АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/428/16 Справа № 712/9362/16-к Категорія: ст.ст.170-173 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2016 року якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0001062 від 15 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України.

Слідчим відділенням Черкаського РВ поліції в Черкаській області було розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001062 від 15 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України, у зв`язку з тим, що 14.08.2016 до Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшло анонімне повідомлення про те, що за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Мошни, на території недіючого "Хімічного складу" виявлено факт незаконної випалки деревини та виготовлення деревного вугілля. Даний процес постійно супроводжується викидами забруднювальних речовин в атмосферне повітря, що призводить до незаконного екологічного забруднення значних територій та грубого порушення правил екологічної безпеки та значного забруднення атмосферного повітря.

В ході проведення огляду місця події за адресою: с. Мошни, Черкаського району, Черкаської області на території колишнього «Хімічного складу» поблизу ТП № 577 виявлено та вилучено 5 металевих бочок за допомогою яких, здійснювалося виготовлення вугілля із деревини. Під час проведення огляду місця події встановлено, що одна із бочок для випалювання деревного вугілля працювала, а також біля вказаних вище бочок, знаходилися підготовлені для випалки дрова, а також тирса. Вказане свідчить, про активну діяльність, без передбаченого законом дозволу.

Допитані ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що на протязі липня 2016 року вони допомагають своєму знайомому на ім`я ОСОБА_11 по роботі, а саме на території колишнього «Хімічного складу», що розташований в адміністративних межах с. Мошни Черкаського району, Черкаської області випалювати деревне вугілля. Чи має ОСОБА_11 дозвіл на здійснення вказаної діяльності їм не відомо. На території наявні п`ять бочок, які вони використовували для випалювання вугілля із деревини.

ОСОБА_12 на підставі ст. 63 КК України відмовився від надання будь-яких пояснень, жодних документів про дозвіл на проведення вказаної вище діяльності не надав.

15 серпня 2016 року слідчий СВ Черкаського районного ВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_13 звернулася до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про накладення арешту на п`ять металевих бочок, які розташовані на території колишнього «Хімічного складу», що в адміністративних межах с. Мошни Черкаського району Черкаської області.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.08.2016 року в клопотанні слідчого відмовлено з посиланням на те, що слідчим не надано жодних матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання, що унеможливлює забезпечення об`єктивного, повного та всебічного розгляду даного клопотання, з посиланням на положення ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а також на те відповідно до ч.3, 5 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду від 17.08.2016 року та задовольнити вказане клопотання в повному обсязі, наклавши арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події від 14.08.2016 року на території колишнього «Хімічного складу», в с. Мошни Черкаського району Черкаської області, майно, а саме: 5 металевих бочок для випалювання вугілля з деревини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та слідчого, які підтримали доводи апеляційної скарги, з мотивів які в ній наведені, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, зокрема і стосовно розгляду і вирішення скарги відповідно до ст. 303 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вбачає, що при винесенні даної ухвали слідчим суддею були дотримані ці вимоги закону.

Положеннями ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з вимогами ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наявність заявленого цивільного позову або можливість заявлення такого позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що в клопотанні старшого слідчого про арешт майна не доведено необхідність такого арешту, а саме: правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

Крім того, санкція ч. 1 ст. 241 КК України не передбачає спеціальної конфіскації, а тому колегія суддів, вважає що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання до задоволення не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 17 серпня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0001062 від 15 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :