Справа № 350/206/16-к
Провадження № 11-кп/779/272/2016
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000341 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року згідно якого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, що не працює, неодруженого, в силу ст. 89 КК України несудимого, громадянина України

визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та з урахуванням вимог ст. 69 КПК України остаточно визначено покарання за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на підставі ст. 70 КПК України, у виді двох років позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту на тримання під вартою з 21.03.2016 року, тобто з часу взяття його під варту в залі суду..

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст.100 КПК України

з участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та призначити йому остаточне покарання з урахуванням вимог ст.69 КК України до кожного із інкримінованих йому злочинів, та остаточно визначити покарання у виді двох років обмеження волі. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд мав усі підстави для обрання саме такого виду покарання, оскільки він не є суспільно небезпечною особою, що він довів на досудовому і судовому слідстві, глибоко усвідомив ступень своєї вини і щиро покаявся у скоєних злочинах, позитивно характеризується. Вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, закону України про кримінальну відповідальність, порушені вимоги ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що призвело до несправедливого та незаконного рішення в частині покарання, яке, на думку апелянта, є занадто суворим.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини при вказаних обставинах. Так, 16.12.2015 року приблизно о 14.30 год., перебуваючи в приміщенні піцерії «Прим`єра» по АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , таємно викрав TV-тюнер та пульт до нього вартістю 250 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкода у вказаному розмірі, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_6 26.01.2016 року, перебуваючи в слані алкогольного сп`яніння, приблизно о 19.00 год., знаходячись по АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майка, зайшов на територію господарства № 18, що належить потерпілій ОСОБА_10 шляхом зриву навісного замка таємно проник всередину гаражного приміщення, звідки таємно, викрав трьохфазний електродвигун потужністю 2,800 КВт вартістю 2950 гривень, вживану шліфувальну машинку (болгарку) у пластмасовому футлярі вартістю 3032 гривень, вживані чоловічі ролики 43-45 розміру вартістю 350 гривень, вживану бензопилу "SHTILMS361" вартістю 15000 гривень, вживану переносну рацію вартістю 400 гривень, вживаний мегаомметр «Ф-4201» вартістю 500 гривень, резистори 7К4 0,25w в кількості 500 шт., загальною вартістю 200 гривень, резистори 2W 4R7 в кількості 30 шт., загальною вартістю 60 гривень, конденсатори ЮОп 250vе кількості 7 шт., загальною вартістю 70 гривень, IDC з`єднання FC-16p в кількості 17 шт., загальною вартістю 90 гривень, радіоприймач вартістю 30 гривень, реле часу MBNSCHIELE вартістю 100 гривень, вживане реле-перемикач вартістю 50 гривень, вживані екрани в кількості 2 шт., вартістю 500 гривень, електролампи потужністю 150W в кількості 2 шт., загальною вартістю 150 гривень, вживані вимикачі електролічильника марки «SCHLECHER» в кількості 2 шт., загальною вартістю 100 гривень, УЗО - 600 гривень, електричні вимикачі в кількості 6 штук загальною вартістю 120 гривень, розетки в кількості 10 штук загальною вартістю 400 гривень, кабель 3*1,5 довжиною 50 м. вартістю 870 гривень, кабель.3*2.5 довжиною 50 м. вартістю 1369 гривень , багатожильний кабель 3*2.5 довжиною 50 м. вартістю 1312 гривень, багатожильний кабель 3*1,5 довжиною 50 м. вартістю 721 гривень, газонокосарка електрична вартістю 1925 гривень, мінімийка Karcher вартістю 3325 гривень, електричні резистори в кількості 3000 штук вартість 1170 гривень, а всього викрав майна на загальну суму 33644 гривні, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду скасувати в часті покарання, призначивши останньому покарання у виді обмеження волі;

- прокурор не підтримав доводи поданої апеляційної скарги прохав її залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

У суді першої інстанції, обвинувачений свою вину у вчиненому визнав у повному обсязі, що дало право суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справ, які ніким не оспорюються.

Суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого належить кваліфікувати за ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Свою незгоду апелянт ОСОБА_6 висловив в частині покарання, вважав його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Проте, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначених статтей Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєних ним злочинів, а саме те, що він вчинив два умисні злочин проти власності, один з яких відноситься до категорії тяжкого злочину, а також наявність двох потерпілих, суму викраденого, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, особи винного, що раніше несудимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується за місцем мешкання позитивно, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно ставиться до вчиненого, добровільно відшкодував завдані збитки, а також думку потерпілої, що просили призначити покарання згідно закону.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого та його сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що він не є суспільно небезпечною особою, глибоко усвідомив ступень своєї вини і щиро розкаявся самі по собі не можуть бути підставами для зміни покарання.

Колегія суддів вважає доводи апелянта в цій частині безпідставними, оскільки судом призначене покарання у межах, установлених у Загальній частині кримінального кодексу України, з урахуванням санкції, передбаченої у ч. 1 ст. 185 КК України, та нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 , довівши свій злочинний умисел до кінця, частину викрадених речей переніс і зберігав за місцем свого фактичного мешкання, звідки видав їх працівникам поліції, а решту відчужив за невстановлених обставин.

Отже, з урахуванням наведеного, підстави для застосування положення ст. 69 КК України до кожного інкримінованого ОСОБА_6 злочину, за мотивами викладеними в апеляційній скарзі, відсутні.

Порушень вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, су3дом апеляційної інстанції не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги на які посилається апелянт, як на підстави пом`якшення йому міру покарання, були враховані судом першої інстанції під час його обранні.

З наданої суду апеляційної інстанції виписки Обласної клінічної лікарні №1300915 від 24.07.2015 року, яка долучена до матеріалів судового провадження в суді апеляційної інстанції, та дослідженна в судовому засіданні, відповідно якої, ОСОБА_11 , що є бабцею обвинуваченого ОСОБА_6 , у липні 2015 році отримала перелам шийки правої стегнової кісти зі зміщенням відламків, не вбачається, що ОСОБА_11 потребує сторонньої допомоги та не може самостійно себе забезпечити.

Крім того, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надані докази того, що ОСОБА_11 перебуває на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, надана суду виписка сама по собі не може бути підставою для подальшого пом`якшення покарання ОСОБА_6 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним, справедливим, та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження нових злочинів, та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_6 , строк попереднього ув`язнення з 21.03.2016 року по 02.06.2016 року включно з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дня позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4