Провадження № 1-кс/734/195/16 Справа № 734/4320/15-к
У х в а л а

іменем України

22 березня 2016 року смт. Козелець

Слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянув винесене в кримінальному провадженні № 0000747 від 24.10.2015 року слідчим СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.02.09.2011 року Броварським міським судом Київської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

2.07.06.2012 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.05.2014 року згідно Закону України «Про амністію», підозрюваного по ч. 2 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
слідчий СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 за погодженням прокурора звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання вмотивоване тим, що 24.10.2015 року близько 16.00 години ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «Побутові товари», розташованому по вул. Комсомольська, 20 в смт.Козелець Чернігівської області, побачив на вішалці куртку з кишені якої виглядав мобільний телефон та у ОСОБА_6 виник умисел на його крадіжку. Впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, таємно від оточуючих, повторно викрав мобільний телефон марки «ERGO SmartTab 3 G 4.5» вартістю 1413,53 грн. з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф вартістю 20 грн. на рахунку якого було 35 гривень, та з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 20 грн. на рахунку якого було 35 гривень, що належить ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 1523, 53 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 24.10.2015 року близько 16.30 години ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «Московський», розташованому по вул. Магістральна, 36 в с. Лемеші Козелецького району Чернігівської області, побачив біля прилавку відкритий ящик столу з якого виглядала коробка з грошима та у ОСОБА_6 виник умисел на їх крадіжку. Впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 з корисливих мотивів, таємно від оточуючих, повторно викрав грошові кошти в сумі 8500 грн., що належать ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Після вчинення злочинів, ОСОБА_6 покинув місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та на даний час місце його знаходження невідоме.

Також, слідчим надавалось доручення оперативному підрозділу на встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , однак проведеними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що за місцем проживання підозрюваний відсутній і місцезнаходження його не відоме.

23.12.2015 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, яке здійснено у порядку, передбаченому главою 11 КПК України, оскільки місце знаходження ОСОБА_6 було невідоме. Повідомлення про підозру надіслано 14.12.2015 року поштою та вручене члену сім`ї.

29.12.2015 року ОСОБА_6 оголошено в розшук, так як місцезнаходження підозрюваного невідоме.

Підозра ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: оглядом місця події, протоколами допитів свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 .

На думку органу досудового розслідування, ОСОБА_6 хоч і має постійне місце проживання, але при цьому не працює, не одружений, підтримує зв`язки з особами раніше судимими і схильними до вчинення злочинів, веде аморальний спосіб життя. Після вчинення злочину покинув місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності, що дає підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали.

Підозрюваний у судовому засіданні пояснив, що з 04.12.2015 року і по теперішній час проходить лікування у лікувально-відновлювальному відділенні наркологічного центру «Альтернатива» та Інституті епідеміології та інфекційних хвороб. Від органів досудового розслідування не переховувався. Вину у скоєному визнає повністю та щиро кається. Як тільки дізнався, що ним цікавляться правоохоронці, відразу добровільно прибув до них.

Захисник вважає, що підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні. ОСОБА_6 від правоохоронців не переховувався, проходив лікування у закладі закритого типу, вину у скоєному визнає. Тому, є всі підстави для застосування менш суворого запобіжного заходу.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_16 показав, що він є керівником лікувального відділення наркологічного центру «Альтернатива». 04.12.2015 року ОСОБА_6 для лікування привіз його батько. З того часу і по тепер ОСОБА_6 проходить лікування у даному закладі та у Інституті епідеміології та інфекційних хвороб. Останній потребує постійного лікування, оскільки має низку тяжких хвороб, включаючи СНІД та гепатит «С».

Вислухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як зазначає Резолюція Комітету міністрів Ради Європи № 11 від 9 квітня 1965 року Взяття під варту і Рекомендації R 11 від 27 червня 1980 року Про взяття під варту до суду, взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення може змусити судові органи взяти підозрюваного під варту і тримати його там, щоб запобігти будь-якій спробі вчинення нових злочинів, але потрібно, крім інших умов, щоб небезпека була ймовірною і захід відповідав обставинам справи і, зокрема, біографії й особистим якостям відповідної особи.
Аналогічна позиція міститься і у ст. 178 КПК України, де зазначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити не лише наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, а в сукупності, ще і інші обставини, що характеризують особу.
З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, що йому інкримінуються, визнає, щиро кається у скоєному, має постійне місце проживання де характеризується позитивно, має низку тяжких захворювань, що підтверджується випискою із амбулаторної картки, яка надана Інститутом епідеміології та інфекційних захворювань. На даний час проходить лікування від хімічної залежності у Лікувально-відновлювальному відділенні наркологічного центру «Альтернатива».
Враховуючи викладене, суд критично ставиться до доводів прокурора, щодо того, що ОСОБА_6 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності, переховувався у Лікувально-відновлювальному відділенні наркологічного центру.
Також суд вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведені обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
За таких обставин, суд не знаходить достатніх підстав для застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, у зв`язку з чим клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
Разом з тим, за приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, у разі недоведеності прокурором в судовому засіданні таких обставин, як недостатність застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи підозрюваного, суд вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню саме вказана норма закону та підозрюваному можливо обрати більш м`який запобіжний захід, а саме, особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-199 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

у клопотанні слідчого СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) Прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час;
2) Не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Вказані обов`язки покладаються на підозрюваного строком на два місяці з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, тобто до 21 травня 2016 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала в частині відмови застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом 5 днів до Апеляційного суду Чернігівської області.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення під розписку.

Слідчий суддя