Єдиний унікальний номер 242/706/15-к Номер провадження 11-кп/775/809/2016

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши 25 жовтня 2016 року у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Бахмуті Донецької області кримінальне провадження № 0000045 від 06 січня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Талнах м. Норильська Красноярського краю РФ, громадянин України, раніше судимий за вироком Селидівського міського суду за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт, проживає за адресою: АДРЕСА_1

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до двох років обмеження волі; за сукупністю злочинів на підставі статей 70 ч. 4, 72 КК України визначене остаточне покарання у виді двох років десяти днів обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_6 , порушуючи вимоги ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», яка забороняє на території України обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вчинив незаконні операції з наркотичними засобами при наступних обставинах.

На початку вересня 2014 року біля ЗОШ № 2 м. Селидове Донецької області він придбав невстановлену кількість листя і верхівкових частин, зірвавши їх з однієї дикорослої рослини конопель, зім`яв та поклав в кишеню своєї куртки, після чого, незаконно зберігаючи при собі, переніс до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де обірвав листя та шишки з рослини, розклав їх під ліжком в спальній кімнаті на глянцевому папері для сушіння, а через тиждень шляхом механічної обробки подрібнив невстановлену кількість висушених частин рослини конопель, виготовивши таким чином особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс загальною масою 17,08 грамів, що в перерахунку на суху речовину становить 14,31 грами, який помістив до одного паперового згортка та став незаконно зберігати на шафі у приміщенні кухні для особистого вживання без мети збуту.

06 січня 2015 року о 12 годині 30 хвилин працівниками міліції при особистому огляді ОСОБА_6 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс загальною масою 17,08 грамів, що в перерахунку на суху речовину становить 14,31 грами, який останній незаконно виготовив та зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації злочину, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та засудити за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років обмеження волі і звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробування на два роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Також вважає, що оскільки покарання у виді громадських робіт належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, тому вирок Селидівського міського суду Донецької області від 20 лютого 2015 року, згідно якого ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт, необхідно виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 який просив винести законне и обґрунтоване рішення; виступи сторін судового провадження у дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вказані фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, ніким не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

З вироку суду вбачається, що при призначенні кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу, обвинуваченого, та обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, приведені в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при визначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Селидівського міського суду Донецької області від 20 лютого 2015 року був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до ста годин громадських робіт. Передбачений ч. 1 ст. 309 КК України злочин, згідно оскарженого вироку того ж суду, він вчинив 06 січня 2015 року, тобто до постановлення попереднього вироку того ж місцевого суду від 20 лютого 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У частині 4 статті 70 КК України йдеться про те, що за правилами, передбаченими у даному випадку в частині 1 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами складання покарань, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Дійшовши висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції до призначеного покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді двох років обмеження волі застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України і призначив остаточне покарання шляхом часткового складання покарання за даним вироком і покарання за попереднім вироком у виді ста годин громадських робіт за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, у виді двох років десяти днів обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Проте, прийнявши таке рішення щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання і звільнення його від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції допустив порушення вимог закону про кримінальну відповідальність щодо застосування принципу сукупності покарань, передбаченого ст. 70 КК України.

За вказаних обставин суд при призначенні ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК не повинен був застосовувати принцип часткового складання покарань, оскільки в такому випадку два вироки щодо нього мають виконуватися самостійно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, яку було звільнено від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд при призначенні ОСОБА_6 покарання у частині застосування вимог ч. 4 ст. 70, 72 КК України та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування остаточного покарання у виді двох років десяти днів, суд допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку у даному кримінальному провадженні в частині призначення покарання з ухваленням відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України нового вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 13 березня 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді двох років обмеження волі та ста годин громадських робіт.

На підставі ст. 72 КК України вирок Селидівського міського суду Донецької області від 20 лютого 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до ста годин громадських робіт, виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного за ч. 1 ст. 309 КК України покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися інспекції для реєстрації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: