АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2219/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне заволодіння транпортним засобом
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження № 0001897 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
12.10.2006 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 289, ст.ст. 69, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.06.2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 26 днів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 289 та призначено йому покарання 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання перебування в установі попереднього ув`язнення з 14 грудня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (з урахуванням змін, що набрали чинності згідно із Законом України від 26.11.2015 року № 838-VIIІ "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання"). Задоволено частково цивільний позов потерпілого ТОВ ПзІІ «ЕЛСІ» на суму 49 020 грн.13 коп.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , 27 травня 2014 року, приблизно о 22 годині по 00 годин знаходився в приміщенні автомийки, розташованої за адресою: м. Харків, проспект 50-річчя СРСР, 66-б, де також знаходився автомобіль «ГАЗ 2752 Соболь», державний номер НОМЕР_1 білого кольору, який належав на праві власності ТОВ ПзІІ «Елсі». Цього ж дня, приблизно в період часу після 22 години, точного часу під час судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 разом із невстановленою під час судового розгляду особою вживав в приміщенні автомийки пиво та повідомив даній особі, що автомобіль «ГАЗ 2752 Соболь», державний номер НОМЕР_1 , належить йому. Після чого, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою доставити до станції метро «Пролетарська» у м. Харкові невстановлену під час судового розгляду особу, з якою вживав пиво, вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом, в результаті чого, зайшов до кімнати очікування, де взяв ключі від автомобілю «ГАЗ 2752 Соболь», державний номер НОМЕР_1 , та, продовжуючи реалізовувати злочинний намір, ОСОБА_7 відчинив ворота автомийки, і, сівши за кермо вищевказаного автомобілю, виїхав разом із невстановленою в ході судового розгляду особою з території автомийки, рухаючись у напрямку станції метро «Пролетарська» у м. Харкові. Проїжджаючи по проспекту Московському у м. Харкові, ОСОБА_7 побачив двох хлопців (особи, яких під час судового розгляду не встановлено), які намагалися зупинити транспортний засіб, зупинившись біля них, ОСОБА_7 пообіцяв, на їх прохання, доставити хлопців до с. Ківшарівка Купянського району Харківської області. В районі «Горизонту» у м. Харкові, ОСОБА_7 висадив одного із хлопців, а з двома іншими спрямував до с. Ківшарівка. Доїхавши на автомобілі «ГАЗ 2752 Соболь», державний номер НОМЕР_1 , в с. Ківшарівка разом із вищевказаними хлопцями, ОСОБА_7 не зміг подолати піщаний відрізок дороги та застряв на даному автомобілі, після чого хлопці (особи, яких під час судового розгляду не встановлено) та ОСОБА_7 покинули автомобіль, при цьому ОСОБА_7 залишив ключі запалювання в автомобілі, а сам ОСОБА_7 пішов у напрямку до м. Харкова, спричинивши своїми незаконними діями матеріальний збиток ТОВ ПзІІ «Елсі» на суму 49020,13 грн., відповідно до висновку судово автотоварознавчої експертизи № 6880 від 22.08.2014 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та пом`якшити призначене йому покарання. Зазначає, що судом не було взято до уваги, що він повністю визнав свою вину, активно сприяв розслідуванню злочину. Крім того суд не звернув увагу на те, що він характеризується за місцем проживання позитивно, а не задовільно як зазначив суд. Вважає також, що суд невірно врахував положення ст. 67 КК України щодо повторності злочину. Тому просить застосувати ст.69 КК України та пом`якшити йому покарання до 3 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з наведених підстав та просили пом`якшити покарання та застосувати амністію, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи безпідставними її доводи , перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 289 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином.

Судом враховані відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який офіційно не працює, перебуває на обліку з синдромом алкогольної залежності, був раніше неодноразово судимий за умисні злочини, останній раз за аналогічний злочин, за який йому призначалось покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 289 КК України.

Суд дійшов висновку про задовільну характеристику обвинуваченого за місцем його проживання, що цілком підтверджується відповідними документами (а.с.131).

Обтяжуючою обставиною суд правильно визнав рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_7 мав судимість за умисний злочин та вчинив новий умисний злочин. В якості пом`якшуючої обставини суд визнав його щире каяття.

Доводи апелянта про активне сприяння розкриттю злочину не підтверджені матеріалами кримінального провадження та спростовуються фактом його ухиляння від органів слідства та оголошенням розшуку за постановою слідчого від 22.07.2014 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що обвинувачений повністю визнав свою вину на думку колегії суддів є характерним проявом щирості каяття , в т.ч. через готовність нести кримінальну відповідальність, а не самостійною обставиною, яка пом`якшує покарання.

Апеляційний суд не встановив сукупність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому немає підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд, керуючись вимогами ст.. 65 КК України, дійшов правильного висновку , що виправлення ОСОБА_7 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав покарання у виді позбавлення волі . Підстав вважати надто суворим призначене обвинуваченому покарання у мінімальній межі санкції ч.2 ст. 289 КК України без конфіскації майна, колегія суддів не знаходить.

Колегією суддів з`ясовано, що кримінальне правопорушення було вчинене після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», а тому дія цього закону на ОСОБА_7 не поширюється.

Судом першої інстанції відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України правильно зараховано час перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі з 14.12.2015 року до набрання законної сили вироком суду в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись: ст.ст.404, 405,407, 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17травня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим(ми), який(які) тримається(ються) під вартою, - з дня вручення копії ухвали.

Головуючий-суддя:

Судді: