УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №294/72/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №294/72/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2016 року відносно
раніше судимого: 29.12.2014р. Чуднівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.; 08.06.2015р. Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.185, 75, 76 КК України - на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 ч.1 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, -
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, вважаючи призначене судом покарання занадто суворим і просить призначити йому більш м`яке покарання. Просить належно врахувати хворобливий стан здоров`я його та матері, щире каяття у вчиненні правопорушень. Посилаючись на зазначене, вважає, що є всі належні підстави для застосування відносно нього положень ст.69 КК України та ч.5 ст.72 КК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 08.06.2015 року призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 08.06.2015 р. з призначенням ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислено з 18 год. 30 хвил. 27 березня 2016 р.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишено попередній -тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави вартість проведення судових експертиз у розмірі 615,72 грн.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 27.04.2015 р., близько 12 год. ОСОБА_7 , знаходячись як пасажир в салоні автомобіля марки «Mitsubishi» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_9 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна із вказаного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись можливістю вільного доступу до майна, ОСОБА_7 таємно викрав мобільний телефон Аррlе 4, який знаходився в салоні автомобіля марки ««Mitsubishi»» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 4000 грн.
Викрадений мобільний телефон марки Аррlе 4 ОСОБА_7 виніс з салону автомобіля марки ««Mitsubishi»» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Крім того, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.
Так, в ніч з 26 на 27 березня 2016 р. у ОСОБА_7 , який перебував поблизу будинку №6-Д по вул. Житомирській в м. Чуднів Житомирської області, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Фіат Флоріно» (держаний номерний знак НОМЕР_2 ), що належить ОСОБА_10 , який знаходився на асфальтобетонній доріжці житлової зони навпроти дверей під`їзду №4 вищевказаного будинку.
Реалізуючи свій злочинний умисел щодо незаконного заволодіння автомобіля марки «Фіат Флоріно» (держаний номерний знак НОМЕР_2 ), ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до вказаного автомобіля та, відкривши незамкнені водійські двері, сів за водійське сидіння. Здійснивши необхідні дії, ОСОБА_7 за допомогою ключів, які знаходилися в замку запалювання автомобіля марки «Фіат Флоріно» (держаний номерний знак НОМЕР_2 ), привів в дію двигун автомобіля та, керуючи ним, поїхав в особистих справах в с. Гордіївка Романівського району Житомирської області.
В подальшому, у першій половині цього ж дня ОСОБА_7 , сівши за кермо автомобіля марки «Ріаі Ріогіпо» (держаний номерний знак НОМЕР_2 ), виїхав вказаним транспортним засобом з с. Гордіївка Романівського району Житомирської області в напрямку смт. Романів Житомирської області, але, з огляду на закінчення пального, зупинився на дорозі в с. Врублівка Романівського району Житомирської області, де останнього виявили працівники поліції.
Своїми умисними діями, які виразились в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 доводи про те, що йому призначено надмірно суворе та явно несправедливе покарання не можна визнати обґрунтованими.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Так, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, при цьому, суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував обставини вчинення зазначених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та тяжкість, обставини, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він раніше судимий та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив нові - тяжке і середньої тяжкості умисні кримінальні правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (що є обставиною, яка обтяжує покарання), а також повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого (що є обставиною, яка пом`якшує покарання) достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Документи, які б підтверджували хворобливий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та його матері, про що зазначається в апеляційній скарзі, ні в ході судового розгляду провадження в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного провадження обвинуваченим надано не було, такі дані в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та на переконання колегії суддів є справедливим і відповідним меті покарання.
Одночасно, вищенаведені обставини в своїй сукупності виключають застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання положень ст.69 КК України.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого - відсутні.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Романівського районного суду Житомирської області від 22 липня 2016 року щодо нього без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 27 березня 2016 року по 28 вересня 2016 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :