АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1228/16-к Номер провадження 11-кп/786/786/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.183 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0000646 від 09.06.16, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-16.02.2003 року Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 07.09.2004 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області, за ч.1 ст. 249 КК України, до сплати штрафу у розмірі 500 грн.;

- 30.09.2008 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області, за ч. 1 ст. 164 КК України, до 80 годин громадських робіт;

- 06.10.2008 року Крюківським районним судом Полтавської області, за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 30.09.2010 року Керчинським міським судом АР Крим, за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- 02.03.2011 року Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 19.11.2011 року кременчуцьким районним судом Полтавської області, за ч.1 ст. 185 КК України, до сплати штрафу у розмірі 850 грн.;

- 29.07.2015 року Комсомольським міським судом Полтавської області, за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки, -

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_10 за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.07.2015 та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання вказано рахувати з 11 липня 2016 року. В строк відбування покарання зараховано судом термін перебування під вартою за попереднім вироком з 17 червня 2016 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 3507 грн. 38 коп. та компенсацію моральних збитків у сумі 2000 грн.

По справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, 08 червня 2016 року, близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 прибув на територію гаражного товариства № НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_2 , де таємно, повторно, шляхом злому замків проник до гаражу № НОМЕР_2 в блоці №4 звідки викрав: велосипед марки «ARDIS», вартістю 1800 грн., універсальну шліфувальну машинку «ТЕХАС», вартістю 507,38 грн., три диски для шліфувальної машинки загальною вартістю 300 грн. та зарядний пристрій для акумулятора марки «МАСН 214» чорного кольору, вартістю 900 грн., спричинивши власнику викраденого майна ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 3507,38 гривень.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржуючи фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації його дій, просить змінити вироку в частині призначеного покарання та пом`якшити йому покарання за скоєний злочин. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд при визначенні виду та міри покарання не прийняв до уваги наявність на утриманні обвинуваченого матері та батька похилого віку, які мають ряд тяжких захворювань, неповнолітнього сина, хворого на цукровий діабет.

Також вирок суду оскаржений прокурором, в апеляційній скарзі якого ставиться питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, з ухваленням нового вироку, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, остаточно визначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Судом належним чином не враховано тяжкість вчиненого злочину, наявність 8 судимостей, з яких 3 за вчинення корисливих злочинів та вчинення злочину в період іспитового строку, що свідчить про глибоку деформацію життєвих принципів та орієнтирів обвинуваченого. Окрім цього, обвинувачений ніде не працює, суспільно-корисною працею не зайнятий, веде маргінальний спосіб життя.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляції, прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала апеляцію прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна, тобто крадіжці, вчиненій повторно, з проникненням у приміщення, передбаченій ч.3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного за вчинений злочин ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість пом`якшення призначеного судом покарання за вчинення злочину проти власності є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Безпідставними також є твердження в апеляційній скарзі прокурора про м`якість обраного судом обвинуваченому покарання.

Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який щиро кається, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 , який раніше систематично притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення різного роду злочинів, у тому числі і за корисливі злочини, на шлях виправлення не став, не працював, злочин вчинив в період іспитового строку, що свідчить про стійку злочинну спрямованість обвинуваченого.

Із мотивувальної частини вироку видно, що при обранні покарання, суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який характеризується посередньо, а також визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, врахувавши відсутність обставин, що обтяжують покарання та призначив винному покарання, необхідне та достатнє для його виправлення.

Наявність на утриманні обвинуваченого малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який хворіє на тяжку хворобу, згідно виписки з медичної карти хворого/ а.п. 83/, не спростовують правильність висновків суду з приводу призначеного покарання.

На переконання колегії суддів, наведене не є таким, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 злочину та дає підстави для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання.

Інших обставин, які б характеризували ОСОБА_8 виключно з позитивної сторони та могли б стати підставою для пом`якшення покарання, не доведено обвинуваченим і під час апеляційного розгляду.

Покарання ОСОБА_8 призначене в межах санкції даної статті із правильним застосуванням правил ст. 71 КПК України, оскільки він вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Дана норма закону місцевим судом дотримана, а тому підстав для зміни вироку суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене, підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів не знаходить.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 без зміни.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання призначеного ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 17.06.2016 по 07.11.2016 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4