Справа № 554/4063/16-к
Дата документу 25.10.2016
Справа № 554/4063/16-к
Провадження № 1-кп/554/280/2016
В И Р О К
Іменем України
25 жовтня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0000356 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Байрак Велико-Багачанського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, судимого

11 липня 2012 року Велико-Багачанським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 69, ч. 2 ст. 289, 69 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

15 жовтня 2012 року Велико-Багачанським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 289, 69 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за попереднім у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18 червня 2014 року невідбуту частину покарання у виді 1 року 6 місяців і 23 днів позбавлення волі замінено виправними роботами з утриманням в дохід держави 20% його заробітку та звільнено з місць позбавлення волі 25 червня 2014 року. 18 серпня 2014 року ухвалою Велико-Багачанського районного суду Полтавської області звільнено від відбування покарання відповідно до Закону України від 7 серпня 2014 року «Про амністію в 2014 році»

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в :
Е п і з о д № 1. 31 січня 2016 року, близько 00 год. 10 хв., обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, пройшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де шляхом розбиття скла, проник до салону автомобіля марки «Шевроле Авео» д. н. з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , та вирвавши дроти з замка запалення, намагався запустити двигун і незаконно заволодіти транспортним засобом. Не вчинивши усіх дій, які обвинувачений вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, останній був затриманий потерпілим на місці вчинення кримінального правопорушення. При спробі незаконного заволодіння транспортним засобом обвинувачений спричинив деформацію лівого переднього крила, пошкодження лівого бокового дзеркала, ручки задніх лівих дверей, декоративного ковпака лівого заднього колеса, кришки панелі приладів, електропроводки, правої та лівої пластикових накладок на бокових дверях, правого переднього бокового скла, завдавши тим самим потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1694,35 грн.

Е п і з о д № 2. Після того, як він був виявлений потерпілим під час незаконного заволодіння транспортним засобом та спробі останнього припинити злочинну діяльність обвинуваченого, ОСОБА_8 , вийшовши із салону автомобіля, вчинив напад на потерпілого, в ході якого наніс один удар кулаком в область правого ока та два удари в голову, чим спричинив йому закриту черепно-мозкову травму, забійну рану голови та припухання м`яких тканин голови, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синець та садно шкіри нижніх кінцівок, які кваліфікуються як у і своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів та заявлений по справі цивільний позов визнав частково, зазначивши, що він дійсно за вказаних вище обставин намагався незаконно заволодіти транспортним засобом потерпілого, в ході якого спричинив ті пошкодження автомобіля, які зазначені в обвинувальному акті. В межах цього він визнав і заявлений потерпілим по справі цивільний позов. Категорично заперечив факт заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, наголосивши, що останнього він не бив, а навпаки той побив його при спробі заволодіння транспортним засобом і спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження. В зв`язку з цим він не визнав і заявленого потерпілим цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, вважаючи, що такої він не заподіював. Каючись у вчиненому, він просив його суворо не карати та призначити йому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Оскільки обставини справи по епізоду № 1 ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини по епізоду № 2, його винуватість у цьому підтверджується сукупністю зібраних та перевірених під час розгляду в суді доказів.

Е п і з о д № 2
Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 31 січня 2016 року, близько 00 год. 10 хв., він почув, що спрацювала сигналізація на його автомобілі «Шевроле Авео» д. н. з. НОМЕР_1 , який знаходився в дворі будинку, в якому він проживає. Він зразу ж вибіг на вулицю та побачив, що бокове вікно в дверях біля переднього пасажирського сидіння в автомобілі вибите, а за кермом автомобіля знаходиться обвинувачений, який намагається запустити двигун автомобіля. Коли він зажадав, щоб той припинив свої протиправні дії, останній вискочив з автомобіля та напав на нього, нанісши йому один удар кулаком в область ока, а гострим предметом, який у нього був в руці, по голові. Захищаючись, він почав з ним битися, схопивши його та поваливши на землю. Там вони продовжували боротись. В процесі цієї боротьби він вирвався від обвинуваченого, став кричати та кликати на допомогу сусідів та попросив дружину викликати швидку медичну допомогу і поліцію. Після прибуття поліції обвинувачений був затриманий. Під час спроби заволодіння його автомобілем обвинувачений спричинив деформацію лівого переднього крила, пошкодження лівого бокового дзеркала, ручки задніх лівих дверей, декоративного ковпака лівого заднього колеса, кришки панелі приладів, електропроводки, правої та лівої пластикових накладок на бокових дверях, правого переднього бокового скла автомобіля, завдавши йому матеріального збитку на загальну суму 1694,35 грн., який він просить стягнути з останнього на його користь відповідно до заявленого позову. Він також просить стягнути з обвинуваченого п`ятнадцять тисяч грн. завданої йому моральної шкоди, яка полягає в заподіяних йому тілесних ушкодженнях та фізичній болі, моральних стражданнях і душевних переживаннях, яких він зазнав під час нападу на нього з боку обвинуваченого.

Факт нападу на потерпілого за обставин, викладених останнім, підтвердила також під час допиту в суді свідок ОСОБА_9 , його дружина. При цьому вона зазначила, що коли спрацювала сигналізація на автомобілі, то вона розбудила чоловіка і той вийшов на вулицю. Через деякий час вона вийшла за ним і побачила, що чоловік з кимсь бився, обличчя його було в крові. Чоловік сказав їй, щоб вона викликала поліцію і швидку медичну допомогу, а також, що особа, з якою він бився, намагалася заволодіти автомобілем. Вона викликала поліцію, після прибуття якої було встановлено, що нападником є обвинувачений. Він був п`яний, вів себе агресивно, говорив, що проживає десь в Шишацькому районі Полтавської області. Саме він спричинив тілесні ушкодження її чоловікові, що вона бачила безпосередньо. До цього у чоловіка ніяких ушкоджень не було. Вона також бачила пошкодження на автомобілі, які обвинувачений спричинив при спробі заволодіння ним.

Свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , сусіди потерпілого, підтвердили, що в ніч на 31 січня 2016 року вони чули крики ОСОБА_6 про допомогу, виходили на вулицю та бачили, що на снігу лежав обвинувачений, а також, що у потерпілого була кров на обличчі і голові. Останній розповідав їм, що обвинувачений намагався заволодіти його автомобілем «Шевроле Авео» д. н. з. НОМЕР_1 , який стояв у дворі, а коли він виявив це, то той його побив. На місце пригоди були викликані поліція та карета швидкої медичної допомоги.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 390 від 30 березня 2016 року (а. п. 100-101) у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості можна розділити на декілька груп:

- до першої групи відносяться: закрита черепно-мозкова травма, забійна рана та припухання м`яких тканин голови, які кваліфікуються лише в своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

до другої групи відносяться: синець та садно шкіри нижніх кінцівок, які кваліфікуються як в своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у спричиненні ним потерпілому легких тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому суд враховує логічну послідовність показань потерпілого, які підтверджуються іншими доказами по справі і їм відповідають. Оцінюючи його показання, суд виходить з того, що на власність потерпілого, чого не заперечує і сам обвинувачений, визнаючи вину у цьому, було здійснено напад з метою заволодіння нею. Захищаючи своє майно, потерпілий вийшов та намагався умовляннями припинити протиправні дії обвинуваченого, який був у нетверезому стані. При цьому у потерпілого, що було встановлено в суді, ніяких тілесних ушкоджень не було. Обвинувачений, який до цього вже вчиняв аналогічні протиправні дії, за які був засуджений, не маючи наміру припиняти їх, напав на потерпілого та почав бити його.

Системний аналіз доказів, які були досліджені в суді, свідчить про те, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, могли бути отримані ним лише внаслідок дій обвинуваченого. Будь-яких доказів, які б спростовували це, стороною захисту не надано, а заперечення обвинуваченим факту їх спричинення суд розцінює лише як спосіб захисту від обвинувачення, що є його правом. При цьому суд враховує відсутність будь-яких об`єктивних підстав для обмови потерпілим обвинуваченого, якого останній до подій 31 січня 2016 року не знав.

Судом при розгляді матеріалів кримінального провадження не встановлено, що ці тілесні ушкодження потерпілий міг отримати в інший час або в іншому місці. Ймовірність цього спростовується також висновком судово-медичного експерта про механізм їх отримання, про що зазначено вище.

Отже, на підставі наведеного суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого і по факту заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у незакінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинені повторно, за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України (епізод № 1), а по епізоду № 2 за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він своїми діями умисно заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину по епізоду № 1 його злочинної діяльності.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, суд визнає вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що впливають на призначення покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних аналогічних злочинів, має не погашену у визначеному законом порядку судимість, зухвалість проявлену під час скоєння злочинів, яка є свідченням суспільної небезпечності його особи, нетривалість періоду, який минув після відбуття ним покарання за попередні злочини, а також недієвість впливу на його виправлення і перевиховання заходів стимулу, вжитих судом при призначенні покарання за попередніми вироками, зокрема статті 69 КК України, характеристику його особи, те, що злочини ним вчинено в стані алкогольного сп`яніння, його поведінку як під час скоєння злочинів, так і після цього, ставлення до скоєного, не вжиття ним заходів до відшкодування збитків потерпілому, відсутність стійких соціальних зв`язків та небажання займатися суспільно-корисною діяльністю, і приходить до висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, а також реабілітації. При цьому суд враховує також думку потерпілого, який наполягає на суворому покаранні обвинуваченого в межах, встановлених законом.
Оскільки обвинувачений засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, то суд вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Потерпілим ОСОБА_6 по справі заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної на суму 6624,37 грн. та моральної на суму 15000 грн. шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтями 1166, 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

В добровільному порядку збитки, завдані злочином не відшкодовувались.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілому збитків на суму пошкодженого його майна та витрат, понесених на його відновлення, а саме 6624,37 грн.

Суд вважає, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення злочину щодо нього він зазнав інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоду його здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в його житті. Ним було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, йому в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави судовий збір за подання потерпілим позову про відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати також підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_8 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 та ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України на п`ять років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна;

за ч. 2 ст. 125 КК України на шість місяців арешту.

Остаточне покарання визначити за сукупністю злочинів за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Початок строку відбування покарання рахувати з 25 жовтня 2016 року.

До набрання вироком законної сили обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення по цій справі у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 25 жовтня 2016 року до набрання вироком законної сили.

Задовольнити заявлений по справі потерпілим цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і стягнути з обвинуваченого на його користь 6624,37 грн. матеріальної та 15000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави 921,60 грн. судових витрат, а також 1450 грн. судового збору.

Речові докази, які передані на зберігання потерпілому, - повернути йому ж.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1