АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/239/16-к Номер провадження 11-кп/786/647/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого адвоката ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше не судимого, -

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі.

на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, та періодично з`являтися туди для реєстрації та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, та періодично з`являтися туди для реєстрації та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

За вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за вчинення хуліганських дій за таких обставин.

14 січня 2016 року, близько 11 год. обвинувачені Москвін та ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли до магазину «Оптовичок» в с.Максимівка Кременчуцького району Полтавської області та здійснивши покупки, біля каси магазину стали посипати зерном, розмовляючи при цьому в підвищеному тоні та виражаючись нецензурними словами. Далі в присутності покупців та працівників магазину, порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, стали вимагати у касира ОСОБА_13 налити їм спиртні напої за те, що вони посипали магазин зерном. Коли ОСОБА_13 відмовила їм у цьому, стали вести себе зухвало, продовжували виражатись нецензурними словами, порушивши звичну роботу магазину та стали роботи запис в «Книзі скарг і пропозицій». Коли завідуюча магазином ОСОБА_14 зробила їм зауваження щодо їх непристойної поведінки, стали вимагати в неї дати їм випити, а отримавши відмову та вимогу покинути приміщення магазину, ОСОБА_8 схопив її руку.

Потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи в магазині та виконуючи роботу працівника магазину втрутився в ситуацію, сказав ОСОБА_14 піти до службового приміщення та попросив обвинувачених, які раніше не були йому знайомі, покинути приміщення. Обвинувачені стали перечити ОСОБА_15 , при цьому виражатись нецензурною лайкою. Між ними виникла штовханина, в ході якої ОСОБА_12 вдарив потерпілого кулаком в обличчя, і вони впали на підлогу. Мулявка будучи зверху став наносити ОСОБА_10 удари руками по обличчю і по інших частинах тіла, а ОСОБА_16 став бити його руками і ногами по всьому тілу, наносячи численні удари. Дії обвинувачених, від яких потерпілий ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження, припинили сторонні особи.

Відповідно до висновку судово медичної експертизи № 27 від 3.02.2016 року у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, що викликали струс головного мозку; синців на нижній повіці лівого ока, в скроневій ділянці зліва, закритого перелому кісток носу; синця на лівому скаті носа,садна в лівій скроневій ділянці.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 не погоджуючи з вироком суду, просить його скасувати , а матеріали провадження направити на новий судовий розгляд, в зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17 , яка пояснювала, що у Мулявки був складний ніж з кнопкою викиду. Даній обставині не була надана відповідна оцінка органами досудового слідства та судом, що суттєво вплинуло на кваліфікацію злочину. Просить провести часткове судове слідство, та допитати свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

В доповненнях до апеляційної скарги вказує на неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, вважаючи , що останні повинні були бути засудженими за ч.4 ст. 296 КК України, а не за ч. 2 цієї статті. Зазначає також, що судом не в повному об`ємі був задоволений його цивільний позов. Зокрема його не задовольняє сума стягнутої на його користь моральної шкоди, яку він вважає замалю. Просить вирок щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_16 скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 на підтримання апеляційної скарги, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , які просили вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення, прокурора ОСОБА_6 , який просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який вони засуджені, ґрунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно і об`єктивно досліджених судом доказах та є обґрунтованими.

Фактичні обставини встановлені правильно.

Твердження в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_10 , про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 під час бійки з ним ножа та погрозу його застосування і в зв`язку з цим неправильну кваліфікацію дій останнього, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами кримінального провадження, які в своїй сукупності не містять будь яких підтверджень щодо наявності чи погроз застосування ОСОБА_12 ножа під час бійки з потерпілим.

Таких об`єктивних даних не здобуто і в ході, як досудового так і судового слідства.

Місцевим судом надана правильна оцінка матеріалам провадження та показанням самого потерпілого ОСОБА_10 , а також свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_13 та ін. наданих ними в судовому засіданні, згідно яких вбачалось, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході сварки повалив потерпілого на землю та сівши на нього зверху бив руками по обличчю та інших частинах тіла, а обвинувачений ОСОБА_7 бив руками і ногами по всьому тілу. Про погрози потерпілому ножем з боку ОСОБА_8 , ніхто не вказував.

При цьому, в судовому засіданні суду першої інстанції та під час судових дебатів, потерпілий ОСОБА_10 підтримав обвинувачення висунуте прокурором щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 саме за ч.2 ст. 296 КК України та не заявляв про невірну кваліфікацію злочину.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_8 ніж не розкривав та ним йому не погрожував, але саму наявність ножа потерпілий сприймав так, що можливо у майбутньому обвинувачений буде ним йому погрожувати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно кваліфіковано дії, як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_7 за ч.2 ст.296 КК України.

При обранні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, особу обвинувачених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, вчинили злочин вперше, позитивно характеризуються, їх відношення до вчиненого, молодий вік, та обґрунтовано визнав ці обставини такими, що пом`якшують покарання. Правильно судом враховано і обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перевиховання обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства зі звільненням їх від відбування покарання з випробуванням застосувавши ст. 75 КК України.

Обране місцевим судом покарання, на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та попередження вчинення ними нових злочинів і підстав для його погіршення не вбачається.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо стягнення з обвинувачених моральної та матеріальної шкоди на користь потерпілого, дійшов до правильного висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині, яка знайшла своє підтвердження та належно мотивував своє рішення.

Так матеріальні збитки повністю задоволені в частині, що була документально підтверджена потерпілим.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Точних критеріїв майнового виразу моральної шкоди немає і не може бути. Не містить законодавство й визначення способів обчислення її розміру, а окреслює лише критерії, які впливають на його визначення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 , суд першої інстанції навів у своєму рішенні відповідні мотиви, зокрема врахував фізичні та психологічні страждання останнього, що були завдані обвинуваченими в наслідок вчиненого щодо нього злочину, зміну звичного способу життя, перебування в лікувальному закладі, та виходячи із принципів справедливості, розумності та виваженості, визначив достатній та справедливий на думку колегії судів, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинувачених на користь потерпілого. Підстав для збільшення моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону і підстав для його зімни чи скасування не вбачає.

Керуючись, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3