Єдиний унікальний номер 185/7142/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2016 року. Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження,

зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001503 від 10

червня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця міста Павлограда Дніпропетровської області, українця,

громадянина України, з неповною середньою освітою,

неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований та проживає

за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.05.2004 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. Відповідно до ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік;

-01.11.2004 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Відповідно до ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

-15.10.2009 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75,76 КК України звільнений строком на 2 роки;

-25.01.2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 164 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 71,72 КК України - до 2 років 1 місяця позбавлення волі. Покарання відбув,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
10.06.2016 року, приблизно о 06.30 годині, ОСОБА_3 прийшов до будинку культури «Ровесник», що розташований по вул. Заводській, 18 в м. Павлограді Дніпропетровської області з метою таємного викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна проник через вікно до охоронюваного приміщення будинку культури «Ровесник», де перелізши через вікно, проник до глядацького залу, що розташований на першому поверсі. Цього ж дня, близько о 06.40 годин, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне протиправне вилучення чужого майна та обернення його на свою користь, користуючись тим, що за його злочинними діями ніхто не стежить та вони залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, розуміючи незаконність та протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовитись від своїх злочинних намірів, з охоронюваної території будинку культури «Ровесник» таємно, із корисних намірів намагався викрасти віконну металеву литу решітку розмірами 2,1м. на 1,6 м, котра належить комунальній бюджетній установі «Міський культурно дозвільнецький центр», з метою подальшого його виносу з території приміщення будинку культури. Проте ОСОБА_3 не зміг виконати всі свої дії, які вважав необхідними до доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як близько о 06.40 годині у приміщенні глядацького залу БК «Ровесник» був затриманий ОСОБА_5 та охоронцем будинку культури ОСОБА_6 , що виключило можливість розпорядитися викраденим майном на свій намір.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив би комунальній бюджетній установі «Міський культурно - дозвільницький центр», згідно висновку експерта №:3112-16 від 23.06.2016 року матеріальний збиток на суму 500грн.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, відмовився від надання пояснень, та на запитання суду пояснив, що він згоден з обставинами, що зазначені в обвинувальному акті. Причину скоєння злочину назвати не може.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що він винний у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.

Його дії кваліфікуються за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, вину визнав у повному обсязі.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину.

Згідно ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає, що його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним злочинів.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 176 (сто сімдесят шість) грн. 20 коп. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік, та зобов`язати його відповідно до п. 2, 3 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 176 (сто сімдесят шість) грн. 20 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: металеву литу решітку розмірами 2,1м. на 1,6 м., передану на зберігання ОСОБА_6 , залишити комунальній бюджетній установі «Міський культурно-дозвільницький центр».

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 .