У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 600 049 82, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 вересня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про зміну запобіжного заходу.
Також, було зобов`язано адміністрацію Київського слідчого ізолятора забезпечити проведення медичного обстеження ОСОБА_2 із забезпеченням надання належної медичної допомоги.
Своє рішення суд мотивував тим, що не зменшився встановлений в кримінальному провадженні ризик як можливість переховуватись обвинуваченого від суду, а тому вважається неможливим запобігти означеному ризику шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, у тому числі і особистого зобов`язання, про застосування якого просив обвинувачений.
Наголошується і на тому, що під час підготовчого судового засідання ухвалою від 10 травня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та продовжено строк застосованого на стадії досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання від вартою до 08 липня 2016 року, одночасно застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20.670,0 грн., у разі внесення суми якої ОСОБА_2 буде звільнено з-під варти.
Продовжуючи строк тримання ОСОБА_2 під вартою, суд виходив із обґрунтованості повідомленої ОСОБА_2 підозри та доведеність існування в провадженні передбаченого ст. 177 КПК України ризику - можливості переховуватись від суду, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та перебування його у розшуку на стадії досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
На час звернення із означеним клопотанням до суду, вказані обставини не змінилися. ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358; ч. 1, ст. 190; ч. 2 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України. Максимальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, становить 3 роки позбавлення волі.
При цьому суд врахував, що посилаючись на наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та доходу, хронічних хвороб, які загострились в умовах слідчого ізолятора, обвинувачений не надає суду жодного підтвердження зазначених обставин, а вказуючи в підготовчому судовому засіданні на зареєстроване місце проживання в м. Одесі, обвинувачений поряд із тим, зазначив, що з березня 2015 року постійно проживає в АДРЕСА_1 , яку орендує разом із своїм кумом та його сином, про фактичне проживання яких за вказаною адресою станом на 31 травня 2016 року - пояснити не зміг.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в провадженні не існує жодних, передбачених ст. 177 КПК України, ризиків і, відповідно до положень п. 3 ст. 2 КПК України, до нього не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Звертає увагу на наявність реєстрації та постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, його похилий вік та низку тяжких захворювань, з якими в умовах слідчого ізолятора він позбавлений можливості отримувати кваліфіковану медичну допомогу.
Зазначає і про відсутність належних коштів, визначених ухвалою суду від 10 травня 2016 року, у розмірі 20.670,0 грн. для внесення застави у зв`язку із скрутним матеріальним становищем його сім`ї.
Перевіривши в порядку ст. 399 КПК України апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 , слід прийти до висновку про те, що у відкритті апеляційного провадження за вказаній апеляційній скарзі необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як указують приписи ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першої цієї статті.
Отже, відповідно до вказаних положень кримінального процесуального закону, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про зміну йому запобіжного заходу окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, а тому, згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України, у відкритті провадження за його апеляційною скаргою слід відмовити.
Прийняте судове рішення у формі ухвали разом з апеляційною скаргою, на виконання вимог ч. 5 ст. 399 КПК України, невідкладно надсилаються обвинуваченому.
На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, -
У Х В А Л И Л А:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу.
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та апеляційну скаргу надіслати обвинуваченому ОСОБА_2 , який утримується в Київському СІЗО.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1