1-кп/381/155/16
381/5052/15-к
У Х В А Л А
31 травня 2016 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в залі судового засідання в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001858 від 24.10.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимий: 29.08.2014 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 850 грн., у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,-

встановив:
Обвинувальний акт з додатками та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 389 КК України, надійшов до Фастівського міськрайонного суду Київської області 12 травня 2016 року з Апеляційного суду Київської області, після скасування вироку цього ж суду від 22 грудня 2015 року.

Прокурор, захисник та обвинувачений консолідовано просили суд повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки при його складанні не були дотримані вимоги, передбачені ст. 291 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, проаналізувавши підстави та мотиви скасування вироку, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Як видно з ухвали Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2016 року, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, апеляційний суд зробив висновки про те, що судом першої інстанції залишилось не з`ясованим питання у чому конкретно полягало ухилення обвинуваченого від сплати штрафу, спосіб такого ухилення та чи існувала реальна можливість його сплати.

З`ясування цих питань, має істотне значення для висновку про те, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, оскільки об`єктивна сторона ч.1 ст.389 КК України, полягає в ухиленні від сплати штрафу, яке виражається в прямому умислі. Тобто, такі дії чи бездіяльність, які свідчать про намір обвинуваченого уникнути цього покарання за наявності реальної можливості сплатити штраф.

Колегія суддів апеляційного суду Київської області звернула увагу на те, що не вирішеними дані питання є і у складеному слідчим та затвердженим прокурором обвинувальному акті, що указує на відсутність належним чином сформульованого обвинувачення.

При цьому, згідно до ч. 3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, викладені у рішенні суду апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які виразились у не з`ясуванні наявності в діях ОСОБА_4 суб`єктивної та об`єктивної сторін злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, а також допущені органом досудового слідства порушення вимог ст.291 КПК України, є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, суд безумовно враховує те, що недотримання прокурором вказаних норм, а саме: відсутність сформульованого органом досудового слідства обвинувачення, висунутого ОСОБА_4 ; відсутність доказів щодо обставин, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_4 суб`єктивної та об`єктивної сторін інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України; є істотними порушеннями, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

При цьому як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин прокурором, з урахуванням і інших допущених порушень матеріальних та процесуальних приписів, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а також до усталеної практики ЄСПЛ, ОСОБА_4 не висунуто обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Завданням кримінального провадження є захист будь-якої особи від кримінальних правопорушень, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час закінчення досудового розслідування та звернення до суду прокурора з обвинувальним актом.

Недотримання цих принципів є перешкодою у встановленні істини в даному кримінальному провадженні, забезпечення дотримання законності, правильного правозастосування та винесення обґрунтованого судового вироку, а тому є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення підстав, меж та змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, керуючись ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9 ч. 5, 314, 315, 369-372 КПК України, -

ухвалив:
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні (внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001858) з додатками стосовно ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 389 КК України, - повернути прокурору Фастівської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 (враховуючи звільнення з посади прокурора, яка затверджувала обвинувальний акт) - внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6