів, які працювали на підприємстві в інший період;

- слідством не встановлено та не перевірено коли саме, в який період ОСОБА_6 було зроблено 4 медичні операції на хребет, внаслідок чого вона стала інвалідом ІІІ групи та чи спроможна вона могла бути в той час на підприємстві "для купівлі гарних поросят", щоб в результаті викупити 30% долі товариства та стати його співвласницею.

Скаржник зазначив, що всі ці та багато інших моментів вказують на те, що слідство свідомо усунулось від об`єктивного розслідування та не дало конкретних відповідей на запитання, як того вимагає кримінальне процесуальне законодавство. У своїй постанові про закриття кримінального провадження слідчий ОСОБА_5 не дослідивши та не перевіривши всі обставини справи, приходить швидко до хибного та необ`єктивного висновку, оскільки слідство навіть і не намагалося встановити об`єктивні відомості та дані, які б свідчили про вчинення слідчим суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.369-2, ч.1 ст.368-2 КК України, а тому поспіхом та передчасно виніс таку постанову.

Також ОСОБА_4 в своїй скарзі вказує на те, що ним заявлялося клопотання про проведення негласних слідчих та розшукових дій відносно судді ОСОБА_7 та з метою встановлення істини запропонувати йому пройти в ДНДКЦ при МВС України "поліграф" (детектор брехні) на предмет щирості та правдивості його свідчень та показів, свідчень та показів його сестри ОСОБА_6 та її зятя ОСОБА_8 , однак у задоволенні клопотання відмовлено без жодних аргументів, що ще раз підтверджує необ`єктивність слідчого ОСОБА_5 .

Зважаючи на наведене, ОСОБА_4 ніяк не може погодитися з висновками постанови слідчого ОВС слідчого відділу прокуратури Рівненської області радника юстиції ОСОБА_5 від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010.

Заслухавши думку ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 , які скаргу підтримали та думку прокурора, який не заперечив проти задоволення скарги, слідчий суддя вважає, що наявні достатні підстави для відмови у задоволенні скарги з наступних підстав.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 29.04.2016 року (а.с.111) підставою до закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 20.01.2016 року за фактами зловживання владою, впливом та незаконного збагачення суддею Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_7 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.369-2, ч.1 ст.368-2 КК України, являється відсутність складу кримінальних правопорушень.

Висновком про обґрунтованість закриття кримінального провадження від 29.04.2016 року встановлено, що в ході проведення досудового розслідування даних, які б свідчили про вчинення суддею Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.369-1, ч.1 ст.368-2 КК України - не встановлено.

Як вбачається з оглянутих матеріалів кримінального провадження №0000010, ОСОБА_4 при поданні заяв про можливий закінчений та незакінчений злочин, можливу підготовку та можливий замах на можливе вчинення кримінального правопорушення (а.с.11-13, 32-34, 53-55) долучає до них копії нотаріально посвідчених довіреностей №№109796, 109797, виданих приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 29.11.2010 року та копію нотаріально посвідченої довіреності, виданої приватним нотаріусом Рокитнівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_13 від 08.02.2013 року.

Однак, при цьому ОСОБА_4 не вказує яким шляхом ним отримані такі довіреності.

Слід зазначити, що починаючи з 2007 року в Україні ведеться Єдиний реєстр довіреностей, який являє собою електронну базу даних, яка крім конфіденційної інформації про осіб, містить також інформацію, що є предметом нотаріальної таємниці. До такої інформації мають доступ окремі суб`єкти, як це зазначено у п.5.5 Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого наказом МЮ України від 28.12.2006 року № 111/5.

Отже, п.5.5 вказаного Положення передбачено, що відомості з Єдиного реєстру надаються безкоштовно на письмову вимогу суду, прокуратури, органів дізнання і слідства - у зв`язку з кримінальними, цивільними господарськими або адміністративними справами, що перебувають у їх провадженні, а також Міністерству юстиції України, головним управлінням юстиції Міністерства юстиції країни в Автономній Республіці Крим, обласним, містах Києві та Севастополі, районним, міським (міст обласного значення), міськрайонним управлінням юстиції, у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених чинним законодавством України.

У зв`язку з цим, у суду виникає питання яким чином та на підставі чого скаржником були отримані вказані ним та додані до заяв довіреності.

Аналізуючи вказані ОСОБА_4 недоліки проведення слідчим ОСОБА_5 досудового слідства, слід в першу чергу зазначити, що ОСОБА_4 не був позбавлений права протягом усього часу подавати клопотання про проведення тих чи інших дій, які, як на його думку, потребували дослідженню, незважаючи на те, що таке право йому було оголошено під час проведення допиту 15 лютого 2016 року.

Отже, що стосується факту не дослідження показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , то дана обставина не знайшла свого підтвердження, оскільки у постанові слідчого про закриття кримінального провадження від 29.04.2016 року таким показанням дана належна оцінка.

Крім того, у суду відсутні будь-які підстави не надавати віру показанням свідків, так як останім надавалося право скористатися ст.63 Конституції України і після отримання згоди на допит, вказані свідки були попереджені по кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показань.

Також є безпідставним звинувачення ОСОБА_4 у однобокості проведення слідства через непроведення відповідних експертиз, оскільки законодавець у ст.242 КПК України чітко зазначив коли та у яких випадках слідчий чи прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи. Такий перелік є вичерпним і такі підстави, як зазначає скаржник, у даній статті відсутні.

Продовжуючи аналізувати та надавати правову оцінку зазначеним скаржником обставин, слід зупинитися на тому, що слідчим не опитано нотаріуса ОСОБА_9 .

Отже, порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлюється Законом України "Про нотаріат".

Стаття 8 вказаного Закону надає роз`яснення нотаріальної таємниці, якою є сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо.

Частиною 11 вказаної статті Закону передбачено, що нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Тому ОСОБА_4 практично вимагає вчинити дію, а саме провести допит нотаріуса, як свідка, всупереч нормам законодавства, які чітко це забороняють.

У скарзі зазначено та було підтверджено в ході її розгляду, що слідчим, на клопотання ОСОБА_4 про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та пропозиції судді ОСОБА_7 пройти "поліграф" було відмовлено.

Обгрунтовуючи правомірність такої відмови, слід звернутися до ст.246 КПК України, зі змісту якої вбачається, що негласні слідчі (розшукові) дій проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Однак, ті статті КК України, на які вказує скаржник стосовно судді ОСОБА_7 , є, згідно ст.12 КК України, злочинами середньої тяжкості, що, у свою чергу, виключає проведення вказаних дій.

Також на даний момент на території України не існує законодавчої бази, яка б регулювала застосування поліграфа-детектора брехні. Більше того, його використання законодавчо не регламентується практично ні в одній країні, хоча застосовується більш ніж в 65-ти. В Україні існує нормативно-правовий акт вищої юридичної сили - Конституція, яка чітко визначає права і обов`язки громадянина. Проведення тестування на поліграфі-детекторі брехні не суперечить діючій правовій базі, правовим нормам законодавства України, однак це є право людини, а не обов`язок.

Крім зазначеного, особливу увагу слід звернути на те, що у нашій державі діє Кодекс професійної етики українського журналіста, в редакції 1997 року, із змінами, внесеними на Х з`їзді Національної спілки журналістів України 18.04.2002 року.

Згідно даного Кодексу, журналіст має поширювати і коментувати лише ту інформацію, у правдивості якої переконаний.

Проте, ОСОБА_4 , звертаючись як журналіст із заявами про можливе вчинення суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.369-1, ч.1 ст.368-2 КК України вказав у цих заявах інформацію в якій сам не впевнений та достовірно не переконаний у існуванні зазначених ним обставин.

Зазначене слідує з того, що у своїх заявах, ОСОБА_4 постійно наголошує на лише можливе, на його думку, вчинення вказаних ним злочинів.

Слід звернути увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство нашої держави побудоване на принципі, який також закріплений і в основному законі - Конституції України, презумпції невинуватості. Обвинувачення не може будуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Тим же Кодексом професійної етики українського журналіста передбачено, що журналіст має уникати неповноти або неточності чи викривлень інформації, які могли б завдати моральної шкоди честі та гідності людини, неприпустимі з його боку недостовірні повідомлення.

Зокрема, такі дії ОСОБА_4 , є втручанням в особисте життя судді, яке є неприпустимим не лише згідно чинного законодавства України, а й згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, ратифікованої 17.07.1997 року.

Будь-яких даних про те, що вказані сімейні правовідносини щодо надання довіреностей якимось чином впливали на здійснення суддею ОСОБА_7 правосуддя, суду не надано. Встановлено, що довіреності ґрунтувалася на безоплатному характері, а тому через безоплатний характер своїх дій за вказаними довіреностями, слідчий у постанові про закриття кримінального провадження, прийшов до вірного висновку про невстановлення даних про вчинення суддею ОСОБА_7 злочинів, які містяться у розділі ХVІІ у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.

В ході розгляду скарги, у суду взагалі виник сумнів щодо причин оскарження постанови від 29.04.2016 року, оскільки в основу скарги покладено ніби неправомірні дії судді ОСОБА_7 , хоча, як підстава, прослідковується інтерес до господарської діяльності ТОВ "Племзавод" та ТОВ "Полісся-Агро".

Враховуючи вищенаведене, суд рахує, що слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 20.01.2016 року, було обґрунтовано закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Керуючись ст.ст.303-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги Журналіста телеканалу "2+2", група медіа "1+1" програма "Люстратор 7,62" ОСОБА_4 на постанову слідчого від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000010.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: підпис.
З оригіналом згідно.
Голова Дубровицького
районного суду ОСОБА_1