Провадження № 1-кп/742/175/16
Єдиний унікальний № 742/2467/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2016 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Прилуках кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Строганівка Чаплинського району Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 відповідно до трудового договору від 25.06.2015 року було прийнято на роботу завідувачем складу до ФОП « ОСОБА_5 ». Цього ж дня з ОСОБА_7 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого останній зобов`язувався дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей та грошових коштів і нести матеріальну відповідальність за пряму дійсну шкоду завдану підприємству.
В період часу з 31.08.2015 року по 02.11.2015 року ОСОБА_7 , працюючи на посаді завідувача складу, що розташований в АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, маючи єдиний умисел на привласнення товарно-матеріальних цінностей, які були йому ввірені та перебували у його віданні, а саме продуктів харчування, діючи неодноразово, шляхом вчинення тотожних діянь, незаконно привласнював матеріальні цінності, в результаті чого спричинив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 48393,68 грн.
23.10.2015 року ОСОБА_7 , всупереч умов трудового договору, маючи єдиний умисел на привласнення майна, яке було йому ввірене та перебувало в його віданні, поставив до ФОП « ОСОБА_9 » продукти харчування за грошові кошти в сумі 3062,74 грн, які в касі суб`єкта господарської діяльності не оприбуткував, а привласнив, використавши їх для власних потреб.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 правдиво та послідовно пояснив суду, що дійсно працював завідувачем складу у ФОП « ОСОБА_5 ». та був у неї матеріально-відповідальною особою, але всупереч своїм посадовим обов`язкам протягом періоду часу з 31.08.2015 року по 02.11.2015 року привласнював належні роботодавцеві матеріальні цінності, в результаті чого спричинив їй матеріальну шкоду на загальну суму 48393,68 грн. Також ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив і той факт, що 23.10.2015 року поставив до ФОП « ОСОБА_9 » продукти харчування за грошові кошти в сумі 3062,74 грн, однак у касі суб`єкта господарської діяльності ФОП « ОСОБА_5 ». їх не оприбуткував, а привласнив, використавши для власних потреб.
Свою вину у скоєному ОСОБА_7 визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, пояснивши, що у той період часу мав нагальну потребу у грошових коштах, викликану хворобливим станом його дружини, на лікування якої вони і були витрачені. Заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов ОСОБА_7 визнав у повному обсязі, зазначивши, що на даний час вже знайшов хоч і неофіційну, але роботу, яка приносить йому прибуток, який він має намір спрямувати на відшкодування заподіяних потерпілій збитків.
Показання обвинуваченого відповідають всім фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, отримавши згоду всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у привласненні чужого майна, яке було йому ввірене, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України.
Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , судом виявлено не було.

Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_7 , суд враховує конкретні обставини справи, вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, що не є тяжким, обставини, які пом`якшують його покарання, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , а також особу самого обвинуваченого, який раніше не судимий (а.п.131), має молодий вік (а.п.130), позитивну характеристику за місцем реєстрації та проживання (а.п.138, 156) та малолітню дитину на утриманні (а.п.154), а також хворобливий стан його здоров`я (а.п.157-159) та те, що на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.п.135, 137), у зв`язку з чим суд приходить до твердого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції частини статті інкримінованого йому злочину без ізоляції його від суспільства, як про те клопотала потерпіла через свого представника, у виді штрафу, розмір якого, зважаючи на суму заподіяних потерпілій ОСОБА_5 збитків, має бути максимальним у розумінні санкції ч.1 ст.191 КК України. Саме такий вид покарання, на думку суду, буде повністю відповідати як характеру скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його суспільній небезпеці, так і особі самого обвинуваченого, а тому зможе належним чином посприяти його виправленню і запобігти вчиненню ним інших злочинів, а також надасть безпосередню можливість відшкодувати заподіяні потерпілій збитки, як у тому переконував суд обвинувачений. Крім того, характеризуючи особу обвинуваченого, суд не може оминути своєю увагою той факт, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.08.2016 року (а.п.132-133), який на даний час законної сили не набрав, ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за здійснення якого ОСОБА_7 , на глибоке переконання суду, має понести окрему відповідальність, передбачену кримінальним законом.
У даному кримінанальному провадженні потерпілою ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов на суму 54646 грн 42 коп. (51456 грн 42 коп. заподіяна матеріальна шкода + 3190 грн 00 коп. понесені судові витрати за надання правової допомоги), розмір якого є документально підтвердженим та повністю визнається обвинуваченим, а тому у суду наявні всі правові підстави для його задоволення у повному обсязі (а.п.23, 24, 28).
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, і призначити покарання у виді штрафу розміром п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 51456 грн 42 коп. та понесені нею судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 3190 грн 00 коп., а всього - 54646 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот сорок шість) грн 42 коп.
Речовий доказ роздруківки переобліків на 45 аркушах (а.п.78-122), які знаходяться в матеріалах даного кримінального провадження, - залишити при матеріалах даного кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення даного вироку, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1