ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-3064км16 У х в а л а
14 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-3064КМ16 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , ?
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина Російської Федерації, уродженця міста Костомукша Карельської АРСР, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.
Цим же вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Російської Федерації, уродженця міста Костомукша Карельської АРСР, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим і виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
У період з 20 березня по 02 квітня 2014 року, більш точного часу органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи на території України, у невстановленому досудовим розслідуванням місці придбав у невстановленої особи без передбаченого законом дозволу: бойові припаси 16 патронів калібру 9 мм до бойової нарізної вогнепальної зброї, придатних для стрільби з пістолетів «Макарова» та пістолетів-кулеметів відповідного калібру; промислову 200-грамову тротилову шашку, яка є конструктивно оформленим зарядом бризантної вибухової речовини тротилу і придатна для вибуху; вибуховий пристрій електродетонатор ЕДП з двома електропровідниками, придатний для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини з електродетонатором. Вказані бойові припаси та вибухову речовину з вибуховим пристроєм ОСОБА_8 незаконно зберігав у багажному відділенні власного автомобіля марки Lada Samara 211440, державний номерний знак НОМЕР_1 , до їх виявлення та вилучення працівниками правоохоронних органів у ході огляду автомобіля 02 квітня 2014 року.
Крім цього, органами досудового розслідування у вчиненні з ОСОБА_8 цього ж кримінального правопорушення обвинувачувався ОСОБА_7 , однак його визнано невинуватим і виправдано. Як зазначено у вироку суду першої інстанції, поданими сторонами і дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події, висновками судових балістичної та комплексної хімічної - вибухотехнічної експертиз, показаннями свідків працівників міліції, СБУ і понятих, доведено лише винуватість ОСОБА_8 у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів, вибухової речовини і вибухового пристрою, виходячи з факту їх виявлення та вилучення у встановленому законом порядку в автомобілі, що належав цьому обвинуваченому і перебував у його постійному користуванні. Водночас, суд дійшов висновків, що вказаними доказами, у сукупності з показаннями у судовому засіданні самих обвинувачених на заперечення належності їм предметів злочину, не підтверджено участь у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_9 .
Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2015 року вирок Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. При цьому прокурор зазначає, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд не здійснив належної перевірки доводів його апеляційної скарги про невідповідність вироку у частині виправдання ОСОБА_7 вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України і не навів в ухвалі переконливих мотивів для визнання таких доводів необґрунтованими. На думку прокурора, висновки суду про недоведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення ґрунтуються на припущеннях. Автор скарги зазначає, що при перевірці законності й обґрунтованості вироку апеляційний суд не взяв до уваги відсутності в ньому жодної оцінки показань обох обвинувачених у судовому засіданні суду першої інстанції 21 травня 2014 року про повне визнання своєї вини. З урахуванням наведеного, як стверджує прокурор, суд безпідставно не взяв до уваги факту спільного прибуття ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на територію України автомобілем ОСОБА_8 та їх постійного перебування разом до затримання, що, на думку автора скарги, свідчить про обізнаність ОСОБА_9 щодо знаходження в автомобілі заборонених предметів. Звертає увагу прокурор і на те, що у вироку не сформульовано підставу виправдання ОСОБА_9 відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України.
Крім цього, прокурор посилається на неправильне застосування судом положень ч. 4 ст. 70 КК України при зарахуванні невідбутого ОСОБА_8 покарання за попереднім вироком від 06 червня 2014 року у строк покарання, остаточно визначеного за сукупністю вироків. Автор скарги наголошує, що оскільки вироком суду від 06 червня 2014 року ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, вказаний вирок, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», підлягає самостійному виконанню.
Як на порушення судом вимог ч. 4 ст. 401 КПК України прокурор посилається на розгляд судом апеляційної інстанції його апеляційної скарги, в якій ставилося питання про погіршення становища ОСОБА_7 , без участі останнього. Необґрунтованим вважає автор скарги і викладене в оскаржуваній ухвалі рішення апеляційного суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 та його захисника про застосування щодо засудженого Закону України «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Ухвала апеляційного суду повинна відповідати передбаченим ст. 370 КПК України вимогам щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Згідно зі ст. 370 КПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно з приписами ст. 419 КПК України мотивувальна частина ухвали суду апеляційної інстанції повинна містити докладні мотиви прийнятого рішення, які б ґрунтувалися на належній перевірці доводів апеляційної скарги, їх співставленні з висновками місцевого суду і дослідженими в судовому засіданні доказами, дотриманні вимог процесуального закону і правильному застосуванні норм матеріального закону. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Наведених вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурора на вирок суду першої інстанції порушувалося питання про його скасування у частині виправдання ОСОБА_7 та ухвалення апеляційним судом свого вироку про визнання цього обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. При цьому прокурор наводив докладні доводи щодо істотного порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та посилався на невідповідність висновків суду про недоведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення фактичним обставинам кримінального провадження (т. 4, а. к. п. 124-129, 158-163).
Залишаючи вказану апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд не навів в ухвалі переконливих мотивів власних висновків про законність і обґрунтованість вироку у частині виправдання ОСОБА_7 , які б відповідали вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України.
Згідно з наведеними вимогами у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Всупереч вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у вироку не сформульовано обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 органами досудового розслідування і визнане судом недоведеним.
Відповіді на доводи апеляційної скарги про недотримання місцевим судом зазначених правових норм суд апеляційної інстанції не дав.

Поза увагою апеляційного суду залишилися і допущені місцевим судом істотні протиріччя при формулюванні своїх висновків щодо підстави виправдання ОСОБА_7 .
Мотивуючи прийняте процесуальне рішення, суд першої інстанції, з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, вказав на недоведеність стороною обвинувачення наявності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Однак, виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, названа підстава виправдання підлягає застосуванню у випадку, коли поданими сторонами і дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджено факт вчинення обвинуваченим зазначеного в обвинувальному акті діяння, проте наявність у ньому обов`язкових юридичних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею (частиною статті) КК України, не доведено.
Водночас, як вбачається з мотивувальної частини вироку, за результатами судового розгляду суд по суті визнав недоведеною участь ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів і вибухової речовини, тобто його причетність до протиправних дій взагалі.
Фактично суд першої інстанції дійшов висновку, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати, що є іншою підставою для виправдання особи, передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Погоджуючись з висновками місцевого суду про недоведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що в основу цих висновків, покладено лише ті показання у судовому засіданні ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , в яких вони заперечували належність їм предметів злочину.
При цьому у вироку взагалі не дано оцінки початковим свідченням обох обвинувачених у судовому засіданні 21 травня 2014 року, які суд сприймав безпосередньо, про спільне придбання ними поблизу однієї із станцій метрополітену у місті Києві патронів, тротилової шашки, електродетонатора та зберігання цих предметів у багажному відділенні автомобіля ОСОБА_8 .
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили ухваленню апеляційним судом законного й обґрунтованого судового рішення, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними.
Не виправив суд апеляційної інстанції і допущене місцевим судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при зарахуванні на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у строк покарання, остаточно визначеного ОСОБА_8 за даним вироком, невідбутого покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року, яким його було звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Як слушно зазначає у касаційній скарзі прокурор, таке рішення суду суперечить положенням п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Згідно з наведеними положеннями коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Також судом при перевірці апеляційної скарги прокурора не дотримано положень ч. 4 ст. 401 КПК України.
Без жодного обґрунтування судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 ЗУ «Про амністію у 2014 році», що суперечить вимогам ст.419 КПК України.

За наведених обставин ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у цьому суді, під час якого необхідно усунути вказані у цій ухвалі порушення, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційних і касаційній скаргах, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

5-3064км16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-3064КМ16 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 376, 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено учасникам судового провадження 15 липня 2016 року о 9-й годині.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3