Справа № 500/3439/16-к
Провадження № 1-кс/500/1070/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: представника скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні скаргу Фермерського господарства «Дінекс-Агро» про скасування постанови старшого слідчого СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 17.06.2016 року про визнання предметів речовими доказами і залучення їх до матеріалів кримінального провадження,
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.
17.06.2016р. старшим слідчим Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області прийнято постанову про визнання предметів речовими доказами і залучення їх до матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до постанови слідчого від 17.06.2016р. речовим доказом у даному кримінальному провадженні визнаний перелік земельних ділянок, розташованих на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на полях №1, 2, 7, 8, 9, 56га, 63га, 64га, 113га, «сад і виноградники, а також врожай 2016 року на них. Речовий доказ - земельні ділянки на вказаних полях згідно переліку, залишені під відповідальне зберігання гр. ОСОБА_8 ; врожай 2016 року на зазначених земельних ділянках зобов`язано гр. ОСОБА_8 зібрати та віддати їй на відповідальне зберігання, як голові ФГ «Стоянов А.А.».
В обґрунтування постанови слідчий посилається на те, що відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, а саме предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій земельні ділянки полів та врожай на них, яким ОСОБА_6 заволодів шляхом зловживання довірою власників, чим спричинив майнову шкоду в особливо великих розмірах, тобто на які було безпосередньо спрямоване кримінальне протиправне посягання по даному кримінальному провадженню. Відповідно до ст. 100 КПК України, речовий доказ, у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу, вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість, речові докази у вигляді громіздких чи інших предметів, що вимагають додаткових умов зберігання можуть знаходитися в іншому місці зберігання; те, що земельні ділянки на полях Новопокровської сільської ради №1,2,7,8,9,56 га, 63 га, 64 га, 113 га, «сад і виноградники», а також врожай 2016 року на них є предметом, який неможливо перевезти та зберігати в умовах камери схову Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області чи на її площадки схову великогабаритних речових доказів, є підставою для передачі на зберігання іншій особі. В постанові зазначено, що посадові особи ФГ шляхом зловживання довірою вмовили укласти певних осіб договори оренди землі без розірвання раніше укладених договорів. Слідчий зазначила, що ФГ Дінекс - Агро в супереч наявним судовим рішенням зареєструвало вказані договори оренди земельних ділянок, та на даним момент здійснює господарську діяльність на вказаних земельних ділянках протиправно.
Не погодившись з законністю та обґрунтованістю такої постанови скаржник звернувся до слідчого судді.
Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення представника скаржника, слідчого, прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про визнання предметів речовими доказами і залучення їх до матеріалів кримінального провадження, з огляду наступного.
Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.
Процедура вилучення майна в рамках кримінального провадження детально регламентована чинним КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію передбачений ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Згідно ч. 7 та абз. 7 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів мінімальної заробітної плати, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом. У випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171 - 173 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частиною 3 ст.168 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Згідно ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною 5 ст.171 КПК України встановлено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Таким чином, з аналізу наведених положень КПК України вбачається, що процесуальним законодавством не передбачено прийняття слідчим такої постанови як постанова про визнання предметів речовими доказами і залучення їх до матеріалів кримінального провадження.
КПК України позбавлено слідчого повноважень щодо залучення майна до кримінального провадження в якості речового доказу.
Зазначеними діями слідчого та оскарженою постановою від 17.06.2016р. в порушення встановленого процесуальним законодавством порядку, фактично позбавлено особу можливості володіти, користуватися визначеним майном та фактично вилучено вказане майно, у зв`язку з чим на ці дії розповсюджуються положення КПК України щодо вилучення майна (ст.ст.167-169, ч. 5 ст. 171, тощо). Однак незважаючи на викладене вказані вимоги не дотримано та прийнято оскаржувану постанову від 17.06.2016р. у непередбачений законодавством спосіб та порядку.
Крім того, в оскаржуваній постанові слідчий посилається на статтю 100 КПК України, яка передбачає іншій порядок вилучення та зберігання майна, яке може бути визнано речовим доказом.
В порушення ч.5 ст.171 КПК України слідчим за наслідками вилучення майна прийнято постанову про визнання предметів речовими доказами і залучення їх до матеріалів кримінального провадження замість звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді.
Таким чином слідчим суддею встановлено, що прийняттям оскаржуваної постанови від 17.06.2016р. слідчим порушено норми права в процесуальному аспекті, що є безперечною підставою для скасування постанови слідчого як незаконної.
При цьому, в рамках розгляду даної скарги, слідчий суддя не розглядає положення матеріального права щодо визнання речовим доказом земельної ділянки та щодо правомірності володіння землею, та такі твердження слідчого та скаржника не досліджуються. В даному випадку, до компетенції слідчого судді не входить розгляд питань матеріального права щодо володіння зазначеним майном (земельною ділянкою).
Крім того, з аналізу судової практики Європейського суду з прав людини, необхідно зробити висновок про недопустимість порушення державою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та протоколів до неї, у тому числі щодо закріплення права на мирне володіння своїм майном, що також є невід`ємним правом на повагу до власності.
Так, відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке втручання в гарантовані права не буде правильним.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982 р.), суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому.
Крім того, Європейський Суд неодноразово нагадував, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Враховуючи те, що оскарженою постановою фактично тимчасово вилучено майно, що викликало неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу та пов`язано із нездійсненням певних процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений Кодексом строк, то такі дії та така постанова слідчого від 17.06.2016р. підлягає оскарженню слідчому судді відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України.
Відповідно до ч.2 с.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ФГ «Дінекс-Агро» про скасування постанови старшого слідчого СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 17.06.2016 року про визнання предметів речовими доказами і залучення їх до матеріалів кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу Фермерського господарства «Дінекс-Агро» про скасування постанови старшого слідчого СВ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 від 17.06.2016 року про визнання предметів речовими доказами і залучення їх до матеріалів кримінального провадження задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1