Справа № 297/3031/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2016 року м. Берегово

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , затриманого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та перекладачі ОСОБА_6 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування тимчасового арешту до громадянина Угорщини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевіривши надані матеріали клопотання та заслухавши думку прокурора, затриманого, захисника, -

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Берегівської місцевої прокурати Закарпатської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про застосування тимчасового арешту до громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Угорської Республіки.

Дане клопотання мотивоване тим, що 28 листопада 2016 року о 12 год. 50 хв. в порядку статті 582 КПК України слідчим Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 на підставі міжнародного ордера на арешт, виданого районним судом міста Мішкольц21 липня 2016 року в справі № 28.Bny.460/2016/2, затримано громадянина Угорської Республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ньіредьгаза Угорської Республіки, мешканця АДРЕСА_1 , який розшукується правоохоронними органами Угорської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого пунктом с частини 1 статті 274 Закону Угорщини № IV від 1978 року «Про Кримінальний кодекс» з неодноразовими змінами та доповненнями, що відповідає ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Ініціатором розшуку Кріст Томаша є районний суд міста Мішкольц Угорської Республіки.

Так, 21 липня 2016 року районним судом міста Мішкольц видано міжнародний ордер на арешт підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення злочину, передбаченого пунктом с частини 1 статті 274 Закону Угорщини № IVвід 1978 року «Про Кримінальний кодекс» з неодноразовими змінами та доповненнями, особою, яка бере участь у тому, щоб до офіційного документа були внесені неправдиві дані, факти або заяви стосовно існування, зміни або припинення права або обов`язку, вчиняється злочин підробки офіційного документа, який карається позбавленням волі на строк до трьох років.

Інкримінований ОСОБА_9 злочин за законодавством України відповідає ч. 3 ст. 358 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Прокурор клопотання підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини та просить його задовольнити.
Адвокат заперечував щодо задоволення клопотання, вказавши, що при зверненні з клопотанням про тимчасовий арешт прокурором належним чином не були встановлені дані про особу затриманого та не додані належні документи щодо вчинення злочину та обрання запобіжного заходу.
ОСОБА_4 підтримав думку адвоката та просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Заслухавши затриманого ОСОБА_7 , захисника, прокурора, дослідивши долучені до клопотання матеріали, прихожу до наступного.
Відповідно до пункті 1, 2 статті 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, ратифікованої Україною Законом України від 16 січня 1998 року № 43/98-ВР, у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства. У запиті про тимчасовий арешт повідомляється про існування одного з документів, зазначених у пункті 2а статті 12, і намір надіслати запит про видачу правопорушника. В ньому також зазначається, за яке правопорушення буде запитуватися видача, де і коли таке правопорушення було вчинене, а також, у міру можливості, опис зовнішності розшукуваної особи.

У свою чергу згідно з пунктом 2а статті 12Європейської конвенції про видачу правопорушників запит супроводжується: оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про н егайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, запитувана сторона Угорщина надіслала компетентним органам України міжнародний ордер на арешт, виданий районним судом міста Мішкольц 21 липня 2016 року в справі № 28.Bny.460/2016/2, який, однак, не може вважатися запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи в розумінні Європейської конвенції про видачу правопорушників, оскільки такий не відповідає вимогам даного міжнародно-правового акту, так як у ньому не вказано де і коли було вчинено правопорушення, яке інкримінується особою, щодо якої подано запит про тимчасовий арешт; у ньому не зазначено про намір запитуючої сторони надіслати запит про видачу правопорушника.

Відповідно до пп. "f" п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, щодо якої провадиться процедура екстрадиції.

Тимчасовий арешт - взяття особи, затриманої за підозрою у вчиненні злочину за межами України, під варту на строк, визначений КПК, - до сорока діб або міжнародним договором України (наприклад, ч. 1 ст. 62 Конвенції СНД 1993 р. встановлений інший строк - один місяць), до отримання запиту про видачу (екстрадицію). Закінчення максимального строку тимчасового арешту та відсутність запиту про видачу цієї особи є підставою для негайного звільнення особи з-під арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

З аналізу положень ст.583 та інших статей КПК можна зробити висновок, що тимчасовий арешт це спеціальний вид тримання під вартою (враховуючи особливі підстави та порядок застосування, термін дії тощо). При його обранні суд зобов`язаний керуватися не тільки двома зазначеними статтями, а й загальними положеннями про запобіжні заходи, визначеними гл.18 КПК.

За загальним правилом, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний установити, чи доводять надані докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав уважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3. ст. 583 КПК України прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту.

У відповідно до ч. 4 ст. 583 КПК України до клопотання додаються: 1) протокол затримання особи; 2) документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави; 3) документи, що підтверджують особу затриманого.

У даному випадку додані прокурором до клопотання про застосування тимчасового арешту документи не містять даних про вчинення громадянином Угорщини ОСОБА_10 , злочину на території Угорщини. Так, у поданому прокурором міжнародному ордері на арешт, виданому районним судом міста Мішкольц 21 липня 2016 року в справі № 28.Bny.460/2016/2, вказано наступне: «На підставі даних, отриманих на даний час в ході слідства, можна обґрунтовано припустити, що вказаний вище договір купівлі-продажу був підроблений ОСОБА_11 …» Тобто, у даному документі лише припускається, а не стверджується, що громадянин Угорщини ОСОБА_4 вчинив злочин. Крім того, у вказаному документі не зазначено на території якої держави було вчинено злочин (у міжнародному ордері на арешт вказано, що було підроблено договір купівлі-продажу транспортного засобу, однак при цьому не вказано де (в якій країні) і коли це було зроблено, що унеможливлює з`ясування того, чи було вчинено злочин на території запитуваної сторони (Угорщини), а відтак чи відповідають подані прокурором до клопотання про застосування тимчасового арешту документи вимогам п. 2 ч. 4 ст. 583 КПК України.

Також, прокурором не було подано документи, що підтверджують особу затриманого, що суд розцінює як порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 583 КПК України. Як вбачається з матеріалів справи, прокурор додав до клопотання про застосування тимчасового арешту фотокопії документів на невідомій для суду мові з фотографіями особи, схожої на особу щодо якої було подано клопотання про застосування тимчасового арешту. При цьому дані документи не перекладені на українську мову, а відтак суд позбавлений можливості надати їм належну оцінку.

Також, прокурором взагалі не надано докази, що підтверджують перебування ОСОБА_12 в міжнародному розшуку.

Суд також констатує, що в поданому прокурором клопотанні про застосування тимчасового арешту, зазначено, що до такого додано паспорт ОСОБА_12 , однак як вбачається з матеріалів справи даний документ не був поданий.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 583 КПК України при розгляді клопотання про застосування тимчасового арешту слідчий суддя зобов`язаний перевірити наявність документів, передбачених пунктом 2 частини четвертої цієї статті, та у випадку їх відсутності чи невідповідності вимогам закону - винести ухвалу про відмову в застосуванні тимчасового арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

КПК зобов`язує розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ, «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», №42310/04, §219, 21.04.2011). Частина 2 ст.177 КПК поширює вимогу щодо «обґрунтованості підозри» також і на інші запобіжні заходи.

Відповідно до практики Євросуду «обґрунтованість підозри, яка лежить в основі арешту, становить суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у ст.5 §1(с) конвенції». За визначенням ЄСПЛ, «обґрунтована підозра у скоєнні кримінального злочину… передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, скоїла певний злочин» (рішення у справі «K.-F. проти Німеччини» від 27.11.97, §57).

За таких обставин суд доходить до висновку про необґрунтованість поданого прокурором клопотання про застосування тимчасового арешту та невідповідність доданих до нього документів вимогам кримінального процесуального законодавства, а відтак суд вважає, що в задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.206, 208, 582, 583, 589 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
В задоволенні клопотання прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування до громадянина Угорщини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасового арешту - відмовити.

Звільнити ОСОБА_7 з - під варти в залі суду, негайно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1