АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/535/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 березня 2016 року місто Київ місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретареві ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула матеріали кримінального провадження № 0011176 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Чернігів, громадянин України, з вищою освітою, не одружений, працює водієм у ТОВ «Феміда», зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше засуджений: 1) 20 травня 2010 року Деснянським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. ст. 71 та 72 цього ж кодексу, до позбавлення волі строком на три роки три місяці; 2) 23 грудня 2013 року Святошинським районним судом міста Києва за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки, 21 листопада 2014 року не відбуту частину покарання замінено на обмеження волі строком на вісім місяців 16 днів,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 цього ж кодексу, до позбавлення волі строком на три роки.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто із застосуванням ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнаний винуватим у повторному відкритому викраденні чужого майна (грабежі), яке, за вироком, він вчинив близько 1730 години 11 листопада 2015 року біля будинку АДРЕСА_2 , вирвавши з рук потерпілої ОСОБА_9 сумочку з її особистими речами, в т ому числі її паспортом та грішми в сумі 2000 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений не ставить під сумніви правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони описані у вироку, та юридичної кваліфікації скоєного ним за ч.2 ст. 186 КК України.

Водночас, посилаючись на вчинення кримінального правопорушення внаслідок випадкового збігу тяжких особистих обставин, пов`язаних із серйозним захворюванням матері, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжували б покарання, він просить пом`якшити призначене йому покарання до не пов`язаного з позбавленням волі або звільнити від відбування покарання з випробуванням чи пом`якшити його до мінімально можливого.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого на підтримку його апеляційних вимог, а прокурора проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи сторін, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, як вони описані у вироку та юридичної кваліфікації скоєного за ч. 2 ст. 186 КК України були отримані в порядку ст. 349 КПК України, порушень процедури застосування цієї правової норми не виявлено і скарг на такі порушення не надійшло. Ніким в апеляційному засіданні ці висновки не піддаються сумнівам, а тому, розглядаючи справу в межах апеляційних вимог, судова колегія зі вказаними висновками погоджується, не досліджує та не оцінює їх.

Що ж стосується виду та міри покарання, визначеної судом першої інстанції, справедливість яких оскаржує обвинувачений,то при вирішенні цих питань суд першої інстанції і це прямо вказано у вироку, визнав обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, тобто саме ті обставини, на які посилається апелянт в обґрунтування своїх вимог; обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Також судом враховано тяжкість скоєного злочину, який по закону віднесено до категорії тяжких злочинів, є умисним та корисливим, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше судимий за схожі корисливі злочини. Суд також врахував, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілої, яка просила суд не призначати ОСОБА_7 надмірно суворе покарання.

Саме з урахуванням вказаних обставин, які відповідають вимогам ст. 66 КК України, суд прийшов до правильного висновку та визнав за необхідне призначити основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Це рішення суд першої інстанції переконливо обґрунтував та вмотивував у вироку.

Твердження ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо наявності у нього хворої матері з тяжким діагнозом та перебування її на стаціонарному лікуванні нічим в матеріалах кримінального провадження не підтверджується, а в апеляційному засіданні він пояснив, що документи які підтверджують хворобу матері у нього відсутні.

В дійсності, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово був засуджений за аналогічні, в тому числі й корисливі, злочини, звільнявся від відбування покарань в порядку ст. ст. 75, 76 КК України та умовно-достроково із заміною на біль м`яке покарання. З цих гуманних рішень держави він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив новий корисливий злочин. Оскільки, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, остільки це покарання не може бути визнане явно несправедливе внаслідок надмірної суворості, тому достатніх підстав, наведених в апеляційній скарзі, для пом`якшення покарання йому судова колегія не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407,418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року відносно нього - залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_7 покарання попереднє ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням починаючи з 10 листопада 2015 року по 9 березня 2016 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді