Єдиний унікальний номер 226/893/13-к
Номер провадження 11-кп/775/196/2014

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 11кп/775/196/14 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2014 року Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9
законних представників ОСОБА_10 та ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок судді Димитровського міського суду Донецької області від 18 листопада 2013 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, громадянина України, з початковою загальною освітою, учня 9-го класу Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А.С. Макаренка Донецької області, раніше судимого: 18.04.2013 року Димитровським міським судом Донецької області за ст.ст.185 ч.1, 104 КК України до 6 місяців позбавлення волі с іспитовим строком на 1 рік, що проживає за адресою: АДРЕСА_1
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

В С Т А Н О В И В :
Досудовим розслідуванням дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ст.296 ч.1 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство).
В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд безпідставно визнав фото-таблицю недопустимим доказом, оскільки ця таблиця долучалась до протоколу слідчим, який входить до складу групи слідчих, які проводили досудове розслідування. Мотивуючи вимоги поданої апеляції зазначає, що ОСОБА_7 допитаний у судовому засіданні 07.05.2013 року визнав себе винним та розповів деталі скоєння ним кримінального правопорушення, пізніше при наступному допиті 08.05.2013 року ОСОБА_12 уточнив свої первинні покази. Посилається на те, що факт підпалу будівлі школи неповнолітнім обвинуваченим підтверджується протоколом огляду місця події, фото-таблицею, додатковим оглядом місця події. Звертає увагу на те, що 31.10.2013 року ОСОБА_7 надав суду нові показання, з яких вбачається, що у день пожежі був вдома з матір`ю, підпал школи не робив, а ОСОБА_13 його оговорив з метою помститися. Посилається на те, що всі процесуальні дії за участю ОСОБА_7 було проведено в присутності законного представника, педагога, захисника, а слідчий експеримент проведено за участі захисника, педагога, законного представника та в присутності 2 понятих, від яких жодних скарг на порядок проведення слідчих дій не надходило. Зазначає, що судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 . Вважає, що провина обвинуваченого також підтверджується оглядом місця події за участю експерта ВНПО, актом про пожежу від 23.12.2012 року, судово-хімічною експертизою, протоколом пред`явлення особи для впізнання, пожежно-технічною експертизою. Просить суд визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.296 ч.1 КК України та звільнити його від покарання у зв`язку з неможливістю застосування жодного з видів покарання, передбаченого санкцією ст.296 ч.1 КК України. Крім цього, вирок Димитровського міського суду Донецької області від 18.04.2013 року за ч.1 ст.185 КК України, згідно якого ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі та застосовано до нього ст.ст.75,104 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік підлягає самостійному виконанню.
Заслухавши доповідача, прокурора ,який підтримав вимоги апеляції, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,законних представників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,які вважали ,що апеляція не підлягає задоволенню та вирок суду необхідно залишити без змін, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню ,а вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін, за наступних обставин.
Так ,зі змісту апеляції прокурора ОСОБА_6 вбачається, що вона не згодна з правильністю встановлених судом першої інстанції фактичних обставин на підставі яких обвинуваченого визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, оскільки вважає, що по кримінальному провадженню є достатньо доказів, які підтверджують доведеність вини обвинуваченого у вказаному злочині.
Зокрема ,в своїй апеляції прокурор ОСОБА_6 вказує на те , що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджуються його показами , які він дав у судовому засіданні 07.05.2013 року ,розповівши деталі скоєння ним кримінального правопорушення ,а пізніше при наступному допиті 08.05.2013 року уточнив свої первинні покази.
Разом з тим , 31.10 2013 року у судовому засіданні ОСОБА_7 відмовився від своїх попередніх показань, заявивши, що у ніч, коли сталася пожежа в школі, він ночував вдома, підпал у школі не робив, ОСОБА_29 оговорив, бо той його бив, а він, таким чином, помстився йому. Показання давав слідчому, бо до цього йому ці показання у голос читав працівник міліції на першому поверсі у приміщенні міськвідділу, якого він описати не може, оскільки не запам`ятав. У школі він орієнтувався добре, бо він там навчався.
В своїй апеляції прокурор не наводить доводів які беззаперечно спростовують вищевказані покази обвинуваченого ОСОБА_7 і не вказує які дані свідчать про те ,що попередні покази обвинуваченого мають більшу достовірність ніж його наступні покази.
Апеляційний суд звертає увагу на те ,що суд першої інстанції проаналізувавши покази ,які були надані ОСОБА_7 в судовому засіданні ,прийшов до висновку , що покази обвинуваченого в яких він визнає свою причетність до вчиненого злочину не узгоджуються з іншими доказами по справі і викликають сумнів в їх правдивості.
Зокрема , суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині вироку на те ,що ОСОБА_7 пояснював ,що ручку від фрамуги вікна ,через яке він потім залишив приміщення ,начебто знайшов у вчительському столі. Проте такі його пояснення спростовуються свідченнями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_30 , ОСОБА_18 , ОСОБА_31 ,які стверджували ,що у вчительському столі не могло бути ручки ,якою можна було відкрити вікно.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те ,що покази обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно способу ,яким він нібито проник до місця злочину також викликають сумнів у їх відповідності фактичним обставинам.
Вказані покази обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються показами свідка ОСОБА_22 ,яка пояснила суду ,що у ніч, коли сталася пожежа, вона провернула ключ і закрила вхідні двері школи, внаслідок чого пожежні деякий час не могли потрапити до школи, так як двері були зачинені, аж поки їх не відкрила сторож. При цьому клас у якому сталася пожежа також було закрито на ключ.
Вищевказані обставини були підтверджені показами свідка ОСОБА_23 , який потрапив до учбового класу, де відбулася пожежа, лише після того, як ОСОБА_18 привезла ключі і показами свідка ОСОБА_18 , яка показала, що напередодні пожежі замикала класну кімнату ключем на два обороти, через що неможливо ривком відкрити двері класу і зачинитися на замок без ключа вхідні двері також не могли.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те , що проведений слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 повністю спростував версію обвинувачення щодо вчиненого злочину , оскільки обвинувачений вказував не на те вікно, яке відкривалося у класі англійської мови і через яке він начебто покидав класну кімнату.
З долученої до протоколу слідчого експерименту фототаблиці вбачається, що ОСОБА_7 як у приміщенні класу, так і з вулиці вказує на вікно, яке розташовано напроти вчительського столу, на якому після ремонту чітко видно ручку, а не на останнє вікно від входу до класу, яке з вулиці також є останнім, кутовим і не розташоване у ряду серед інших вікон, на яке вказав обвинувачений.
Суд першої інстанції також звернув увагу на те ,що під час слідчого експерименту ОСОБА_7 неправильно вказав на місце знаходження сторожів ,оскільки на час виникнення пожежі воно знаходилося в іншому місці бо після проведеного влітку ремонту школи воно було перенесено до кабінету директора.
Вищевказане протиріччя в показах обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується показами свідка ОСОБА_22 та поясненнями представника ОСОБА_32 .
В своїй апеляції прокурор також посилається на акт амбулаторної судово-психічної експертизи №723 від 01.10.2013 року в якому містяться дані про те ,що ОСОБА_7 надавав комісії пояснення про те ,що саме він вчинив підпал у школі. Апеляційний суд вважає ,що ці покази ОСОБА_7 не можуть бути прийняті до уваги ,оскільки діючим кримінально-процесуальним законом встановлено особливий порядок допиту обвинуваченого ,а висновки судово-психічної експертизи мають значення для суду тільки в частині встановлення психічного стану обвинуваченого.
Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам обвинувачення про те ,що вина ОСОБА_7 підтверджується показами неповнолітнього ОСОБА_29 ,який нібито разом з обвинуваченим вчинив підпал класу ЗОНІ № 4 м.Димитров. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те ,що неповнолітній ОСОБА_33 не був допитаний в судовому засіданні через невстановлення його місця перебування ,а із пояснень свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_20 вбачається, що на досудовому розслідування неповнолітній ОСОБА_33 заперечував свою участь у підпалі класу ЗОНІ № 4 м.Димитров.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те ,що висновок органів досудового розслідування про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення побудований лише на показах самого обвинуваченого і не узгоджується з іншими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що версія про те ,що обвинувачений ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_33 покинули місце злочину через вікно ,яке відкрили за допомогою ручки ,яку знайшли в письмовому столі виникла вже після того як підчас розгляду справи в суді з,ясувалося, що через вікно, на яке вказував обвинувачений, покинути приміщення класу було неможливо.
Апеляційний суд звертає увагу на те ,що відповідно до вимог ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом. При цьому ,ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом ,а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
В своїй апеляції прокурор вказує на те ,що суд першої інстанції безпідставно визнав фото-таблицю недопустимим доказом, оскільки ця таблиця долучалась до протоколу слідчим, який входить до складу групи слідчих, які проводили досудове розслідування.
Разом з тим ,прокурор не вказує які саме обставини підтверджує цей доказ та яким чином наявність цього доказу свідчить про неправильність висновку суду про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину.
В своїй апеляції прокурор також наводить інші докази які за його думкою свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину.
Зокрема ,вказує на те ,що вина обвинуваченого підтверджується оглядом місця події за участю експерта ВНПО, актом про пожежу від 23.12.2012 року, судово-хімічною експертизою, протоколом пред`явлення особи для впізнання, пожежно-технічною експертизою та показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .
В той же час ,вищевказані докази не вказують безпосередньо на обвинуваченого ОСОБА_7 як на особу ,яка вчинила злочин і за своєї сукупністю не викликають внутрішню переконаність у тому , що органи досудового слідства правильно встановили фактичні обставини вчиненого злочину та особу ,яка винна у вчиненні злочині.
З мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається ,що суд не заперечує те ,що пожежа виникла внаслідок підпалу але вказує на те ,що надані органом досудового слідства докази не дають підстав прийти до безперечного висновку по доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.
Апеляційний суд вважає за необхідне також звернути увагу на те , що постановою старшого прокурора прокуратури м. Димитрова ОСОБА_6 від 25 лютого 2013 року кримінальне провадження за фактом підпалу в загальноосвітній школі №4 м. Димитрова стосовно підозрюваного неповнолітнього ОСОБА_7 було закрито в зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості даної особи в суді.
Постановою прокурора Донецької області від 05 березня 2013 року вищевказану постанову про закриття кримінального провадження було скасовано після чого органом досудового слідства з метою перевірки показів ОСОБА_7 було проведено слідчий експеримент ,яким була встановлена невідповідність показів підозрюваного фактичним обставинам ,а неповнолітній додатково був допитаний в якості підозрюваного.
Таким чином ,після прийняття вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 органом досудового слідства не були встановлені додаткові докази ,які б беззаперечно вказували на неповнолітнього ОСОБА_7 як на особу ,яка вчинили злочин.
Вищевказані обставини свідчать про непослідовність позиції сторони обвинувачення ,яка оцінюючи сукупність здобутих під час досудового слідства доказів приходить до взаємовиключних висновків.
Згідно за ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який не може ґрунтуватись на припущеннях та постановляється тільки за умови, якщо в ході судового розгляду винуватість обвинуваченого в скоєнні злочину доведена , а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Апеляційний суд вважає ,що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те , що ОСОБА_7 підлягає виправданню за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України
Апеляційний суд ,розглядаючи справу в межах апеляції прокурора ОСОБА_6 ,вважає ,що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване ,законне та справедливе рішення, яким визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення , в зв`язку з чим в задоволенні апеляцій необхідно відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок судді Димитровського міського суду Донецької області від 18 листопада 2013 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Судді: