Код суду 233 Справа № 233/4619/16-к
Вирок
Іменем України
11 листопада 2016 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ромни Сумської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, неодружений, дітей не має, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , проходить службу на посаді старшого навідника 1-го аеромобільно-десантного взводу 1-ої аеромобільно-десантної роти (ВОС-102803Д), солдата, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, суд,
11.06.2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року №15/2015, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Роменсько-Недригайлівським ОРВК Сумської області ОСОБА_4 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 16.07.2015 року №153 був призначений на посаду старшого навідника 1-го аеромобільно-десантного взводу 1-ої аеромобільно-десантної роти (ВОС-102803Д) цієї ж військової частини, на якій проходить військову службу по теперішній час.
Проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Проте, 20 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив військову частину - ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконав, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір до повернення до військової частини - ПП НОМЕР_1 , та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
27 березня 2016 року військовою службою правопорядку у Збройних Силах України солдат ОСОБА_4 був зупинений на блокпосту в м. Краматорськ Донецької області та доставлений до військової частини - ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де приступив до виконання своїх службових обов`язків.
28 березня 2016 року солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у військовій частині - ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив військову частину - ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконав, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи заходів до повернення до військової частини - ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
15 вересня 2016 року військовою службою правопорядку у Збройних Силах України солдата ОСОБА_4 було доставлено до військової прокуратури Донецького гарнізону в АДРЕСА_3 , де останній повідомив, що не бажає повертатися до військової частини.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, та пояснив, що він дійсно був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . Він мав бажання служити, але з іншими військовослужбовцями у нього склалися неприязні відносини через те, що багато хто з них зловживав алкогольними напоями. Наприкінці січня або на початку лютого 2016 року в його батька стався інсульт, він дуже через це переживав. Крім того, його батько взагалі є інвалідом ІІ групи. Обставини, що склалися, в своїй сукупності дуже вплинули на нього, він перебував в стані сильного стресу, скучив за рідними, і в двадцятих числах лютого, точно вже сказати не може, він вирішив втекти додому, що і зробив. Приблизно через місяць після цього на блокпості в АДРЕСА_2 , куди він поїхав до своєї дівчини, його затримали та доставили до військової частини, однак наступного дня він знову втік. Повертатись на військову службу в ту ж саму військову частину в теперішній час він не бажає, але хотів би служити в якійсь іншій військовій частині. Розкаявся в скоєному.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується посередньо.
Медичними довідками та іншими документами підтверджено, що батько ОСОБА_4 ОСОБА_5 , 1970 року народження, є інвалідом ІІ групи, страждає на хронічне психічне захворювання, за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.08.2015 року визнаний недієздатним.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину і вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не виявлено.
При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченого повинно бути пов`язано з позбавленням волі на мінімальний строк, передбачений санкцією відповідної частини статті кримінального закону, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Беручи до уваги те, що обвинувачений скоїв злочин вперше, щиро розкаявся в скоєному, співпрацював з органами досудового розслідування, брав участь в проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки відсутні відомості щодо нього, які давали б підстави стверджувати про його підвищену суспільну небезпеку, як особистості, і до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти командира військової частини або до уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до командира військової частини або до уповноваженого органу з питань пробації.
Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: