Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/399/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кіровограді апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000207 на ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2016 року, якою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Долинська Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, учня навчально-виховного комплексу «Долинська гімназія-загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито кримінальне провадження, неповнолітнього звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України та застосовано примусові заходи виховного характеру і передано під нагляд матері.

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, за таких обставин.

07 липня 2014 року біля 01.00 год., неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , заволодів мотоциклом «Spark SP150R-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 22250 грн., що належить на праві власності ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на вищезазначену суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його протиправних дій, просить змінити ухвалу суду першої інстанції. Зазначити у мотивувальній частині ухвали про необхідність застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_9 на підставі ч. 2 ст.97 КК України та виключити з її резолютивної частини положення про закриття кримінального провадження щодо неповнолітнього ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 289 КК України та про звільнення його від кримінальної відповідальності. Доповнити резолютивну частину ухвали, зазначивши застосування до ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру терміном на 1 рік, із посиланням на ч. 2 ст. 97, ч. 2 ст. 105 КК України, ст. 498 КПК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відповідно до вимог п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Зазначені вимоги закону судом не прийняті до уваги, так як суд першої інстанції при застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_9 примусового заходу виховного характеру у виді передачі обвинуваченого під нагляд матері, в порушення вимог ст.105 КК України, не встановив тривалість цього заходу, що призвело до неправильного застосування кримінального закону.

Крім того, зазначив, що районним судом безпідставно закрите кримінальне провадження, оскільки відсутні підстави передбачені ч. 2 ст. 284 КПК України відповідно до яких може бути закрито кримінальне провадження.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, думку захисника, неповнолітнього обвинуваченого, його законного представника, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 при обставинах, викладених в ухвалі суду першої інстанції та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу.

Однією з підстав для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно вимог ч.2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

ч.3 ст. 105 КК України визначено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

При апеляційному розгляді встановлено, що судом першої інстанції при застосуванні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_9 примусового заходу виховного характеру у виді передачі останнього під нагляд матері, в порушення вимог ч.3 ст. 105 КК України, не встановлено терміну тривалості цього заходу.

Колегія суддів вважає, що не визначення судом першої інстанції терміну тривалості обраного стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 заходу виховного характеру є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни судового рішення.

Також колегія суддів вважає слушним посилання прокурора про безпідставність закриття кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності або якщо прокурор відмовився від підтримання обвинувачення. У даному випадку жодна із зазначених ч. 2 ст. 284 КПК України підстав для закриття кримінального провадження відсутня.

Відповідно до матеріалів справи судом повинно було застосовано лише примусові заходи виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_9 , який не досяг віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, без звільнення його від кримінальної відповідальності.

Крім того, положеннями параграфу 2 глави 38 КПК України, якими регламентовано порядок застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, зокрема ч.2 ст. 500 цього Кодексу передбачено, що судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали положення про закриття кримінального провадження щодо неповнолітнього ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 289 КК України та про звільнення його від кримінальної відповідальності.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_9 на підставі ч. 2 ст. 97, ч. 2 ст. 105 КК України та ст. 498 КПК України примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 , строком на один рік.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2