Справа № 396/1207/14-к
Провадження № 1/396/1/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року Новоукраїнський районний суд м. Новоукраїнка Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка справу по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Гнатівна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, проживаючий в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта незакінчена вища, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, який органами досудового слідства обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених: ч.1 ст.115, ч.1 ст.14, ч.2 ст.187, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився та проживає в АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, освіта середньо-спеціальна, одружений, працюючий ТЧ-7 ст.Помічна - помічник машиніста електровоза, який органами досудового слідства обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених: ч.1 ст.14, ч.2 ст.187, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в с.Липняжка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, проживає АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, освіта вища, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, працюючий ПЧ-1 м.Одеса - механік колії, пенсіонер МВС України, який органами досудового слідства обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених: ч.3 ст.365, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового слідства підсудні: ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених: ч.1 ст.115, ч.1 ст.14, ч.2 ст.187, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_5 , обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених: ч.1 ст.14, ч.2 ст.187, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_6 , обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених: ч.3 ст.365, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України.

Судом під час судового слідства було проведено всі необхідні дії: допитано підсудних, потерпілу, свідків, експертів, досліджено письмові та відео докази.

Суд з власної ініціативи поставив на обговорення питання, щодо повернення справи прокурору на додаткове розслідування в зв`язку з неповнотою і не правильністю досудового слідства, наявність допущенних порушень, без усунення яких в справі не може бути винесено вирок.

Прокурор заперечив проти повернення справи на додаткове розслідування, так як вважає, що відсутні будь-які підстави для її повернення. Досудове розслідування було ретельно проведено, під час судового слідства були встановлені всі фактичні обставини справи, тому просить винести обвинувальний вирок відносно підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Підсудний ОСОБА_4 , пояснив, що відносно нього він просить винести вирок, яким виправдати його за ч.1 ст.115 КК України, а справу провернути на додаткове розслідування, для встановлення особи, яка дійсно скоїла вбивство потерпілого ОСОБА_7

Підсудні ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , заперечують про повернення справи, для усунення порушень досудового слідства та просять винести вирок.

Заслухавши думку учасників процесу, щодо повернення справи прокурору на додаткове розслідування, суд, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі надані докази, вважає, що кримінальна справа підлягає поверненню прокурору на додаткове розслідування з мотивів неповноти і неправильності досудового слідства, без усунення яких в справі не може бути винесено вирок, за наступних підстав.

Згідно ст.249-1 КПК України (1960 року), суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги ст.ст.228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

Так, відповідно до ст.281 КПК України (1960 року), повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Неповним визнається досудове розслідування тоді, коли під час його провадження всупереч вимогам ст.22 КПК України (1960 року) не були досліджені або були досліджені поверхово чи однобічно обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Дізнання чи досудове слідство в усякому разі визнаються однобічними і неповними, коли не були допитані певні особи, не були витребувані і досліджені документи та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи; коли необхідність дослідження тієї чи іншої обставини випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді; коли не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого.

Неправильним визнається досудове розслідування тоді, коли під час його провадження органами дізнання чи досудового слідства (при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень) були неправильно застосовані чи безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону.

Повернення справи на додаткове розслідування із стадії судового розгляду справи допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового розслідування не може бути усунута в судовому засіданні.

Якщо суд при судовому розгляді справи має змогу усунути виявлені недоліки досудового розслідування шляхом більш ретельних допитів підсудного, потерпілого, свідків, допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, дачі судових доручень в порядку ст.315-1 КПК України (1960 року), вчинення інших процесуальних дій, направлення на додаткове розслідування справи не допускається. При необхідності суд може відкласти розгляд справи для витребування додаткових доказів.

Суд вважає, що одержання додаткових доказів, які підтверджували б обвинувачення, є можливим лише на стадії досудового розслідування. Після повернення справи на додаткове розслідування, органам досудового слідства потрібно провести ряд слідчих дій, встановити час вчинення злочину, спосіб вчинення злочину. Усунути розбіжності у показах потерпілої та свідків, шляхом проведення огляду місця події та відтворення обстановки та обставин події встановити відстань та місце, з якого було проведено постріл, а тому суд на даній стадії не може прийняти остаточне рішення та винести вирок.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.64 КПК України (1960 року) обставинами, що підлягають доказуванню в кримінальній справі при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

По даній справі було винесено вироки, які двічі ухвалами апеляційного суду Кіровоградської області скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд через невідповідність висновків суду, аналізу та оцінки доказів, як тих що зібрані на попередньому слідстві, так і добутих у судовому засіданні та покладені у висновки суду.

Після повернення справи апеляційним судом на новий судовий розгляд, судом було проведено судове слідство, під час якого було проведено ряд процесуальних дій, а саме:

Допитано ряд свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_10 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .

Жоден, з допитаних свідків сторони обвинувачення, не підтвердив того факту, що вбивство потерпілого ОСОБА_40 , скоїв саме підсудний ОСОБА_41 . Натомість, частина свідків повністю змінила свої покази, які вони давали на досудовому слідстві та суду пояснила, що під час досудового слідства на них здійснювали тиск, як працівниками міліції так і прокуратури, тому боячись за своє життя та життя свої рідних, вони на досудовому слідстві давали неправдиві покази.

Крім того, при допиті в судовому засіданні 06.02.2015 року потерпіла ОСОБА_42 дала суду покази про те, що її покійний чоловік, розповідав їй, що починаючи з літа 2008 року йому телефонував ОСОБА_43 ( ОСОБА_44 ) та виказував погрози на його адресу. На питання чому останній не звертається до правоохоронних органів, їй покійний чоловік пояснив що немає сенсу, так як це:- «одна бригада ОСОБА_43 і міліція».

05.12.2014 року свідок ОСОБА_45 надав суду покази про те, що напередодні вбивства ОСОБА_7 неодноразово телефонував ОСОБА_43 ( ОСОБА_44 ) та пропонував зустрітися, після даних дзвінків ОСОБА_7 був дуже пригнічений та стурбований.

Крім того, підсудний ОСОБА_4 в своїх показах в судовому засіданні зазначав, що йому відомо, що саме вищевказана особа відпрацьовувалася працівниками міліції на причетність до вчинення вбивства ОСОБА_40 і що йому відомо про явки з повинною по факту вбивства інших осіб, але прізвища даних осіб він на сьогоднішній день не пам`ятає.

Також у ході досудового слідства були не усунуті протиріччя, не досліджені та не встановлені дані відносно часу вчинення вбивства ОСОБА_7 і його місця. Відповідно до обвинувального акту умисне вбивство вчинене о 01 год. 10 хв. 27.11.2008 р. В постанові від 06.07.2009 року, про притягнення в якості обвинуваченого, слідчий зазначив час вбивства близько 24 години 27.11.2008 р., в постанові від 30.09.2009 року зазначає час вбивства 00 год. 30 хв. 27.11.2008 р. Із показів потерпілої на досудовому слідстві вбачається, що стріляли в її чоловіка близько 1 год. 15 хв. (т.1 а.с. 223-224). Зазначений час підтвердила на досудовому слідстві свідок, якій зателефонувала потерпіла в 1 год. 10 хв., а прибігши до будинку застала останнього ще живим (т.1 а.с.111, 172). Допитувалась зазначений свідок відразу після скоєння злочину - 27 та 29 листопада 2008 року і свої покази підтвердила при відтворенні з нею обстановки та обставин події (т.1 а.с.173-178). Фельдшер підтвердила, що виклик в лікарню надійшов в 1 год. 15 хв. (т.1 а.с.169-171). Із рапорту співробітника міліції, зареєстрованого в відділі міліції за № 1508 слідує, що в 1 год. 20 хв. надійшло повідомлення, що ОСОБА_7 отримав вогнепальне поранення від якого помер.

Потерпіла ОСОБА_42 допитана неодноразово як свідок і потерпіла та при відтворенні обстановки та обставин події зазначала, що 27.11.2008 року об 1 год. 10 хв. загавкала собака, чоловік вийшов на поріг будинку, вона за ним, почула постріл, чоловік впав (т.1 а.с.9-22, 223-228, 230-236). Однак, через 7 місяців змінила покази в частині часу пострілу, пояснюючи, що в чоловіка стріляли близько 00 год. 30 хв. (т.2 а.с.26-30). В суді потерпіла написала заяву про те, що підтверджує данні нею покази, відмовилась відповідати на питання захисту у зв`язку з чим в судовому засіданні не представилось можливим усунути суттєві протиріччя щодо дійсного часу вчинення злочину та його конкретне місце біля будинку. При таких обставинах дійсний час вчинення вбивства ОСОБА_7 не встановлено.

Зважаючи на викладене, судом, з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду даної кримінальної справи, для встановлення істини та усунення виявлених протиріч, постановою від 08.05.2015 року надано судове доручення, для усунення недоліків досудового слідства, виконання якого було доручено прокуратурі Кіровоградської області, в якому було доручено: встановити особу на прізвище ОСОБА_43 , прізвисько якого « ОСОБА_44 », допитати його з приводу обставин які були зазначенні потерпілою ОСОБА_46 та свідком ОСОБА_45 ; встановити точний час вбивства ОСОБА_7 і місця скоєння вбивства.

Однак на виконання даної постанови суду прокуратурою Кіровоградської області 28.05.2015 року за вих. № 17-526 вих -15 надано відповідь відповідно до якої встановити точний час та місце скоєння злочину оперативним шляхом не представилося можливим. Крім того, проведеними заходами встановлено, що чоловіком ОСОБА_43 на прізвисько « ОСОБА_44 » є гр. ОСОБА_47 , ІНФОРМАЦІЯ_4 місцезнаходження якого не відоме ( т.27 а.с. 161-163).

В судому засіданні допитано експертів: ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , та ОСОБА_50 , вивчено матеріали кримінальної справи та встановлено, що при проведенні досудового слідства не встановлено знаряддя вбивства гр. ОСОБА_7 , не визначено вид зброї(обріз мисливської рушниці 16 кл чи рушниця 16 кл) з якої було вбито гр. ОСОБА_7 , не проведено всі експертизи які вказані в ухвалі апеляційного суду від 21.02.2012 року.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово звертався з клопотаннями про проведення відтворення обстановки та обставин події вчинення вбивства ОСОБА_7 за його участі, захисника, судово-медичних експертів, експертів-криміналістів, Дане клопотання було задоволено, (т.24 а.с.73-76), але в матеріалах кримінальної справи відсутні відомості про його проведення чи подальше відхилення клопотання.

Крім того, на досудовому слідстві не встановлено, яка була відстань між потерпілим ОСОБА_7 та особою, яка здійснювала постріл, оскільки із висновку судово-медичного експерта №206 від 26.12.2008 року трупа ОСОБА_7 (т.3 а.с.74-76) та показів судово-медичного експерта ОСОБА_48 , які були наданні в судовому засіданні 29.08.2014 року вбачається, що напрямок раневого каналу спереду назад і майже перпендикулярний до вертикальної осі тіла; судово-медичних даних про взаємне розташування потерпілого та стріляючого в момент пострілу не має; питання про відстань пострілу, як зазначив експерт ОСОБА_48 , повинна була вирішуватись сумісно з експертом-криміналістом при проведені експертизи речових доказів. Однак досудовим слідством експертиза проведена не була, одяг потерпілого не використовувався для визначення відстані пострілу.

Крім того, встановлено, що постріл в ОСОБА_7 здійснено з відстані 4-5 метрів. Із пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення 06.07.2009 року та 30.09.2009 року вбачається, що відстань між ним і ОСОБА_7 перед пострілом була приблизно до 5 метрів, із відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_4 вбачається, що відстань була приблизно 4 метри (т.8 а.с.86-91, 130-132, 199-203). Із показів підозрюваного ОСОБА_4 вбачається, що він йшов до будинку по направленню другого вікна, побачив, що хтось вийшов і став напроти нього, він помилково натиснув курок (т.8 а.с.86-91). Однак, з метою усунення зазначених протиріч, клопотання захисту про призначення балістичної експертизи для вияснення направлення і відстані з якої здійснений постріл у ОСОБА_7 , на досудовому слідстві задоволено не було.

При дослідженні матеріалів справи судом був оголошений висновок судово-балістичної експертизи № 179 від 28.08.2009 року щодо дослідження обрізу мисливської рушниці «ТОЗ-63» 16 калібру, із якого по версії слідства 27 листопада 2008 року був вбитий ОСОБА_7 . Відповідно до висновку експерта, на обрізі рушниці також маються певні сліди механічного впливу, які могли виникнути під час заміни чи ремонту рушниці. Відповісти на запитання чи можливо проводити постріли з даного обрізу без виконання заміни чи ремонту куркової системи, не представилось можливим.

Зазначені дані необхідно і можливо встановити лише шляхом співставлення знаходження пошкоджень на тілі потерпілого, пошкоджень на його одязі з направленням лінії пострілу, використовуючи данні судово-медичної, криміналістичної експертиз одягу, даних відтворення обстановки та обставин події та з визначенням місця з якого здійснено постріл на місці злочину, у зв`язку з чим судом 23.07.2015 року з метою усунення розбіжностей в висновках експертиз та показах підсудних, свідків та потерпілої призначено комплексну судово-криміналістичну експертизу, проведення якої доручено Кіровоградському обласному бюро судово-медичних експертиз.

Однак, 11.01.2016 року експертною установою дану постанову залишено без виконання, мотивуючи тим, що експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, при цьому матеріалів, які надані судом, недостатньо для проведення експертизи, що унеможливлює її проведення, тому зазначене є підставою для відмови від надання висновку.

Після відновлення судового слідства, судом було допитано експерта ОСОБА_51 , який був виконавцем вищевказаної експертизи та ряду інших експертиз. Останній суду пояснив, що ним дійсно було залишено без виконання комплексну судово-криміналістичну експертизу з підстав ненадання йому, як експерту, всього необхідного для її проведення, а саме: достатню кількість патронів, відріз білої тканини в якості мішені, а також забезпечити умови для безпечної стрільби з вогнепальної зброї. Одночасно зазначив, що без проведення даної експертизи, винести обґрунтоване та справедливе рішення в даній справі є неможливим.

Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначені «явки з повинною». Однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні надані покази та докази про те, що дані «явки в з повинною» написані ними під фізичним примусом працівників міліції, з застосуванням знущань, погроз, електрошокера. Наведене підтверджується висновком судово - медичної експертизи № 1053 від 25.06.2009 року, відповідно до якої на тілі ОСОБА_4 виявленні тілесні ушкодження, характер та локалізація яких дозволяє припустити одночасну дію механічного і термічного фактора, а також №142 від 23.07.2009 року, згідно якої на тілі ОСОБА_4 виявлено множинні ушкодження, характерні для поєднання механічної, теплової та електролітичної дії електричного струму високої напруги.

Судом було допитано експерта ОСОБА_52 , який на питання підсудного ОСОБА_4 , суду пояснив, що ним дійсно проводилась експертиза №142 від 23.07.2009 року, згідно якої на тілі ОСОБА_4 виявленні тілесні ушкодження, які були спричиненні при застуванні струму високої напруги.

В порушення вимог ст.228 КПК України (1960 року), прокурор не звернув уваги та належним чином не перевірив докази підсудних, а саме, що підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом досудового слідства та судового розгляду неодноразово скаржилися на застосування відносно останніх недозволених методів досудового слідства та психологічний, фізичний тиск зі сторони працівників Первомайського МВ УМВС Миколаївської області та перевищення ними службових повноважень та заподіяння тілесних ушкоджень останнім та недозволених методів досудового слідства в частині відібрання явок з повинною.

Підсудними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду надано докази про те, що прокуратурою Миколаївської області відкрите кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень останнім, досудове слідство на даний час триває. Однак, зазначені обставини стороною обвинувачення не перевірені, в той час як в матеріалах справи, які надійшли до суду, має місце повідомлення про початок досудового розслідування та внесення відомостей в ЄРДР № 0000016 від 03.06.2013 року, в якому підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнані потерпілими.

Також, судом встановлено, що органом досудового розслідування проводилися слідчі дії в період 25 червня 2009 року по 05 липня 2009 року за участю ОСОБА_53 та ОСОБА_54 у відсутності захисника, які на той час були їм призначені, що є грубим порушенням права на захист. У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року зосереджено увагу на тому, що «право захисту буде непоправно порушено, якщо при засудженні його судом використовуються викривальні показання, отриманні під час допиту без присутності захисника».

За змістом ст.22 ч.3 КПК України (1960 року) забороняється домагатися показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі, шляхом насильства, погроз та інших незаконних дій.

У ст.3 Конвенції встановлено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
За ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначає, що ст.3 Конвенції захищає одну із фундаментальних цінностей демократичного суспільства, згідно з цією статтею забороняється будь-яке катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження незалежно від обставин справи чи поведінки потерпілого (рішення у справі "Лабіта проти Італії").

Одна із основних правових позицій ЄСПЛ полягає у тому, що коли особу взято під варту в поліції здоровою, але на час звільнення з-під варти ця особа має ушкодження, у держави виникає обов`язок забезпечити достовірне пояснення причин таких ушкоджень, а в разі неспроможності зробити це виникає питання про порушення за ст. 3 Конвенції (рішення у справі "Томазі проти Франції").
Також у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити як загальний обов`язок держави відповідно до ст.1 Конвенції, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування, метою якого є виявлення і покарання відповідальних осіб. Якщо б це було не так, загальна правова заборона катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, попри своє фундаментальне значення, була б неефективною на практиці, і в деяких випадках представники держави могли б фактично безкарно порушувати права тих, хто перебуває під їхнім контролем (рішення у справі "Ассенов та інші проти Болгарії", рішення у справі "Лабіта проти Італії").
Розслідування за небезпідставним твердженням про неналежне поводження має бути ретельним та ефективним. Це означає, що органи влади мають завжди намагатись встановити події та не покладатися на поспішні або безпідставні висновки для закінчення розслідування чи для обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Ассенов та інші проти Болгарії"). Вони мають вживати всіх необхідних та доступних заходів, щоб отримати докази відносно подій, в тому числі, inter alia, свідчення очевидців та результати експертиз (рішення у справі "Танрікулу проти Туреччини", рішення у справі "Гюль проти Туреччини").

Щодо порушення вимог ст.3 Конвенції у зв`язку з поганим, нелюдським та таким, що принижує гідність, поводженням з особами, які тримаються в установах досудового ув`язнення, та їх катуванням з боку представників держави та відсутністю ефективного розслідування за скаргами на таке поводження.
Зазначене порушення було констатовано ЄСПЛ у рішеннях по справах: "Григор`єв проти України" (рішення ЄСПЛ від 15 травня 2012 року), "Клішин проти України" (рішення ЄСПЛ від 23 лютого 2012 року), "Коробов проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року),"Ошурко проти України" (рішення ЄСПЛ від 8 вересня 2011 року), "Нечипорук і Йонкало проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року), "Савін проти України" (рішення ЄСПЛ від 16 лютого 2012 року).

Порушення вимог ст.3 Конвенції у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" у матеріальному аспекті встановлено з огляду на те, що у справі було підтверджено отримання заявником тілесних ушкоджень під час його перебування під вартою та що державою-відповідачем не було надано обґрунтованих пояснень щодо їх походження. З огляду на характер заходів фізичного впливу, про які стверджував заявник і застосування яких не було спростовано державними органами в ході розслідування відповідної скарги, і враховуючи також узгодженість та детальність пояснень заявника як щодо оскаржуваних заходів, так і щодо психологічного тиску, ЄСПЛ дійшов висновку, що поводження, якого зазнав заявник з боку працівників міліції, прирівнюється до катування.
Правові підстави для дотримання права на абсолютну заборону катувань у кримінально-процесуальному законодавстві визначено в загальному у ст.22 КПК (1960 року). Зокрема, відповідно до ч.3 ст.22 КПК (1960 року) "забороняється домагатись показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі, шляхом насильства, погроз та інших незаконних заходів". Також за ст.368 КПК (1960 року) однобічним або неповним визнається дізнання, досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Олег Колесник проти України» від 19.11.2009 року суд зазначив, що обвинувальний вирок у справі заявника ґрунтується здебільшого на зізнанні у вчиненні злочину, отриманому від засудженого за відсутністю захисника, також судом зосередженого увагу на тому, що як зізнання так і відмова від захисника були наданні заявником з-за обставин, що дають підстави сумніватися у добровільності їх надання.

По справі проходило спочатку близько 100 свідків, в подальшому 56 осіб, але не всі свідки з`являлися до суду, а лише 33 свідка було допитано, частково були надані заяви про підтримання показів, які вони надавали на досудовому розслідуванню, а частково місце знаходження свідків не встановлено, сторона обвинувачення не сприяла суду у встановленні їх місця знаходження та доставці до залу суду, що потягло за собою не можливість допиту всіх свідків та як одну із попередніх підстав скасування вироку.

Судом неодноразово виносились постанови про привід свідків та окремі постанови, щодо невиконання постанов суду про приводів свідків, але вони виконані не були.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 30.05.2008 року Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції, де зазначено, що суттєвими порушеннями при складанні обвинувального висновку, правильність якого повинен перевірити прокурор, слід вважати такі порушення вимог статей 223-224 КПК України, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального висновку. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в тому числі, в обвинувальному висновку не зазначені доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірок.

Виходячи з приведеного є очевидним те, що у справі суд не може встановити істини, повно, об`єктивно та всебічно дослідити її обставини, як того вимагає Постанова ПВСУ від 27.12.1985 року Про додержання судами України процесуального законодавства, яке регламентує судовий розгляд кримінальних справ та прийняти законне рішення.

Органом досудового слідства при розслідуванні даної кримінальної справи проігноровано вимоги ст.22 КПК України (1960 року) та допущені такі порушення процесуального закону і неправильність досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні та стали підставами скасування двох попередніх вироків.

Згідно вимог ст.22 КПК України (1960 року) органи досудового слідства та суд зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Однак, зазначені вимоги кримінально-процесуального закону органами досудового слідства порушені та свідчать про істотну неповноту і неправильність досудового розслідування.

Пред`явлене ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачення не є конкретним і не відповідає вимогам ст.132 КПК України, оскільки при пред`явленні обвинувачення так і не зазначено в чому полягають мотиви вчинення злочинів підсудними, що є порушенням ч.1 ст.334 КПК України (1960 року) та порушує право обвинувачених на захист.

Крім цього відповідно вимог ст.223 КПК України (1960 року) в обвинувальному висновку повинні бути викладені не тільки доказі, які зібрані по справі, але і доводи обвинуваченого наведені ним на свій захист та результати їх перевірки, що взагалі не було зроблено, оскільки слідчий лише вказав на докази, які, на його думку, підтверджують факти скоєння злочину.

Судом встановлено, що органом досудового слідства не були досліджені всі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та допущена неправильність досудового слідства пред`явлено обвинувачення не з`ясувавши всі обставини, які лягли в основу порушеної справи та обвинувачення, що свідчить про не здобуття всіх доказів для доведення вини підсудного без здобуття та дослідження яких розгляд справи є неможливим, та потягло в даному випадку скасування двох вироків через відсутність всіх належних та допустимих доказів і у разі винесення ще одного вироку потягне чергове скасування процесуального рішення, в той час як провівши належним чином досудове розслідування та виконавши недоліки досудового слідства та зібрання доказів, можливе винесення правильного та обґрунтованого рішення.

Згідно ст.228 КПК України (1960 року) прокурор, одержавши від слідчого справу з обвинувальним висновком, зобов`язаний перевірити чи додержано вимог закону при складанні обвинувального висновку та чи додержано органами досудового слідства вимог Кримінально-процесуального Кодексу України.

Для усунення викладених порушень та дослідження суттєвих обставин справи, необхідно провести додаткові слідчі дії, а тому суд вважає, що кримінальна справа підлягає поверненню прокурору для організації досудового розслідування, в ході якого необхідно здійснити наступне:
- встановити особу на прізвище ОСОБА_43 , прізвисько якого « ОСОБА_44 », допитати його з приводу обставин які були зазначенні потерпілою ОСОБА_46 та свідком ОСОБА_45 ;

- встановити точний час і місце скоєння вбивства ОСОБА_7 ;
- провести відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_4 , судово-медичного експерта, експерта-криміналіста з метою визначенням місця, з якого здійснено постріл на місці злочину;

- з метою усунення розбіжностей у висновках експертиз та показах підсудних, свідків та потерпілої призначити та провести комплексну судово-криміналістичну експертизу;

- перевірити дані, щодо застосування недозволених методів слідства до підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- виконати інші слідчі дії, необхідність в яких виникне під час досудового розслідування, для всебічного та повного з`ясування обставин справи.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на те, що прокурором були суттєво порушені вимоги ст.ст. 223, 228, 229 КПК України (1960 року) і він не перевірив додержання вимог закону при затвердженні обвинувального висновку, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що справа підлягає поверненню прокурору для проведення додаткового розслідування та усунення виявлених в ході судового слідства порушень.

Міру запобіжного заходу відносно підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підписку про невиїзд суд вважає за доцільне залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 246, 249-1 КПК України (редакції 1960 року), п.15 Перехідних положень КПК України (редакції 2012 року),-

П О С ТА Н О В И В:
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , за ч.1 ст.115, ч.1 ст.14, ч.2 ст.187, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_5 , за ч.1 ст.14, ч.2 ст.187, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_6 , за ч.3 ст.365, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, повернути прокурору Кіровоградської області на додаткове розслідування для усунення виявлених порушень та з`ясування істотних додаткових обставин, в ході якого слід усунути недоліки досудового слідства, вказані у мотивувальній частині постанови.

Міру запобіжного заходу відносно підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підписку про невиїзд суд вважає за доцільне залишити без змін.

Речові докази, які були повернуті експертною установою до суду: тканина з вогнепальними пошкодженнями; два предмета одягу, як належать ОСОБА_5 ; два предмета одягу, які належать ОСОБА_4 ; двадцять п`ять дробин з полімерним пижем та первісними бірками; обріз рушниці ЗК №Г18634; обріз рушниці ИЖ 54 № И0178; обріз рушниці ТОЗ 63 № 47379, - повернути до кімнати зберігання речових доказів слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення може бути подано апеляції до апеляційного суду Кіровоградської області.

Суддя: ОСОБА_1