АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за № 0014720щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 03.09.2015 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за який ОСОБА_6 засуджений цим вироком, та злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за який його засуджено вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року, шляхом
_____________________________________________
Справа: 11-кп/796/404/2016
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 28 жовтня 2014 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходився в приміщенні супермаркету «Ашан», що по проспекту Г.Ватутіна, 2-Т, в місті Києві, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, підійшов до стелажів з товарами і скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав належне ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» майно, а саме шампунь марки «Head & Sholders» на загальну суму 200,95 гривень. Після чого, бажаючи довести свій злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна до кінця, ОСОБА_6 заховав викрадений ним шампунь за пояс штанів в які був одягнений, та не сплативши за вищевказаний товар пройшов поза межі касових зон, однак був затриманий працівниками служби охорони при виході з магазину.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та доведеність його вини, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким на підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2015 року, виконувати самостійно.
При цьому, прокурор зазначає, що суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, дійшов помилкового висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, проігнорувавши таким чином наявні в матеріалах кримінального провадження дані, що вказують на підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та вчиненого ним кримінального правопорушення. Крім цього, посилаючись на п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що суд першої інстанції не врахував вказані роз`яснення Верховного Суду України та фактично ухваливши рішення про призначення обвинуваченому реального покарання, в подальшому незаконно визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням недопустимого, в даному випадку, принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданої скарги і просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0014720 та доводи на обґрунтування апеляційних вимог, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув справу про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у відповідності з вимогами ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо необґрунтованості прийнятого судом рішення про призначення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки в мотивувальній частині вироку не наведено належного обґрунтування тих умов і підстав, за яких суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням. Крім того, призначене остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів не ґрунтується на вимогах закону.

Так, у відповідності з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» - коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається і за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Разом з тим, призначивши ОСОБА_6 на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції не дотримався цих вимог кримінального закону, у зв`язку з чим вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з постановлення відповідно до вимог ст. 420 КПК України нового вироку апеляційним судом, з урахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, має захворювання на ВІЛ, позитивно характеризується, а також обставини, що пом`якшують покарання, зокрема його щире каяття у скоєному, апеляційний суд вважає, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 (шести) місяців арешту, яке на думку колегії суддів, за своїм видом та розміром буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року виконувати самостійно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 ( шести) місяців арешту.

На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 про призначення йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його фактичного затримання, повязаного з виконанням даного вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте на нього можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3