Справа № 363/4508/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/209/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 10.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
10 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників на вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року, яким,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 26 грудня 2007 року Бородянським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185, ст.75, 76 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки; 04 березня 2010 року Бородянським районним судом Київської області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4-х років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1
засуджено за ч. 3 ст.15, ч.3 ст. 152 КК України до покарання у виді 8-ми років позбавлення волі;
за ч.3 ст.15 п.10 ч.2 ст. 115 КК України до 10-ти років позбавлення волі;
за ч.4 ст. 187 КК України до 15-ти років позбавлення волі, з конфіскацією майна;
за п. п. 6,9,12 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі,з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_10 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.
Зараховано ОСОБА_11 в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення за період з 08 липня по 11 грудня 2015 року.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст.15,ч.3 ст. 152 КК України до покарання у виді 8-ми років позбавлення волі;
за ч.3 ст.15 п.10 ч.2 ст. 115 КК України до 10-ти років позбавлення волі;
за ч.4 ст. 187 КК України до 14-ти років позбавлення волі.
за п. п. 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України до 15-ти років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_12 остаточне покарання призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 15-ти років позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_12 в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення за період з 08 липня по 11 грудня 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24 500 гривень; в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень, в рівних частинах: по 162 250 гривень, з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі 150 000 гривень, в рівних частинах: по 75 000 гривень,з кожного.
Стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь держави судові витрати в сумі 3532 гривні 80 копійок в рівних долях: по 1 766,40 гривень з кожного.
Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:
05 квітня 2014 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 разом із знайомим неповнолітнім ОСОБА_12 , перебували на території занедбаної ферми, яка розташована в с. Демидів Вишгородського району Київської області. В цей час вони помітили ОСОБА_15 , яка рухалася по луговій стежці зі сторони вулиці Радянська в напрямку центру с. Демидів, у ОСОБА_12 виник умисел зґвалтувати ОСОБА_15 , про що він повідомив ОСОБА_10 та запропонував останньому спільно застосувати фізичне насильство до ОСОБА_15 та разом подолати опір останньої.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на зґвалтування ОСОБА_15 , ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , вчинили напад на ОСОБА_15 та застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я останньої, яке виразилося в тому, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 узгодженими діями схопили її за руки та ОСОБА_12 прикрив їй рота рукою, обмежуючи тим самим нормальне дихання потерпілої та можливість покликати на допомогу та проти волі ОСОБА_15 затягнули в крайнє приміщення останнього корпусу занедбаної ферми, яке розташоване зі сторони АДРЕСА_3 , де відібрали у ОСОБА_15 навушники до мобільного телефону та мобільний телефон марки «Sаmsung GТ S 5660». Після чого ОСОБА_12 положив ОСОБА_15 на землю та з метою подолання фізичного опору зі сторони останньої, пов`язаний з небажанням вступати у статевий контакт, ОСОБА_10 тримав її за одну руку, а ОСОБА_12 з метою задоволення статевої пристрасті, однією рукою тримав за іншу руку, а другою рукою прикрив рота, після чого почав знімати з ОСОБА_15 джинси та труси. В процесі протиправних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . ОСОБА_15 чинила доступний у її стані активний супротив, а саме пручалася, намагалася вирватися із захватів нападників, голосно кричала про допомогу. Продовжуючи свої дії по здоланню опору потерпілої ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 усвідомили, що не зможуть довести до кінця свій злочинний умисел на зґвалтування ОСОБА_15 з причин, що не залежали від їх волі, так як їх дій не було достатньо для фіксації положення ОСОБА_15 на землі, зручного для здійснення з нею статевого акту. Також ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не мали змоги припинити крики потерпілої ОСОБА_15 про допомогу і побачивши з вікна приміщення сторонніх осіб, маршрут слідування яких проходив неподалік від місця скоєння злочину, усвідомивши, що можуть бути викриті та затримані при вчиненні протиправних дій, з метою не привернення уваги сторонніх осіб, усуваючи ризик в подальшому бути викритими самою потерпілою ОСОБА_15 , оскільки остання запам`ятала обличчя нападників, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 , з метою позбавлення життя останньої, умисел на який у них виник під час подолання опору ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті та бажаючи їх настання, з метою приховати інші злочини, а саме: розбійний напад та незакінчений замах на зґвалтування, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, знаходячись по обидві сторони від лежачої на землі ОСОБА_15 , сумісними діями взяли з двох кінців шарф, який був одягнений на шиї останньої та потягнувши їх в різні сторони, опираючись ногами об тулуб потерпілої ОСОБА_15 , умисно затягнули їй на шиї вузол та здавили ним шию останньої, чим спричинили смерть ОСОБА_15 .
Вважаючи доведеним свій злочинний намір до кінця, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_15 , впевнившись, що ОСОБА_15 не подає ознак життя, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 взяли тіло останньої та з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та приховування слідів злочину, перенесли тіло ОСОБА_15 в яр, який розташований неподалік приміщення останнього корпусу занедбаної ферми та прикидали його сміттям.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, відчуваючи реальний ризик викриття та можливість встановлення їх причетності до протиправних дій, обираючи найбільш легкий шлях приховування слідів злочину, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , умисно, з корисливих мотивів, крім мобільного телефону марки «Sаmsung GТ S 5660», вартістю 600 гривень, навушників до мобільного телефону, вартістю 35 гривень також заволоділи особистими речами ОСОБА_15 , а саме: грошовими коштами в сумі 200 гривень, жіночою сумкою, вартістю 200 гривень, гаманцем, вартістю 50 гривень, а також банківською карткою «Укрсиббанк» № НОМЕР_1 , банківською карткою «Укрсиббанк» № НОМЕР_2 , подарунковим сертифікатом- карткою «ІМАХ».
В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_12 заволоділи особистим майном ОСОБА_15 на загальну суму 1085 гривень, а викраденим розпорядилися на власний розсуд.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів вини останнього.

Вважає вирок суд незаконним та необґрунтованим, оскільки при винесенні вироку, допущено однобічність та неповноту судового слідства, порушення вимого кримінального процесуального кодексу та право на захист ОСОБА_10 , висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що протокол огляду місця події від 06 липня є неналежним та недопустимим доказом, оскільки після фактичного затримання та незаконного утримання ОСОБА_10 був доставлений до слідчого судді, лише 08.07.2015 року, який обрав запобіжний захід тримання під вартою, в цей період до нього застосовували психологічний тиск.

Також вважає неналежним та недопустимим доказом протокол огляду (додатковий) від 14 липня 2015 року.

Зазначає, що судом було порушено право на захист та незаконне утримання обвинуваченого ОСОБА_10 . Вказує, що суд не дослідив незаконність утримання ОСОБА_10 в період часу з 06 липня по 08 липня 2015 року та здобуття доказів його вини внаслідок істотного порушення прав та свобод останнього.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_12 просить вирок суду змінити, виключивши з обвинувачення ч.3 ст.15 п.10 ч.2 ст.15 КК України, ч.4 ст.187 КК України, п.6, 9 з ч.2 ст.115 КК України. Враховуючи неповнолітній вік ОСОБА_12 та позитивні характеристики пом`якшити призначене йому покарання.
Вказує, що вирок суду не в повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 добровільно відмовилися від подолання опору і зґвалтування ОСОБА_15 , тому це не є кримінальним злочином.
Вважає, що суд безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_12 за ч.4 ст.187 КК України, оскільки в його діях ОСОБА_12 та ОСОБА_10 по розбійний напад з корисливих мотивів та не встановлено ні органами досудового слідства ні судом з якою метою у ОСОБА_15 відібрали мобільний телефон з навушниками..
Зазначає, що необхідно виключити з вироку обвинувачення ОСОБА_12 за п. п. 6, 9 ч.2 ст.115 КК України, оскільки вони судом не доведені та не обґрунтовані. Також вказує, що суд неправильно визначив попереднє ув`язнення ОСОБА_12 з 08.07.2015 року з моменту обрання судом міри запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки фактично він затриманий працівниками міліції 07.07.2015 року. Вказує, що суд необ`єктивно оцінив характеризуючі дані ОСОБА_12 , оскільки не взяв до уваги позитивну характеристику, складену сільським депутатом за участю сусідів. Стверджує, що в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснив, що оговорив ОСОБА_12 у причетності до вказаного злочину, оскільки його били працівники міліції, в зв`язку з чим докази вини ОСОБА_12 у скоєних злочинах є сумнівними. Зазначає, що з моменту затримання працівниками міліції до ОСОБА_12 було застосовано фізичне насильство, відповідно до висновку експертизи виявлені на його тілі тілесні ушкодження збігаються з часом незаконного затримання, проте суд не прийняв будь-якого рішення для перевірки наведених ОСОБА_12 фактів про побиття. На думку апелянта, суд безпідставно послався на покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки ці покази не є прямими доказами вини ОСОБА_12 та містять протиріччя дані на досудовому слідстві та в судовому засіданні. Вказує, що впізнання проводилось всупереч вимогам КПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисників в підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора та законного представника, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Винність ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вони засуджені підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показами потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснила, що через рік, як зникла ОСОБА_18 , до неї приходив її брат і повідомив, що до нього приходила ОСОБА_19 , яка живе під посадкою і сказала, що ОСОБА_20 вбив ОСОБА_21 разом з ОСОБА_22 . Після цього вона подзвонила в міліцію. Також вона пояснила, що ввечері їй зателефонував оперуповноважений ОСОБА_23 і повідомив, що вони розкопали те місце, де ОСОБА_10 вказав, що закопали її дочку. По її речах: заколка, кросівки вона впізнала дочку. Через декілька днів, коли вона пішла на те місце, то знайшла кульок з одягом, який ОСОБА_18 в той день брала з собою; показами свідка ОСОБА_24 , яка суду пояснила, що 5 квітня 2014 року вона бачила ОСОБА_15 , а вже ввечері того ж дня від матері ОСОБА_25 вона дізналася, що остання зникла; показами свідка ОСОБА_26 який пояснив, що працює у Вишгородському РВ, за дорученням слідчого 07.07.2015 року вони поїхали, щоб затримати ОСОБА_12 , коли останній сів до них в машину, то почав розповідати, що вони з ОСОБА_22 збирали залізо, а коли побачили дівчину, то затягли її на ферму, де роздягали її, лапали. Потім у дівчини почалася епілепсія і вони задушили її шарфом. Далі поїхали у райвідділ, де передали ОСОБА_12 у слідче управління. Також пояснив, що перед затриманням ОСОБА_12 він доставляв ОСОБА_10 ; показами свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що працює приватним підприємцем, займається телефонами, до нього приходив ОСОБА_21 , який приніс йому телефони, серед яких був телефон «Самсунг», а коли його викликали у Вишгородський РВ на впізнання, то він впізнав ОСОБА_21 який приносив йому телефони; показами свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що працює в Ясногородці, займається вторинною сировиною, ОСОБА_10 працював у нього та одного разу детально розповів, що він разом з ОСОБА_12 зґвалтував, а потім убили дівчину на ім`я ОСОБА_18 , після цього ОСОБА_10 накинувся на нього та дуже сильно побив; показами свідка ОСОБА_27 , яка пояснила, що ОСОБА_10 проживав у неї на квартирі, була очевидцем сварки між її співмешканцем та ОСОБА_10 , під час якої останній сказав, що чоловіку буде те, що й Ліні. Після цього вона розповіла брату ОСОБА_28 , матері убитої ОСОБА_25 , що ОСОБА_10 убив ОСОБА_20 та закопав на фермі; показами свідка ОСОБА_29 , яка пояснила, що працює ст. слідчим Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області та проводила розслідування даного кримінального провадження, вперше ОСОБА_10 був доставлений 07 липня 2015 року ОСОБА_10 , а як до слідчого 08.07.2015 року. Огляд місця події проводився 06 липня 2015 року. ОСОБА_22 при огляді місця події був залучений як учасник, але без статусу, він добровільно розповідав про обставини вбивства ОСОБА_15 . Говорив, що вони були з ОСОБА_21 . Показував як все відбулося та місце, де закопали тіло убитої дівчини. У вказаному ОСОБА_10 місці вони виявили рештки тіла убитої ОСОБА_15 , її одяг; протоколом огляду місця події від 07 квітня 2014 року, відповідно до якого було оглянуто будинок АДРЕСА_3 , де проживала зникла ОСОБА_15 та фото таблицями із зображенням постільної білизни зниклої ОСОБА_15 ; довідкою Демидівського сільського голови від 23 квітня 2014 р. № 475 про те, що ОСОБА_15 , 05 квітня 2014 року пішла з дому та не повернулася по теперішній час; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05 липня 2014 року, відповідно до оглянуто мобільний телефон марки «SAMSUNG GТ S 5660» в корпусі чорного кольору, який 04 липня 2014 року добровільно надав працівникам міліції під час допиту в якості свідка ОСОБА_17 ; протоколом огляду місця події від 06 липня 2015 року відповідно до якого проведено огляд території занедбаної ферми в с. Демидів Вишгородського району Київської області. ОСОБА_10 пояснив, що спільно з ОСОБА_12 ,з метою зґвалтування, затягнули ОСОБА_15 у приміщення ферми, де ОСОБА_12 забрав у дівчини мобільний телефон. Коли Шевченко хотів зґвалтувати її, то дівчина почала кричати, після чого вони з Шевченком її задушили та закопали в канаві. ОСОБА_10 повідомив, що дані події відбулися в с. Демидів Вишгородського району Київської області та він може показати це місце; протоколом слідчого експерименту від 14 липня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_10 розповів обставини вчинення ним разом з ОСОБА_12 злочину, а також іншими доказами.

Дані докази об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не мають суперечностей, вказують на умисний характер дій обвинувачених і відтворюють обставини вчинених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 злочинів та їх винність в інкримінованих злочинах.

З врахуванням зібраних та досліджених доказів судом вірно кваліфіковані дії ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за п.п 6, 9, 12 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, за попередньою змовою групою осіб; за ч.3 ст.15, п.10 ч.2 ст.115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство поєднане із зґвалтуванням; за ч.4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб,поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 152 КК України, як незакінчений замах на зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене групою осіб .

З огляду на вищевикладене твердження захисту щодо неповноти та однобічності судового слідства, яка перешкоджала б суду винести законний та обґрунтований вирок є безпідставними.

Без належних підстав апелянт посилається і на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та вироку судом в повному обсязі досліджені зібрані докази, які належним чином проаналізовані та відповідно оцінені.

Посилання адвокатів в своїх апеляціях про недотримання вимог кримінального процесуального закону при збиранні доказів також є непереконливими, оскільки при перевірці матеріалів кримінального провадження в суді апеляційної інстанції таких порушень КПК України, які б могли бути підставою для визнання тих чи інших доказів недопустимими, неналежними чи недостатніми для прийняття рішення по справі, не виявлено.

Твердження захисника про те, що докази вини ОСОБА_12 у скоєних злочинах є сумнівними, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснив, що оговорив ОСОБА_12 у причетності до вказаного злочину, під тиском працівників міліції не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Посилання захисника на те, що суд не прийняв будь-якого рішення для перевірки наведених ОСОБА_12 фактів про застосування до нього фізичного насильства працівниками Вишгородського РВ ГУ МВС України є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, проведеним працівниками ВІОС УКЗ ГУ МВС України в Київській області службовим розслідуванням факти застосування до неповнолітнього ОСОБА_12 фізичного та психічного примусу не знайшли підтвердження.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що судом не досліджено незаконність утримання ОСОБА_10 в період часу з 06 липня по 08 липня 2015 року та здобуття доказів його вини внаслідок істотного порушення прав та свобод останнього, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини,гарантованих Конституцією та законами України,міжнародними договорами,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації,отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 добровільно показав місце вбивства та захоронення ОСОБА_15 без застосування до нього фізичного насильства чи погроз.

Відповідно до ст.48 КПК України, захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про порушення права на захист ОСОБА_12 є безпідставними, оскільки відповідно до протоколу огляду від 06 липня 2015 року, ОСОБА_10 не мав процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні злочину та не ставив питання про надання йому захисника.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення відносно доведеності вини обвинувачених у вчинених кримінальних правопорушеннях і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Доводи захисника ОСОБА_8 про необхідність пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 покарання з урахуванням неповнолітнього віку та позитивних характеристик на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

При призначенні ОСОБА_12 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особи обвинувачених, обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 - вчинення злочину неповнолітнім, відсутність обтяжуючих покарання обставин та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_12 остаточного покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, а ОСОБА_10 - у виді довічного позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційні скарги захисників - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: