Справа № 2518/1856/2012
Провадження №1/743/7/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2013 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючої - судді Павленко О.В..

при секретарях - Сташків І.Г., Прохоренко А.В.,

з участю: потерпілої ОСОБА_1, представника потерпілої адвоката ОСОБА_2, підсудної ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Ріпки кримінальну справу про обвинувачення

· ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої : ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі скаргою приватного обвинувачення, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 16.07.2012 року близько 09 години 35 хвилин, знаходячись на залізничному вокзалі ст.. Горностаївка Південно Західної залізниці (смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області) на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, заподіяла потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.10.2012 року відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за скаргою приватного обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Підсудна в судовому засіданні вину в скоєнні злочину та цивільного позову не визнала в повному обсязі. Суду ОСОБА_3 показала, що 16 липня 2012 року після 9 години ранку вона знаходилась в приміщенні залізничної станції Горностаївка, яка розташована в смт. Добрянка та розмовляла з ОСОБА_4 В цей час до приміщення станції зайшла ОСОБА_1 Між ними виникла сварка, в процесі якої, вона запропонувала ОСОБА_1 вийти на вулицю та розмовляти там. Коли вийшли з приміщення станції, ОСОБА_1 підійшла до стіни будівлі і раптово почала осідати на асфальт. Чому так сталося їй не відомо, у ОСОБА_1 вона не питала і піднятися останній не допомагала також. Після цього вона пішла назад у приміщення, а ОСОБА_1 залишалася біля будівлі. Потерпілу вона не била, ніяких тілесних ушкоджень їй не заподіювала, потерпіла, на її думку, каже неправду. Цивільний позов не визнає, тому що ніякої шкоди потерпілій вона не завдавала.

Допитана судом потерпіла суду показала, що 16.07.2012 року вона прийшла на станцію Горностаївка до прибуття потягу сполученням Київ ОСОБА_5. Їй потрібно було зустріти іноземців, про яких її попросили знайомі. Імя іноземця в неї було записано у зошиті. Коли вона зайшла у приміщення станції, то побачила ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які між собою розмовляли. Оскільки чоловіка, якого зустрічала в обличчя вона не знала, то почала питати у приїжджих, показуючи їм написане у зошиті імя. В цей час ОСОБА_3 почала на неї сваритися, а потім схопила за одежу та потягла в бік виходу з будівлі, при цьому вона ледь встигала переставляти ноги, оскільки ОСОБА_3 тягла її у дуже швидкому темпі. ОСОБА_3 витягла її на крильце станції, яке має дві сходинки і штовхнула. Внаслідок цього вона впала зі сходинок, вдарилася об стіну будівлі та об асфальт. ОСОБА_3 не давала їй піднятися та ображала грубими, нецензурними словами. Їй були завдані тілесні ушкодження, вона зверталася до лікарні. Внаслідок дій ОСОБА_3 їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болі, погіршенні стану самопочуття, порушенні звичайного ритму та способу життя, у витрачанні часу на лікування та відновлення здоровя, у психологічних стражданнях та стресі. Моральну шкоду вона оцінює у 3000 грн. та просить стягнути в повному обсязі з підсудної.

Свідок ОСОБА_6 в суді показав, що 16 липня 2012 року в першій половині дня його мати ОСОБА_1 ходила на станцію зустрічати якогось чоловіка, за якого попросили її знайомі. Вона повернулася схвильована, в неї були тілесні пошкодження. З цього приводу мати пояснила, що тілесні ушкодження завдала їй ОСОБА_3, штовхнувши з сходинок крильця будівлі станції.

Свідок ОСОБА_4 в суді показала, що 16 липня 2012 року вона знаходилась на залізничній станції та бачила, як ОСОБА_3 розмовляла з ОСОБА_1, потім взяла потерпілу легенько під руку та вивела з приміщення станції. Вона також пішла за ними та через вхідні двері бачила, як ОСОБА_1 впала на асфальт біля стіни будівлі. При цьому вона бачила, що ОСОБА_3 ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не заподіювала. Пізніше вона бачила, що ОСОБА_1 ходила по перону та показувала усім руки.

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 суду показав, що працює черговим по станції Горностаївка. 16 липня 2012 року він перебував на робочому місці. По прибуттю поїзду сполученням Київ ОСОБА_5 ОСОБА_5, він виконував свої посадові обовязки, знаходився у кабінеті, в якому була відчинена кватирка. В цей час, з вулиці він почув розмову на підвищених тонах між жінками, між ким відбувалась сварка, він не бачив, бо не мав такої можливості. Пізніше він бачив на пероні ОСОБА_1, вона показала йому руку, на якій були подряпини та кров. Вона сказала, що в неї була якась потасовка.

Начальник ЛВ на ст.. Горностаївка ОСОБА_8, допитаний судом як свідок, показав, що проводив перевірку заяви ОСОБА_1 з приводу завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 Перевіркою було встановлено, що між вказаними особами певний час існують неприязні стосунки, а 16.07.2012 року на станції між ними відбулася сварка. В своїх поясненнях ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_3 її штовхнула, від чого остання впала на асфальтове покриття та отримала тілесні ушкодження. При опитуванні ОСОБА_1, яке він проводив через декілька днів після інциденту, він бачив у неї подряпини на руці.

Відповідно до висновку судово медичної експертизи № 1622 від 21.12.2012 року у гр.. ОСОБА_1 малися тілесні ушкодження у вигляді: забиття лівого колінного суглобу, синців та забиття мяких тканин правої верхньої та лівої нижньої кінцівок, подряпин правих верхньої та нижньої кінцівок, саден обох верхніх кінцівок, котрі виникли від дії тупих, твердих предметів або об ударі об такі ж і могли утворитися 16.07.2012 року. Синець та забиття лівого колінного суглобу відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня. Подряпини правих верхньої та нижньої кінцівок, садна обох верхніх кінцівок, синець та забиття мяких тканин правої верхньої кінцівки кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у ОСОБА_1, їх характеру та розташування можна припустити, що вона могла піддаватися впливу, як мінімум 5(пяти) травмуючи дій. На думку експерта, тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_1, могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту. Не виключена можливість, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_1, могли утворитися за обставин, викладених в описовій частині скарги приватного обвинувачення, що має місце в матеріалах кримінальної справи.

Судом оглянуто відмовний матеріал № 83, з якого встановлено, що 16.07.2012 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 до Ріпкинського РВ УМВС.

За результатами проведеної перевірки в порушенні кримінальної справи відмовлено постановою від 03.08.2012 року на тій підставі, що у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості та рекомендовано звернутись до суду зі скаргою приватного обвинувачення.

Таким чином, суд дослідивши подані сторонами докази у справі, приходить до висновків, що покази потерпілої щодо обставин отримання нею тілесних ушкоджень повністю знайшли своє підтвердження сукупністю доказів. Так, покази потерпілої узгоджуються з показами свідків, а також висновками судово медичної експертизи, якими підтверджені обставини отримання тілесних ушкоджень від падіння, яке сталося внаслідок поштовху ОСОБА_3 При цьому, ні з показів потерпілої, ні свідків, не встановлено, що ОСОБА_3 руками чи ногами завдавала ударів потерпілій, діючи з умислом на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. Отже, виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, не виникли безпосередньо від умисних дій підсудної ( від самого поштовху), ушкодження виникли від падіння на асфальтове покриття. Штовхаючи потерпілу, підсудна таких наслідків не передбачала, хоча могла і повинна була передбачати.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_1 заподіяні ОСОБА_3 з необережності, оскільки не встановлено, що вона діяла з умислом на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.

Субєктивна сторона злочину, передбаченого ст. 125 КК України характеризується тільки умисною виною. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним.

Отже, в діях ОСОБА_3 не встановлена субєктивна ознака злочину, передбаченого ст. 125 КК України, а відповідно відсутній склад цього злочину.

За таких обставин, ОСОБА_3 підлягає виправданню.

Потерпілою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 заявлено позов про стягнення моральної шкоди завданої злочином. Оскільки, суд прийшов до висновку, що в діях підсудної відсутній склад злочину, то в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 321 335, 343-344 К П К України, с у д -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 за частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України виправдати в звязку з відсутністю в її діях складу злочину.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити повністю.

Речові докази - картку амбулаторного хворого на імя ОСОБА_1 та рентгенівський знімок повернути потерпілій.

На вирок може бути подана апеляція протягом 15 діб з моменту його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області.

Суддя О.В. Павленко