БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №730/67/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" серпня 2016 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Борзні кримінальне провадження №0000319 від 20.08.2015 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сквира Київської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Борзнянського районного суду від 19.08.2015 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, до 2 років 6 місяців обмеження волі (на момент повідомлення про підозру вирок не набрав законної сили), -

якого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України,
встановив:
Відповідно до обвинувального акту, 16.08.2015 року, близько 03-00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у кафе «Старий Замок», що розташоване по вул. Шевченка в м.Борзна, на ґрунті неприязних відносин завдав удару долонею по потилиці ОСОБА_6 , у результаті чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 41 від 03.09.2015 року, тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_6 , відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткотривалий розлад здоров`я, строком не більше 21 дня.

В акті зазначено, що своїми діями, що виразились в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткотривалий розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, не визнав.

В показаннях він пояснив, що 16.08.2015 року близько 02-00 год., коли він перебував в кафе «Старий замок» в центрі м.Борзни, побачивши всередині кафе ОСОБА_6 , з яким він мав неприязні стосунки і якому раніше з хуліганських спонукань умисно заподіяв тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, з приводу чого він був притягнутий до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, було відкрито кримінальне провадження і справа перебувала на розгляді в суді, він підійшов до нього, коли той вийшов з кафе і стояв біля вхідних дверей кафе.

Під час розмови з ОСОБА_6 він, вдаривши його долонею правої руки в потиличну частину голови і тримаючи за шию, попередив останнього, щоб він не дозволяв своїм батькам тиснути на його ( ОСОБА_5 ) батьків, і щоб ті не лякали його батьків будьякими погрозами. Після того, як він це висловив, він пішов далі по своїм справам. Свою поведінку пояснив тим, що батьки, стурбовані його вчинком, докладали зусиль залагодити конфлікт але, спілкуючись з батьками ОСОБА_6 , з`ясували, що ті мають протилежні цілі. Вважаючи, що він може припинити поширення конфлікту на взаємовідносини батьків, вирішив у вказаний спосіб захистити своїх батьків від поширення міжособового поміж ними конфлікту.

Він вважає, що ніяких ударів, що могли б спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 , він не наносив під час вказаної розмови біля кафе.

Заявлений ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної шкоди на суму 682,80 грн., а також моральної шкоди на суму 50000 грн. не визнав, оскільки вважає вимоги необґрунтованими.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 16.08.2015 року він разом із своїми знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 близько 02:00 год. вирішили відвідати кафе «Старий Замок». При вході в середину даного кафе вони зустріли їх знайому ОСОБА_9 та разом пішли до вільного місця.

Коли він почав дивитись навколо себе, то помітив за барною стійкою ОСОБА_5 , який раніше спричинив йому тілесні ушкодження, і кримінальне провадження з цього приводу знаходилось на розгляді в Борзнянському районному суді. Помітивши ОСОБА_5 він, не бажаючи будьякого спілкування з останнім, піднявся і пішов на вихід з кафе. Всі його знайомі дівчата погодились з ним у тому, що слід залишити кафе.

Після цього він, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли на майданчик перед входом до кафе. Він стояв спиною до входу в кафе, прямо перед ним стояла ОСОБА_7 , трохи праворуч від нього знаходилась ОСОБА_9 , а на лавці справа сиділа ОСОБА_8 . В цей час, коли вони спілкувалися, він відчув різкий удар в область потилиці, від нанесення якого похитнувся. У подальшому він побачив перед собою ОСОБА_5 , який, тримаючи його за шию, висловив погрозу, що він його вб`є, а за що - не почув.

У цей момент до них підійшла ОСОБА_8 та стала між ними, щоб розборонити, попросивши, щоб ОСОБА_5 відпустив ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_5 послухався та, відпустивши його ( ОСОБА_6 ), відійшов у бік проїжджої частини, яка знаходилася біля кафе. Він сам також вирішив залишити кафе, і стоячи біля дороги навпроти кафе, розмірковував, що далі робити. Неподалік від нього продовжував стояти й ОСОБА_5 , але не намагався продовжувати конфлікт.

Потім до нього підійшла ОСОБА_9 та почала його розпитувати, як він себе почуває, на що він пояснив, що в нього пече потилиця, паморочиться голова та що відчуває нудоту. ОСОБА_9 пропонувала провести його додому, однак він відмовився і пішов сам. Після цього він вдома випив кілька пігулок відразу й ліг спати.

Вранці 16.08.2015 року він пішов в лікарню і звернувся до чергового лікаря ОСОБА_10 , яка його опитала та оглянула, а також виписала направлення до лікаря-невропатолога, пояснивши, що вона лікар-терапевт, а тому не може об`єктивно діагностувати його стан здоров`я.

17.08.2015 року він звернувся до лікаря-невропатолога, який його оглянув та рекомендував пройти обстеження та лікування у стаціонарних умовах лікарні.

Лікування в Борзнянський ЦРЛ проходив з 18.08.2015 року по 25.08.2015 року.

Перебуваючи на стаціонарному лікуванні, він приймав участь у судовому засіданні 19.08.2015 року як потерпілий в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.122 ч.1, 296 ч.2 КК України.

Також додав, що в нього є діагностоване з дитинства захворювання й лікування триває.

Пояснив, що ним заявлений до ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні цивільний позов і він його підтримує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 в своїх показаннях пояснила, що 16.08.2015 року близько 12-20 год. вона проводила прийом ОСОБА_6 в Борзнянській ЦРЛ, оскільки це був вихідний день і вона чергувала за графіком. Останній поскаржився на головний біль і інші симптоми, що свідчили про необхідність більш детального обстеження хворого у лікаря-невропатолога, що вона й запропонувала зробити ОСОБА_6 невідкладно. Водночас вона, оглянувши шкіру на голові останнього, не виявила будьяких подряпин та інших ознак травмування.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні в своїх показаннях пояснила, що 16.08.2015 року близько 02-30 год. вона перебувала в кафе «Старий замок» у центрі м.Борзни разом з двома її подругами ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_6 побачив всередині кафе ОСОБА_5 біля барної стійки, він запропонував залишити кафе, що вона сприйняла як бажання останнього уникнути продовження конфлікту між цими хлопцями. Коли вони вийшли з кафе і ОСОБА_6 знаходився біля вхідних дверей, до нього підійшов ОСОБА_5 , і після нанесення удару в потилицю, схопивши його правою рукою за шию зі спини, почав висловлювати йому погрози й говорив, що вб`є його. Вона підійшла до ОСОБА_5 і почала їх розштовхувати і вимагала припинити сварку. Після того, як ОСОБА_5 пішов, ОСОБА_6 поскаржився на погане самопочуття і згодом пішов до себе додому.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні в своїх показаннях пояснила, що вона доводиться матір`ю ОСОБА_5 . Вона була дуже стурбована, коли дізналась про те, що її син вчинив злочин, заподіявши у січні 2015 року тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

На початку серпня 2015 року вона, випадково побачивши батьків ОСОБА_6 , з метою залагодження конфлікту між дітьми, підійшла до них і намагалась довести своє негативне відношення до вчинку її сина й просила пробачити його як її дитину. Батьки ОСОБА_6 відреагували на її звернення занадто жорстко, і після висловлених на її адресу образ особистого характеру вона змушена була припинити спілкування.

Коли вдома вона розповідала про вказаний випадок своєму чоловікові, вірогідно, їх розмову чув їх син, що й спонукало, ймовірно, його піти на розмову з ОСОБА_6 16.08.2015 року. Вона налаштована на конструктивні відносини і не відмовляється від надання матеріальної допомоги сину у питанні відшкодування витрат на лікування ОСОБА_6 у випадку, якщо вони будуть обґрунтовані належним чином.

Свідок ОСОБА_12 , допитана в судовому засіданні, в своїх показаннях пояснила, що вона була призначена на посаду слідчого в серпні 2015 року, і на час передачі їй матеріалів провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у заподіянні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 вимушена була займатись розслідуванням відразу кількох інших кримінальних проваджень. Пояснила, що причиною зволікання у проведенні слідчих дій, на яких наполягав підозрюваний та його захисник, вона вважає недостатність практичного досвіду на вказаний час одночасно приймати процесуальні рішення по кількох справах, що перебували в неї в провадженні на той час. Це стосується задоволення клопотання щодо вивчення можливості використання в якості доказу записів камери зовнішнього спостереження біля кафе «Старий замок» і неоперативне реагування на вимоги суду щодо допиту визначених захисником осіб з конкретних питань.

Допитана в в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що із потерпілим ОСОБА_6 вона перебуває в дружніх стосунках близько одного року.

16.08.2015 року близько 00:00 год. вона прийшла в кафе «Старий Замок» в центрі м.Борзни. Там вона зустріла ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими залишилась спілкуватись. Потім біля барної стійки вона побачила ОСОБА_5 та повідомила про це ОСОБА_6 та дівчатам. Після цього всі вирішили вийти на вулицю, щоб уникнути спілкування ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , оскільки всі знали, що вони перебувають в конфліктних відносинах. Вони всі разом пішли на вихід з кафе і, стоячи на майданчику біля входу в кафе, продовжували спілкуватись.

ОСОБА_6 стояв спиною до входу в кафе, ОСОБА_8 сиділа на лавці, вона стояла праворуч, а ОСОБА_7 стояла біля неї.

ОСОБА_5 , вийшовши із даного кафе, різко підійшов до ОСОБА_6 зі спини, і після удару долонею у потилицю, від якого той трохи нахилився, схопив його правою рукою за шию та став говорити, що вб`є його, якщо ОСОБА_6 буде погрожувати його батькам.

Потім він тримав ОСОБА_6 за ліве вухо. ОСОБА_8 стала між ними та примусила їх розійтись. Після даного конфлікту ОСОБА_6 розповів їй про те, що у нього пече потилиця в тому місці, куди його вдарив ОСОБА_5 , і що відчуває запаморочення, та сказав, що хоче додому. Вона запропонувала ОСОБА_6 провести його додому, але він відмовився та пішов сам без сторонньої допомоги.

Також пригадала, що після вказаної події вона давала в міліції показання. Потім до неї зверталась мати ОСОБА_5 , а також адвокат, які просили її не говорити поганого відносно ОСОБА_5 і просили її критично обміркувати все сказане нею в поліції.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що в серпні 2015 року вони знаходились у вестибюлі райвідділу міліції та бачили там ОСОБА_6 , й що на їх запитання про причину знаходження там той пояснив, що його побив ОСОБА_5 , і тому він вирішив звернутись до міліції з заявою по вказаному факту.

Водночас обидва звернули увагу на те, що судячи із зовнішнього вигляду, ОСОБА_6 виглядав бадьорим та не мав зовнішніх слідів побиття чи травмування.

Допитаний в судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_15 пояснив, що він проводив судово-медичну експертизу отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, і на підставі наданих йому документів дійшов висновку про те, що описані в матеріалах тілесні ушкодження, зафіксовані зі слів ОСОБА_6 , не виключають можливість утворення їх внаслідок удару рукою в область потиличної ділянки голови.

Крім цього доповів, що при проведенні експертизи він вивчав та аналізував записи лікарів Борзнянської поліклініки та лікаря, який лікував ОСОБА_6 в стаціонарних умовах Борзнянської ЦР лікарні, на підставі яких встановив, що у ОСОБА_6 мала місце закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, яку він отримав в квітні 2015 року.

Лікування мало позитивні наслідки і потерпілий був виписаний у задовільному стані без залишкових явищ, що мають місце при струсі головного мозку.

Він вважає, що ОСОБА_6 був повністю вилікуваний, а тому не вбачає ознак триваючого прояву заподіяної йому на початку 2015 року травми голови.

Також висловив свою думку про те, що підозру про імітацію захворювання, яке спостерігається у ОСОБА_6 , не можна перевірити звичайними методами лікування, і що для цього потрібні більш досконалі і складні методики, які відсутні в Борзнянській лікарні.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, заслухавши міркування захисника обвинуваченого та прокурора, суд встановив такі факти.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України.

На думку прокурора, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується не лише фактами, зазначеними в показаннях допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 . Крім показань свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується іншими зібраними у справі доказами, зокрема протоколом проведення слідчого експерименту від 28.12.2015 року за участю потерпілого та вказаних ним свідків.

Проте суд уважно ставиться до думки обвинуваченого та його захисника про формальний підхід сторони обвинувачення для визначення вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України.

Зокрема, на думку захисника, досудове розслідування щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України проведено неповно, необ`єктивно, ґрунтується на суперечливих доказах та неправдивих відомостях суб`єктивного характеру, з обвинувальним ухилом, оскільки потерпілий ОСОБА_6 , використовуючи процесуальний статус потерпілого в іншій кримінальній справі, яка на той час перебувала на розгляді у Борзнянському районному суді, а також маючи уявлення щодо проявів травми у вигляді струсу головного мозку і щодо методик лікарів у діагностуванні ЧМТ, зміг переконати слідчого, яка на той час лише розпочинала свою службову діяльність у правоохоронному органі, у беззаперечності вини ОСОБА_5 .

Захисник вважає, що в показаннях свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які були очевидцями інциденту, що виник між обвинуваченим та потерпілим 16.08.2015 р. близько 03-00 год., та співставляючи їх з іншими доказами, вбачаються розбіжності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на думку захисника, змінили свої первісні показання від 10.03.2016 р. та відповідно -19.02.2016 р., що долучені до матеріалів провадження, та що на відміну від попередніх показань, почали стверджувати, що ОСОБА_6 відразу після того, як ОСОБА_5 вдарив його долонею по потилиці, відчув біль у потиличній частині голови, печію, нудоту.

Захисник в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_5 при дачі показань слідчому ОСОБА_12 29.08.2015р. пояснював, що 16.08.2015р. близько 02-00 год. він зустрівся з ОСОБА_6 на ґанку кафе «Старий замок», де, підійшовши до нього, сказав, щоб той не погрожував його батькам, що тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, і що ОСОБА_6 посилається на нанесення йому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень з метою отримання грошової компенсації.

ОСОБА_5 повідомляє слідчому, що для підтвердження його слів слідчий може переглянути відеозапис з камери відеоспостереження, що встановлена в кафе «Старий замок» на вході, де відбулась подія.

Аналогічні показання обвинувачений надав при допиті його як підозрюваного 22.10.2015р.

Проте, як зазначив захисник, слідчим ОСОБА_12 під час досудового розслідування були відхилені клопотання, заявлені ним 03.11.2015р., двічі про допит свідка та про проведення комісійної судово-медичної експертизи. Клопотання про дослідження відеозапису з місця події взагалі залишилось невиконаним.

Експертний висновок № 41 судмедексперта, зроблений формально, на підставі медичних записів, складених зі слів потерпілого, без об`єктивних даних, отриманих у лабораторних умовах, при тому факті, що на тілі потерпілого не виявлено тілесних ушкоджень, формально взявши як показник загальну кількість записаних в документи ліжкоднів та записів у медичній картці № 3669 стаціонарного хворого.

При допиті судового експерта ОСОБА_15 у суді він зазначив, що встановив наявність та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого на підставі запису невропатолога про струс головного мозку у ОСОБА_6 .

Також експерт пояснив свій підхід такою оцінкою: якщо ОСОБА_6 був виписаний з лікарні, то вважається, що він повністю одужав.

Проте захисник звернув увагу суду на той факт, що свідчить про корисний мотив у потерпілого ОСОБА_6 про отримання від ОСОБА_5 грошових коштів, підставою для чого використано процесуальний стан потерпілого.

Захисник ОСОБА_4 звернув увагу суду на те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , як потерпілим, заявлений цивільний позов на відшкодування матеріальних збитків 682,80 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

В касових чеках, долучених до цивільного позову, частково зазначені ліки, що не відповідають курсу лікування, вказані у медичній картці № 3669 стаціонарного хворого, часу їх придбання та періоду лікування.

Але, на думку захисника, виходячи з аналізу поведінки ОСОБА_6 та змісту вимог, заявлених у цивільному позові, потерпілий намагається отримати неправомірну вигоду з обвинуваченого ОСОБА_5 , використовуючи порушену кримінальну справу як засіб досягнення мети.

Суд під час дослідження доказів у даному кримінальному провадженні вважає правомірним посилання захисника в обґрунтування упередженого підходу слідчого під час досудового розслідування з обвинувальним ухилом й безпідставність в обвинуваченні підзахисного у вчиненні саме кримінального правопорушення, виходячи з таких фактів: потерпілий стверджує, що 16.08.2015 р. о 03-00 год. ОСОБА_5 вдарив його по потилиці долонею; 16.08.2015р. о 12-15 год. потерпілий ОСОБА_6 звертається до чергового лікаря Борзнянської ЦРЛ з повідомленням про нанесення йому тілесних ушкоджень; оглядом лікаря видимих тілесних ушкоджень не встановлено і, незважаючи на роз`яснення лікаря про нагальну необхідність звернутись до лікаря-невропатолога, потерпілий від госпіталізації відмовився; 16.08.2015р. потерпілий Зозуль звертається з заявою до Борзнянського РВ УМВС про його побиття, але жодних доказів не надає, зазначає лише свідків; 17.08.2015р. потерпілий ОСОБА_6 на прийомі у лікаря-невропатолога Борзнянської ЦРЛ, скаржиться на погане самопочуття через отримання тілесних ушкоджень. Видимих тілесних ушкоджень не виявлено, але поставлено діагноз: повторна ЧМТ, струс головного мозку. Проте на госпіталізації ОСОБА_6 не наполягав; 18.08.2015р. ОСОБА_6 звертається до Борзнянського РВ УМВС та в прокуратуру з вимогою порушити кримінальну справу проти ОСОБА_5 , але безрезультатно; 18.08.2015р. о 15 год. 50 хв. потерпілий ОСОБА_6 госпіталізується до неврологічного відділення Борзнянської ЦРЛ зі скаргами на головний біль, запаморочення, нудоту; 19.08.2015р. ОСОБА_6 з 09-00 год. до 14-00 год. приймає участь у судовому засіданні у якості потерпілого: дає пояснення, заявляє клопотання, підтримує та обґрунтовує цивільний позов, виступає в дебатах, формально перебуваючи на стаціонарному лікуванні в Борзнянській ЦРЛ з тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (не менше 6 та не більше 21 дня); 20.08.2015р. потерпілий ОСОБА_6 в приміщенні Борзнянського РВ УМВС складає заяву про нанесення йому 16.08.2015р. тілесних ушкоджень, повідомляє про своє перебування по даному факту на стаціонарному лікуванні, дає пояснення, допитується як потерпілий та готується подавати цивільний позов; потерпілий ОСОБА_6 ухиляється від проходження комісійної судово-медичної експертизи, мотивуючи це вкрай незадовільним самопочуттям, відсутністю коштів та перебуванням на лікуванні в інших лікувальних закладах, назви яких ним не конкретизуються.

Так, дійсно, ухвалою Борзнянського районного суду від 30.03.2016 року за клопотанням адвоката ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , була призначена комісійна судовомедична експертиза.

Сторони погодились з доводами захисника про необхідність усунення сумніву у фактах, які використовувались органом досудового розслідування в якості кваліфікуючої ознаки правопорушення під час висунення обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, а саме: захисник після з`ясування обґрунтувань судмедексперта під час допиту його в судовому засіданні зробив висновок про суб`єктивність у висновках лікарів Борзнянської ЦРЛ під час діагностування стану здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , оскільки записи в документи хворого вносились зі слів та пояснень потерпілого.

Також сумнів у заподіянні шкоди здоров`ю потерпілому посилений тим, що ОСОБА_6 упродовж тривалого часу на кількох судових засіданнях, де вирішувалось питання проходження ним комісійної судовомедичної експекртизи, пояснював невиконання вказаної ухвали суду тим, що він тяжко хворіє і знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному центрі «Довіра», і що побоюється несподіваних проявів хвороби у вигляді нападів з втратою свідомості, які можуть бути спровоковані тривалою поїздкою з м.Борзни до експертної установи у м.Чернігові.

На запит суду до медичної установи МЦ «Довіра» (м.Київ), де зі слів потерпілого він перебував кілька місяців на стаціонарному лікуванні, суду було повідомлено про те, що ОСОБА_6 звертався до медичного центру у м.Бровари двічі - 26.03.2016 року та 23.04.2016 року з власної ініціативи і що він на стаціонарному лікуванні в МЦ «Довіра» не перебував; направлення на лікування у медичному центрі не надавав; лікування не було пов`язане безпосередньо зі струсом головного мозку; відвідував медичний центр виключно амбулаторно 26.03.2016 року та 23.04.2016 року в стані, який дозволяє діяльність за межами лікувальної установи.

Незважаючи на неодноразові роз`яснення суду про необхідність добросовісно виконувати обов`язки потерпілого, зокрема виконувати судові рішення, що стосуються його особи, і завчасно надавати документальні підтвердження причин неявки в судові засідання, потерпілий належним чином на роз`яснення суду не реагував, демонструючи зухвалість та неповагу до нього.

Захисник, також звернувши увагу суду на вказані факти і можливість виправити помилки, допущені під час проведення досудового розслідування, звернувся до суду з клопотанням про визнання недопустимим як доказу у даному кримінальному провадженні висновку судовомедичної експертизи № 41 від 03.09.2015р.

Ухвалою Борзнянського районного суду від 11.08.2016 року вказане клопотання судом задоволено.

В судовому засіданні потерпілому ОСОБА_6 судом роз`яснювались наслідки звернення захисника з вказаним клопотанням у випадку його задоволення. Проте після роз`яснення він заявив суду про категоричну відмову від проходження комісійної судовомедичної експертизи.

Відповідно до ст.242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Примусове залучення особи для проведення медичної або психіатричної експертизи здійснюється за ухвалою слідчого судді, суду.

Зі змісту даної статті вбачається, що примусове залучення особи для проведення медичної експертизи кримінальнопроцесуальним законодавством передбачено, але механізм застосування не визначений.

Тому суд вважає, що вбачаються підстави для застосування закону за аналогією.

Так, відповідно до положень ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити:

1) характер і ступінь ушкодження здоров`я;

2) психічний стан особи;

3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Водночас ст.146 ЦПК України передбачає, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином у даному кримінальному провадженні відсутні докази, які надають протизаконним діям особи кваліфікуючої ознаки, а саме що обвинуваченим ОСОБА_5 було заподіяно потерпілому ОСОБА_6 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Отже суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ст.125 ч.2 КК України.

Відповідно до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Статтею 128 КПК України передбачено що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Керуючись статтями 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.125 ч.2 КК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 ч.2 КК України визнати невинуватим і виправдати.

У задоволенні цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 на його користь матеріальних збитків на суму 682,80 грн. та моральної шкоди у розмірі 50000 грн. - відмовити.

Цивільний позов, заявлений прокурором Борзнянського відділу Бахмацької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Борзнянської ЦРЛ про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину в розмірі 1945,93 грн. залишити без розгляду.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів через Борзнянський районний суд.

Суддя
Борзнянського районного суду ОСОБА_1