АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1645/16-к Номер провадження 11-кп/786/852/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.185 КК України З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника-адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000644, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Постановлено речові докази по справі: металевий балон синього кольору зі шлангом чорного кольору, металевий балон червоного кольору зі шлангом чорного кольору, які за даними обвинувального акту і на підставі постанови слідчого органу поліції, знаходяться на зберігання у камері зберігання речових доказів Миргородського відділу поліції, як предмети кримінального правопорушення, конфіскувати в дохід держави на основі приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що 10 червня 2016 року, приблизно в 21 годину він, з метою таємного викрадення чужого майна, на автомобілі прибув до мосту, розташованого на території Миргородського району, Полтавської області, на автодорозі Т-17-25 сполученням Гадяч-Миргород, кілометр 35+744, що знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Полтавській області Державного агентства автомобільних доріг України, де, діючи таємно, використовуючи газозварювальне обладнання, здійснив надрізи на нижніх кріпленнях металевого перильного огородження мосту, довжиною 48 погонних метрів, вартістю 816,70 гривень за погонний метр, з метою викрадення цієї частини перильного огородження, загальною вартістю 39 201 гривні 60 копійок, однак не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції на місці пригоди.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання та вирішення долі речових доказів.

Просить застосувати до ОСОБА_8 покарання у виді штрафу та повернути йому речові докази: металевий балон синього кольору зі шлангом чорного кольору, металевий балон червоного кольору зі шлангом чорного кольору, газорізку, оскільки зазначені речі належать третім особам.

Вважає вирок суду в чачстині призначеного його підзахисному покарання необґрунтованим, занадто суворим, таким, що не відповідає фактичним обставин справи, особі засудженого та позиції прокурора. На думку апелянта, судом не були враховані пом`якшуючі покарання обставини щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину, позицію прокурора щодо призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді штрафу в сумі 1020 грн. Не враховано судом і того, що протиправну діяльність ОСОБА_8 було припинено на стадії закінченого замаху, а тому йому може бути призначене покарання не більше 2/3 від максимального.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оспорювалися.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_8 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують покарання.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним діяння на стадії замаху, зухвалий характер його дій, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, вартість майна на стадії замаху, його значимість для суспільних інтересів, та обставина, що шкода завдана замахом, не відшкодована, байдуже ставлення юридичної особи, на балансі якої перебуває дорожня споруда, відносно ініціювання відшкодування завданих збитків пошкодженням чужого майна на стадії замаху, всупереч тверджень апелянта, врахував і обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття і активне сприяння у розкритті злочину, особу ОСОБА_8 , який має погашену судимість та неспроможний був сплатити штраф за попереднім вироком суду, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, які б його обтяжували, а тому обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.185 КК України саме в розмірі, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не знаходять свого законного підґрунтя і доводи захисту щодо призначення покарання не більшого 2/3 від максимального.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно з положеннями п. 6-3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», положення частин 2 і 3 статті 68 КК та статті 69-1 КК України застосовуються лише при призначенні найбільш суворого виду основного покарання, яке передбачено у відповідній санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Якщо ж така санкція є альтернативною, то суд має право застосувати вимоги частин 2 і 3 статті 68 КК або статті 69-1 КК стосовно максимального строку (розміру) лише найбільш суворого виду основного покарання з числа тих декількох, які у цій санкції передбачено. Інші ж менш суворі види основних покарань, передбачені в санкції відповідної статті (санкції частини статті) як альтернативні, призначаються судом у межах тих максимальних строків (розмірів), які встановлені для них у цій санкції.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України передбачені такі види покарань як штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, позбавлення волі. Максимальним видом покарання за цією санкцією є покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи менш суворий альтернативний вид покарання у виді громадських робіт, мав законні підстави для призначення ОСОБА_8 максимального строку за даним видом покарання, та у вироку належним чином обґрунтував його призначення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказав, що судом було прийнято рішення щодо знищення речових доказів, однак ці твердження не відповідають фактично прийнятому рішенню суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою від 12.06.2016 року, за підписом слідчого ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 41), визнано речовими доказами металевий балон синього кольору зі шлангом чорного кольору, металевий балон червоного кольору зі шлангом чорного кольору.

Судом першої інстанції вирішено, зазначені речові докази, відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, конфіскувати в дохід держави як предмети кримінального правопорушення.

Також під час вивчення матеріалів кримінального провадження не знаходять свого підтвердження посилання захисника на належність речових доказів третім особам, а захисником не надано жодних відомостей, за допомогою яких можливо ідентифікувати їх належність.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не може погодитись з доводами наведеними в апеляційній скарзі і приходить до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та цілком обґрунтоване рішення, а тому, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4