11-кп/775/90/2016(м)
266/1418/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

та її представника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000207, за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України,із середньою освітою, не працюючого, такого, що раніше судимості не мав, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за:

- ч.1 ст.122 КК України до 1 року позбавлення волі;

- ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування витрат, понесених Комунальною установою «Маріупольська міська лікарня № 9» на користь держави на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8 1274 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10442,42 грн., моральної шкоди 30000 грн.,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 14 лютого 2015 року приблизно о 19.30 год., знаходячись в кв. АДРЕСА_2 , де перебував у гостях своєї знайомої ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, шляхом підніжки штовхнув останню на підлогу, нахилився над нею, охопивши руками за шию ОСОБА_8 та почав стискати руки шиї останньої, внаслідок чого ОСОБА_8 втрачала свідомість, а коли прийшла до тями, він наніс їй чотири удари кулаками рук та чотири удари ногами по обличчю, після чого протиправні дії ОСОБА_6 , направлені на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , були припинені.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій спричинені: лінійний перелом тіла лівої вилицюватої кості, перелом кісток носа; коммоційний синдром; садна на лобі справа біля росту волосся, у скроневій області, в області правої щоки та на підборідді справа, по передній поверхні лівого колінного суглоба та передній поверхні лівої гомілки; синці на повіках обох очей, на підборідді справа, по передній поверхні шиї справа у верхній та нижній третині, зліва у середній третині, в області тіла грудини, в області обох плечей; крововилив у внутрішній кут склери лівого ока, скола емалі 1, 2, 3 зубів на верхній щелепі справа, які утворились від дії тупих предметів та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я на строк більше 21-го дня.

Він же, 14 лютого 2015 року приблизно о 20.00 год., знаходячись у квартирі кв. АДРЕСА_2 , в гостях у своєї знайомої ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном останньої, з корисливих мотивів, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я відносно ОСОБА_8 , на кухні її квартири взяв до рук кухонний ніж, клинок якого приставив до грудей ОСОБА_8 , демонструючи таким чином в безпосередній близькості перед ОСОБА_8 та висловив вимоги передачі йому грошей та ювелірних прикрас, і коли воля до спротиву ОСОБА_8 була втрачена, заволодів її майном, а саме: золотим ланцюгом 585 проби вагою 4,7 г вартістю 900 грн. за 1 г на загальну суму 4230 грн., чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Не погодившись із вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник потерпілої, не оспорюючи доведеності винності обвинуваченого, посилаючись на неправильність застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, вирок суду просить скасувати й ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст.187 КК України 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 , не в достатній мірі прийняв до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільну небезпеку, дані, які характеризують особу обвинуваченого, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений вирок суду щодо нього просить змінити: за ч.1 ст.187 КК України - провадження закрити, за ч.1 ст.121 КК України - застосувати вимоги статей 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на 2 роки. Вважає, що зібраними у справі доказами не була в повній мірі доведена його вина у скоєнні щодо ОСОБА_8 розбійного нападу за ознаками ч.1 ст.187 КК України і не були спростовані його показання про те, що він не скоював вказане кримінальне правопорушення.

Крім того, вважає, що призначене йому покарання за ч.1 ст.122 КК України є явно несправедливим та за своїм розміром не відповідає особі обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, щиросердно покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, публічно попросив вибачення, визнав матеріальну та моральну шкоду, має на утриманні жінку із дитиною, з якими він мешкає, а також матір інваліда 2-ої групи, тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_8 , її представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 , просили вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст.187 КК України 5 років позбавлення волі; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, просили вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити: дії обвинуваченого за ч.1 ст.187 КК України перекваліфікувати на ст.186 КК України, до призначеного покарання за сукупністю злочинів застосувати вимоги статей 75,76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на 2 роки; прокурора ОСОБА_5 , яка відстоювала законність та обґрунтованість прийнятого рішення, просила апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають за наступних підстав.

Оскільки сторонами та іншими учасниками кримінального провадження не оспорюються обставини скоєння вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, кваліфікація дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційній інстанції не переглядає судове рішення суду першої інстанції в цій частині на підставі ст.404 КПК України.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння майном потерпілої, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу за обставин, викладених у вироку, підтверджена сукупністю доказів, які були досліджені судом і яким суд дав відповідну оцінку у вироку.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 фактично заявив, що він відкрито заволодів золотим ланцюжком, який належить потерпілій, тим самим частково визнав свою вину, однак заперечував проти нападу із застосуванням погроз насильства, небезпечного для життя та здоров`я відносно ОСОБА_8 , демонстрації кухонного ножа.

Таким чином, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 фактично оспорював кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст.187 КК України та наполягав на тому, що він відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_8 .

Доводи апеляції обвинуваченого про недоведеність його вини у заволодінні майном потерпілої, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, суперечать як фактичним діям обвинуваченого, так і іншим доказам у справі.

Так потерпіла ОСОБА_8 в своїх показаннях пояснювала, що 14 лютого 2015 року приблизно о 20.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись в гостях у квартирі за місцем її проживання, на кухні помешкання потерпілої взяв до рук кухонний ніж, клинок якого приставив до її грудей, демонструючи таким чином в безпосередній близькості ніж, висловлював вимоги передачі йому грошей та ювелірних прикрас, побоюючись застосування ножа, втративши волю до спротиву, вона віддала обвинуваченому ОСОБА_6 золотий ланцюжок, після чого обвинувачений з викраденим майном покинув її квартиру.

Таким чином потерпіла ОСОБА_8 наполягала на своїх показаннях, та акцентувала свою увагу на тому, що обвинувачений ОСОБА_6 , демонструючи ніж та висловлюючи погрозу його застосування, вимагав гроші та ювелірні прикраси, вищевказаним способом, подавивши волю до можливого опору, погрозу вона сприйняла такою, яка може бути реально виконана, у зв`язку з чим передала йому ювелірну прикрасу.

Доводи апеляції обвинуваченого про те, що показання потерпілої, які вона давала в суді, не можуть бути визнані доказами його вини, не можуть бути визнані обґрунтованими і взяті до уваги з урахуванням того, що показання потерпілої, узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 показали, що у складі бригади швидкої медичної допомоги 14 лютого 2015р. виїжджали за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_8 потребувала медичної допомоги, була перелякана, пояснила, що її побив знайомий без будь-якої причини, та погрожуючи ножем, заволодів її майно на втік.

У суду першої інстанції не було підстав не прийняти показання потерпілої ОСОБА_8 до уваги, як доказ вини обвинуваченого, оскільки з показань зазначених свідків вбачається, що одразу після вчинення нападу потерпіла перебувала у пригніченому та заляканому стані внаслідок противоправних відносно неї дій та одразу ж повідомила про обставини вчиненого відносно неї злочину, чому суд дав належну оцінку у сукупністю з іншими доказами.

З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчим за участю потерпілої ОСОБА_8 був проведений слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події.

З протоколу слідчого експерименту від 06 березня 2015р., який був предметом дослідження судом першої інстанції, вбачається, що потерпіла дала аналогічні показання під час досудового слідства, при цьому послідовно та змістовно розповіла та відтворила механізм нанесення ОСОБА_6 їй тілесних ушкоджень та обставини, за яких він заволодів її майном.

Крім цього, під час досудового слідства при проведенні огляду квартири потерпілої ОСОБА_8 був вилучений кухонний ніж загальною довжиною 307 мм., що підтверджується протоколом огляду місця події від 15 лютого 2015р.

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 06 березня 2015р. потерпіла ОСОБА_8 серед пред`явлених їй кухонних ножів впевнено впізнала ніж, яким 14 лютого 2015 р. погрожував їй ОСОБА_6 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував, що він забрав у потерпілої золотий ланцюжок, який за допомогою свого знайомого ОСОБА_13 здав до ломбарду та отримав гроші.

Показання обвинуваченого ОСОБА_14 в цій частині повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , який був допитаний в суді першої інстанції та пояснив, що за проханням ОСОБА_6 він здав до ломбарду отриманий він нього золотий ланцюг на свій паспорт та передав виручені гроші, за свою послугу отримав від ОСОБА_6 гроші у сумі 100 грн.

Свідок ОСОБА_13 , після вилучення золотого ланцюжка з ломбарду, впізнав саме золотий ланцюг, який йому передав ОСОБА_6 в лютому 2015р., та який він за його проханням здав до ломбарду, що підтверджується протоколом пред`явлення предмета для впізнання за фотознімками від 10 березня 2015р.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні нападу із погрозою застосування фізичного насильства та його версії, що потерпіла добровільно віддала йому золотий ланцюг, та, що він відкрито його викрав суперечать фактичним обставинам справи і вищенаведеним доказам, якими встановлено, що ОСОБА_6 з метою заволодіння майном потерпілої скоїв напад, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, у зв`язку з чим суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого чи закриття кримінального провадження в цій частині за недоведеністю його вини колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та доводів апеляційної скарги представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу.

При призначенні виду та розміру покарання суд відповідно до ст.ст.65-67 КК України врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, його наслідки, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та за сукупністю злочинів призначив остаточне покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Розмір та вид покарання, призначений ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, та, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень.

Підстав для застосування положень ст.ст. 75,76 КК України колегія суддів також не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2