Справа №484/2332/16-к 29.11.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000768, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Криве Озеро Миколаївської області, мешкає та зареєстрований в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.08.2014 р. і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 439,80 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді штрафу.
Просить дослідити пом`якшуючі обставини та дані, що характеризують його особу.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі. Вказує на те, що суд при призначенні покарання не прийняв до уваги те, що свою вину у вчиненому злочині визнав повністю та щиро кається, позитивно характеризується, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, завдану потерпілому майнову шкоду відшкодував і потерпілий до нього претензій не має.
Вказане на думку апелянта, дає суду підстави для призначення покарання у виді штрафу, що передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, вважає, що призначення такого покарання також можливе з урахуванням вимог ст.ст. 71, 72 КК України.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
На початку березня 2016 року ОСОБА_6 , проходячи біля буд. АДРЕСА_2 , помітив на подвір`ї зазначеного будинку два металевих листа, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи задумане 12.03.2016 р. ОСОБА_6 прийшов до свого знайомого ОСОБА_8 , який має у власності автомобіль марки ВАЗ-2101 і, приховуючи, від останнього намір на таємне викрадення чужого майна, попросив ОСОБА_8 допомогти йому в перевезенні двох металевих листів з дозволу їх власника. Близько 12.00 години обвинувачений разом із ОСОБА_8 прибули до буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_6 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вільно пройшов до подвір`я будинку, де, виконуючи задумане та переслідуючи прямий умисел на заволодіння майном потерпілого, з корисливих мотивів таємно викрав з подвір`я та поклав до автомобіля два металеві листи, загальною вартістю 600 грн. Викраденим майном обвинувачений розпорядився за власним розсудом, чим завдав потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України вірно і апелянтом не оспорюються.
Щодо призначення покарання, то відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд має врахувати дані, які всебічно характеризують особу винного, з`ясувавши його вік, стан здоров`я, поведінку як до, так і після вчинення злочину у побуті, за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
В Пленумі Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначено, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
У разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст. ст. 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
У разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК України) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.08.2014 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
Новий злочин ОСОБА_6 вчинив 12.03.2016 р., тобто, в період іспитового строку за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.08.2014 р.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 злочину, дані про його особу, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні двох дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався за своїм видом і розміром призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вищезазначеним вимогам закону, в тому числі ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим та законним, суд врахував усі обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається ОСОБА_6 в апеляційній скарзі.
З огляду на наведене, твердження апелянта про можливість призначення судом покарання у виді штрафу є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування вироку суду, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ _________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3