Справа №490/5956/15-к 21.09.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2015 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєві, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
якою, задоволено клопотання заступника начальника МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
представник КВІ
Центрального району ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва відносно ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення його для відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 р,, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2015 року задоволено клопотання заступника начальника МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 вважає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що інспектор Центрального МВ КВІ УДПтС України у Миколаївській області ОСОБА_8 порушила вимоги ст. 166 КВК України, а саме перед направленням до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням повинно було передувати письмове застереження особи, яка ухиляється від виконання покладених на неї судом обов`язків. Проте, як зазначає апелянт, в матеріалах справи ОСОБА_6 такого застереження немає, також відсутні будь які дані, чи застосовувався до ОСОБА_6 привід у зв`язку з порушенням ним покладених на нього судом обов`язків.

Звертає увагу, що в своїх поясненнях від 05.01.2015р. засуджений ОСОБА_6 повідомив інспектора ОСОБА_8 проте що поновив стосунки з колишньою дружиною та мешкає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість інспектор ОСОБА_8 винесла постанову без дати про встановлення ОСОБА_6 днів явок для реєстрації, вказавши в поданні неправильну адресу проживання ОСОБА_6 тим самим ввела в оману суд, що призвело до порушення прав ОСОБА_6 , оскільки подання про скасування звільнення його від відбування покарання з випробуванням проведено без участі останнього.

Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_6 за час відбування покарання з випробуванням скоював правопорушення, за які притягувався до адміністративної відповідальності, зловживав спиртними напоями, порушував громадський порядок, тощо.

Крім того апелянт вказує, що суд по справі ОСОБА_6 неодноразово переносився з технічних причин та у зв`язку з відсутністю відомостей про виконання ухвали суду про привід ОСОБА_6 , та зазначає, що в порушення ст. 412 КПК України у всіх повідомленнях про дату та час розгляду справи відсутні будь які дані про те, що вони отримувались самим ОСОБА_6 , або іншими особами для їх передачі за належністю, що призвело в свою чергу до порушення права засудженого на захист, передбаченого ст. 20 КПК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно ухвали суду, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014р. ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк встановлено 2 роки. Відповідно ст. 76 КК України ОСОБА_6 був зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти в органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
05.01.2015 року ОСОБА_6 був ознайомлений з порядком відбування покарання, зі своїми правами та обов`язками, попереджений про відповідальність за ухилення від виконання обов`язків, покладених судом та за скоєння повторного злочину. Також йому була винесена постанова про встановлення днів явок для реєстрації, відповідно до якої він зобов`язаний з`являтися до КВІ Центрального району УДПтСУ в Миколаївській області для реєстрації один раз на місяць в перший та третій четвер кожного місяця.
04.06.2015 р. та 18.06.2015 р. двічі поспіль ОСОБА_6 на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції без поважної причини не з`явився, відсутній за місцем свого проживання. Згідно пояснення матері засудженого від 07.06.2015 р., її син ОСОБА_6 на протязі місяця за місцем свого проживання не проживає, зловживає спиртними напоями, застосовував відносно неї фізичне насилля та викрав її мобільний телефон. На теперішній час засуджений продовжує ухилятися від виконання умов звільнення від відбування покарання з випробуванням та обов`язків, покладених на нього судом.
В клопотанні заступника начальника Центрального МВ КВІ УДПтС України у Миколаївській області ставиться питання про відміну звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання до місць позбавлення волі в зв`язку з тим, що засуджений відповідних висновків не зробив, без поважних причин не з`являється на реєстрацію.
Задовольняючи клопотання заступника начальника Центрального МВ КВІ УДПтС України, суд послався на те, що ОСОБА_6 з 04.06.2015р. систематично не з`являється на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції, не повідомив про зміну свого місця проживання. Обов`язки, покладені вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року не виконує. На думку суду, засуджений ОСОБА_6 не довів бажання стати на шлях виправлення.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без зміни, дослідивши матеріали судової справи, особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Згідно матеріалів провадження, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014р. ОСОБА_6 був засуджений за ч. ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк встановлено 2 роки. Відповідно ст. 76 КК України вироком суду на ОСОБА_6 були покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти в органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
05.01.2015 року ОСОБА_6 був ознайомлений з порядком відбування покарання, зі своїми правами та обов`язками, попереджений про відповідальність за ухилення від виконання обов`язків, покладених судом та за скоєння повторного злочину. Також він був ознайомлений з постановою про встановлення днів явок для реєстрації, відповідно до якої він зобов`язаний з`являтися до КВІ Центрального району УДПтСУ в Миколаївській області для реєстрації в перший та третій четвер кожного місяця.
Проте, 04.06.2015 р. та 18.06.2015 р. ОСОБА_6 на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції не з`явився без поважних причин, що підтверджується даними листка реєстрації КВІ Центрального району УДПтСУ в Миколаївській області.
Крім того , ОСОБА_6 не повідомивши кримінально-виконавчу інспекцію змінив місце свого мешкання.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що засуджений ОСОБА_6 не виконує покладені на нього обов`язки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення і обґрунтовано направив ОСОБА_6 для відбування призначеного покарання.
Посилання захисника на те , що судом не вірно зазначено, що ОСОБА_6 не повідомивши кримінально-виконавчу інспекцію змінив місце проживання , а також про порушення інспектором КВІ Центрального району УДПтСУ в Миколаївській області, яка контролювала виконання вироку, вимог ст.166 КВК України є безпідставними.
Так, із матеріалів провадження вбачається, що постійним місцем проживання ОСОБА_6 є АДРЕСА_1 про що зазначено у вироку Заводського районного суду, тому судом обґрунтовано було направлено розпорядження про виконання вироку стосовно ОСОБА_6 до КВІ Центрального району.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 попередив інспектора про зміну місця проживання є безпідставними, оскільки в поясненнях, які ОСОБА_6 надав інспектору КВІ Центрального району 5 січня 2015 року , засуджений зазначив, що з січня 2015 року він постійно проживає у своєї матері за адресою АДРЕСА_1 . Ця ж адреса вказана і в анкеті засудженого, складеній 05.01.2015 р.
Те, що ОСОБА_6 тривалий час був відсутній за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 підтверджується пояснення матері засудженого від 07.06.2015 р., в яких вона вказує, що її син ОСОБА_6 на протязі місяця за місцем свого проживання не проживає, зловживає спиртними напоями, застосовував відносно неї фізичне насилля та викрав її мобільний телефон.
Дані обставини також підтвердила в судовому засіданні інспектор КВІ Центрального району ОСОБА_8 , яка пояснила, що ОСОБА_6 двічі 4 та 18 червня 2015 року не з`явився на реєстрацію до КВІ, 7 червня 2015 року виходом на місце проживання ОСОБА_6 вона встановила, що він за адресою АДРЕСА_1 не проживає більше місяця, зі слів матері їй стало відомо, що ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, його місце проживання матері не відомо. Тому 22 червня 2015 року вона підготовила до Центрального районного суду м. Миколаєва подання про направлення ОСОБА_6 для відбування покарання, оскільки він двічі без поважних причин не з`явився на реєстрацію та без повідомлення КВІ змінив місце свого проживання, що є порушенням обов`язків покладених на ОСОБА_6 вироком суду.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 не заперечував, що він двічі 4 та 6 червня 2015 року не з`явився на реєстрацію до КВІ та змінив місце свого проживання, проте не зміг навести поважних причин неявки на реєстрацію. Доводи засудженого про те, що він повідомляв інспектора КВІ про зміну свого місця проживання спростовуються поясненнями інспектора ОСОБА_8 та даними матеріалів провадження та особової справи засудженого із яких вбачається, що ОСОБА_6 власноручно в своїх поясненнях та в анкеті засудженого вказав місцем свого постійного проживання АДРЕСА_1 , будь які заяви ОСОБА_6 про зміну місця проживання в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції вірно та повно встановив всі фактичні обставини, і вірно прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не виконує покладені на нього вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014р. обов`язки. Рішення суду про скасування звільнення від відбування покарання та направлення ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014р. є обґрунтованим, та вмотивованим, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2015 року, якою задоволено клопотання заступника начальника МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді