АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 650/899/16-к
Провадження № 11кп/791/955/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Херсонської області в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисників на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Енгельс Саратовської обл. Російської Федерації, громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, військовий пенсіонер, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Обчислення строку відбуття покарання постановлено рахувати з 09.08.2016 року.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 09.03.2016 року близько 17 години в смт Велика Олександрівка Херсонської обл., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «ВАЗ 211540» реєстраційний номер НОМЕР_1 , при здійсненні повороту праворуч під час того, як виїздив на проїзну частину вул. Братська з прилеглої території автостанції, порушив наступні пункти Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306:

12.1.Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, проводячи вказаний маневр, дії ОСОБА_7 не відповідали вимогам ПДР України, в частині того, що він не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дала йому можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не створюючи перешкоди для руху, загрози життю або здоров`ю громадян, що призвело до виїзду автомобіля, яким він керував, на смугу зустрічного руху, де при подальшому повороті руху автомобіля праворуч, не зміг зменшити швидкість руху, в тому числі аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до подальшого виїзду автомобіля на праве узбіччя по ходу його руху, на якому, за бордюрним каменем, йшов у зустрічному напрямку пішохід малолітній ОСОБА_11 , здійснив наїзд на останнього, в результаті чого завдав йому наступні тілесні ушкодження: гемартроз, садно лівого гомілковостопного суглобу, які утворилися в результаті дії тупого (тупих) предметів з обмеженою поверхнею контактування, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 10 від 16.05.2015 року, по ознаці тривалості розладу здоров`я, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, маючи, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 183/06.16 від 29.06.2016 року, технічну можливість не допустити настання вказаної пригоди, діючи відповідно до зазначених вимог ПДР України.

Не погодившись з постановленим вироком, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, просить призначити інше більш м`яке покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Доводи апеляційної скарги мотивує надмірною сировістю призначеного покарання.

Зокрема вказує на те, що суд приймаючи рішення щодо міри покарання не врахував того, що він вину визнав повністю, є особою раніше не судимою, за вісім років водійського стажу тільки одного разу допустив незначне порушення ПДР України, має на утримані малолітню дитину, батьків похилого віку, які потребують його турботі, є військовим пенсіонером та має ряд захворювань.

В апеляційних скаргах захисники, кожен окремо, просять оскаржуваний вирок, в частині призначеного обвинуваченому покарання, змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (захисник ОСОБА_8 ), 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (захисник ОСОБА_9 ) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги мотивують надмірною сировістю призначеного покарання.

Зокрема, кожний із захисників вказує на те, що при призначення ОСОБА_7 покарання, судом не враховане визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, дружини, батьків похилого віку, які потребують його турботи, його стан здоров`я, відсутність у потерпілих претензій та за надання обвинуваченим за проханням останніх матеріальної допомоги школі, в якій навчається потерпілий.

Крім того, захисник ОСОБА_9 вказує на безпідставність застосування судом до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений є єдиними годувальником сімї, а транспортний засіб використовується ним для роботи по найму.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримавших апеляційній скарги та просивших задовольнити їх в повному обсязі, вислухавши думку прокурора про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та залишення його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, є обґрунтованими та належно мотивованими, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, як вбачається з апеляційних скарг та встановлено в суді апеляційної інстанції, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу винного, наявність обставини, що пом`якшує покарання та обставин, що обтяжують покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії вчинених по необережності, в характеристиці за місцем проживання хоча і зазначено про його посередню характеристику, однак з її змісту вбачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні дитину 2007 року народження.

Також, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у психіатра не знаходиться.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції цілком слушно віднесено щире каяття обвинуваченого, до обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину відносно малолітнього та в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, враховуючи визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, його намагання відшкодувати завдану злочином шкоду, з урахування конкретних обставин провадження і даних про особу винного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та його наслідки, цілком обґрунтовано суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 є військовим пенсіонером та отримує відповідну пенсію, а тому використання ним транспортного засобу для роботи по найму, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження, не є єдиним джерелом прибутку обвинуваченого. Не потребують необхідності безпосереднього використання транспортного засобу і захворювання на які хворіє обвинувачений.

Зважаючи на викладене доводи апеляційних скарг, як обвинуваченого так і його захисників про необґрунтованість застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення його керування транспортними засобами, є неспроможними.

Необґрунтованими є доводи апеляційних скарг апелянтів про те, що судом при прийнятті рішення про вид та розмір покарання обвинуваченому не враховано того, що він вину визнав повністю, є особою раніше не судимою, має на утримані малолітню дитину, дружину, батьків похилого віку, які потребують його турботі, є військовим пенсіонером та має ряд захворюванню, відсутність у потерпілих претензій, оскільки ці обставини були відомі суду першої інстанції на час постановлення вироку, та цілком враховані судом, що знайшло підтвердження в оскаржуваному вироку суду.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку:

1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини;

2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.

Згідно п.п «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.

Як вбачається з оскаржуваного вироку та інших матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений до 6 місяців арешту і взятий під варту в залі суду 09.08.2016 року, у зв`язку з чим строк перебування під вартою з 09.08.2016 року і по день набрання вироком законної сили, підлягає зарахуванню йому в строк відбування призначеного покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (арешту).

За таких обставин, оскаржуваний вирок, в зазначеній частині підлягає зміні..

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2016 року, відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення з 09.08.2016 року по 31.10.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (арешту).

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :
Суддя: