Ухвала
іменем україни
27 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишня Городоцького району Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

- за ч. 1 ст. 197-1 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за ч. 3 ст. 197-1 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він у серпні 2007 року, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, з корисливих мотивів, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0030 га, на АДРЕСА_2 , всупереч встановленого законом порядку, оскільки вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , згідно Державного акту на право приватної власності на землю III-ЛВ № 065220, виданого 26 липня 2001 року на підставі ухвали 12-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради № 959 від 22 лютого 2001 року, чим заподіяв значної шкоди її власнику.

Також ОСОБА_5 в серпні 2007 року на самовільно зайнятій ним земельній ділянці площею 0,0030 га по АДРЕСА_2 вчинив самовільне будівництво гаража за вказаною адресою.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та про направлення справи на нове розслідування у зв`язку з істотним порушенням судами вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону. Свої вимоги обґрунтовує тим, що злочин, за який його засуджено, він не вчиняв, а матеріали кримінальної справи не містять доказів його винуватості. Засуджений посилається на неповноту досудового та судового слідства. Стверджує, що в його діях не має складу злочину, всі документи складені на його колишню дружину ОСОБА_7 , яку за рішенням суду зобов`язали демонтувати гараж по АДРЕСА_2 на який всі будівельні матеріали купувалися нею. Зазначає, що не визначений власник земельної ділянки і за якою адресою збудований гараж по АДРЕСА_3 чи АДРЕСА_2 , тому не зрозуміло хто повинен бути потерпілим ОСОБА_6 чи Галицька районна адміністрація. Посилається на недотримання вимог ст. 399 КПК України. Стверджує, що суд не врахував покази потерпілого про те, що під час будівництва гаража він засудженого не бачив. Вважає, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 377 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який підтримав доводи своєї касаційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти скарги засудженого та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Згідно зі ст. 365 КПК 1960 року рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 377 КПК 1960 року при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Окрім додержання зазначених вимог, в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Однак ці вимоги Закону при розгляді справи апеляційний суд не виконав.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із вироком районного суду, подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду та направлення справи на додаткове розслідування.
Мотивуючи свої доводи, засуджений зазначав, що вирок районного суду є незаконним, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінально- процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, допущено неповноту, неправильність досудового і судового слідства. Вказував, що злочину, за який його засуджено, він не вчиняв, а його обвинувачення ґрунтується на припущеннях та доказах, отриманих незаконним шляхом. Стверджував, про відсутність доказів того, що саме він здійснював будівництво гаража. Зазначав, що акт-попередження ЖЕКу та постанови про накладення штрафу були складені на його колишню дружину ОСОБА_7 . Наполягав, що спірна земельна ділянка належить до земель м. Львова, а не потерпілому ОСОБА_6 , тощо.
Між тим, апеляційний суд, визнавши апеляцію засудженого такою, що не підлягає задоволенню, усупереч вимогам ст. 377 КПК не дав відповідіна всі доводи апеляційної скарги щодо недоведеності винуватості засудженого, не навів обґрунтованих доводів стосовно істотних порушень органами досудового слідства та судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону, не спростував посилання апелянта на недопустимість доказів у справі та неправильну їх оцінку, неповноту досудового та судового слідства, не підтвердження доказами висновків суду про скоєння ним злочину, передбаченого частинами 1, 3 ст. 197-1 КК. Ухвала суду містить формальні висновки щодо доведеності обвинувачення, без належної перевірки встановлених судом першої інстанції обставин та наведення в ухвалі підстав, через які доводи скарги визнані необґрунтованими.
Наведені порушення є істотними, у зв`язку з чим ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року з направленням справи на новий апеляційний розгляд під час якого необхідно розглянути подану на вирок апеляційну скаргуі прийняти законне та обґрунтоване рішення з урахуванням вимог ст. 377 КПК 1960 року, звернувши при цьому увагу на всі доводи, зазначені у касаційній скарзі.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХI «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3