Провадження № 1-кп/761/1257/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження №0006109 від 14 травня 2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександрівка Жирновського р-ну Волгоградської обл. Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

15.09.2016 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження №0006109 від 14 травня 2016 року з обвинувальним актом, в якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Потерпілий ОСОБА_8 також вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки в обвинувальному акті не викладені обставини щодо мотиву, мети вчинення злочину обвинуваченим, також реєстр матеріалів досудового розслідування має недоліки, оскільки в ньому вказані не всі процесуальні рішення, які прийняті в ході досудового розслідування.

Заслухавши сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження. Які маються в розпорядженні суду, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України.

Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше), але вказані вимоги КПК України не виконані належним чином.

Так, на підставі ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити, як на тому наголошується в п.2 ч.3 ст.374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Як убачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні вбивства, про тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, його дії кваліфіковані за ознаками ч.1 ст. 115 КПК України.

Проте в обвинувальному акті взагалі не викладені фактичні обставини та формулювання обвинувачення стосовно конкретних дій обвинуваченого у вигляді посягання на життя людини, які утворюють склад даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, з огляду також на положення ст.91 КПК України, не зазначено мотив, мета вчинення злочину. Натомість в обвинувальному акті міститься лише вказівка про нанесення ОСОБА_7 . ОСОБА_9 ряду тілесних ушкоджень, закритої черепно мозкової травми, внаслідок якої настав наслідок у вигляді смерті.

Такі суттєві недоліки обвинувального акту та його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України перешкоджають об`єктивному розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням того, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, наявні обставини, що перешкоджають подальшому судовому розгляду, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
При цьому суд враховує, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Окрім того, такий недолік обвинувального акта в подальшому є перешкодою для суду розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України та порушенням права особи на розгляд кримінального провадження у найкоротший строк.

Враховуючи відсутність клопотань, з урахуванням положень Кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинувачених, суд вважає за необхідне вирішити питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою згідно з положеннями ч.3 ст.315 КПК України.

У відповідності до ч.3 ст.315 КПК України за відсутності клопотань застосований запобіжний захід до обвинуваченого у виді тримання під вартою вважається продовженим.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого судом встановлено, що станом на час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінального провадження з обвинувальним актом не зменшились попередні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: що обвинувачений зможе переховуватись від суду, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення із застосуванням насильства та покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який не працює та не має постійного джерела прибутку, відсутності у нього постійного місця проживання, сімейних та соціальних зв*язків на території України.

Суду не наведено відомостей в підтвердження належних гарантій в забезпечення уникнення встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,181,193, 314 -315 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0006109 від 14 травня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - повернути прокурору.

Запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити до 17 листопада 2016 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді