Ухвала
іменем україни
27 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 175 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_5 матеріальну шкоду на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в розмірі 18 373 грн та 23 628, 20 грн відповідно.
Також вирішене питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що обвинувачення ґрунтується на сфальсифікованих доказах, а саме на його підроблених підписах у трудових книжках потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Крім того, усупереч положенням ст. 242 КПК, суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про проведення почеркознавчої експертизи цих документів. Вважає незаконним стягнення з нього матеріальної шкоди на користь потерпілих, оскільки заборгованість по заробітній платі може стягуватися лише з коштів підприємства у якому працювала особа, що завдала шкоду під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 , будучи директором приватного підприємства «Марковський і К», що розташоване за адресою: м. Харків, пров. Плетньовський, 9-А, будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, у порушення вимог ч. 4, 7 ст. 43 Конституції України, ч. 5 ст. 97, ст. 115 КЗпП України та ч. 3 ст. 15, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР умисно безпідставно не заплатив заробітну плату бухгалтерам підприємства більш ніж за один місяць, зокрема: ОСОБА_9 за період з 01 червня 2012 року по 30 серпня 2013 року та ОСОБА_8 за період з 01 червня 2012 року по 18 березня 2014 року на загальну суму 42 001, 20 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є законним та обґрунтованим.

Зокрема, зазначені висновки суду ґрунтуються на показаннях самого засудженого, який не заперечував, що ПП «Марковський і К» мав заборгованість по заробітній платі та показаннях ОСОБА_9 та ОСОБА_8 щодо заборгованості кожній із них по виплаті заробітної плати; розрахунково-платіжними відомостями, згідно з якими потерпілим у зазначений період заробітна плата була нарахована, але не виплачена; висновком експерта; даними по персоніфікації та виписками з рахунків з КБ «Приват банк», а також іншими документами пов`язаними з відкриттям та обслуговуванням рахунків, що належать ПП «Марковський і К».
Суд належним чином дослідив докази у кримінальному провадженні, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Усі вони узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а також не спростовані у касаційній скарзі, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 1 ст. 175 КК, оскільки ОСОБА_5 , будучи директором підприємства, в порушення першочергового порядку оплати праці працівників підприємства, не виплачував їм заробітної плати, чим допустив заборгованість по ній за тривалий період часу.

Разом із тим, суд касаційної інстанції погоджується з доводами скарги в частині невірного вирішення заявлених у кримінальному провадженні цивільних позовів по відшкодуванню матеріальної шкоди.

Так, згідно зі ст. 1172 ЦПК, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до положень ст. 175 КК об`єктом злочинного посягання є трудові права потерпілого.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно із законодавством про трудові спори.

Порядок розгляду індивідуальних трудових спорів регламентовано главою XV КЗпП, де передбачено, що трудовий спір вирішується комісією по трудових спорах або місцевим судом за заявою працівника.
З огляду на те, що трудові спори не можуть розглядатись у кримінальному процесі і що об`єктом злочину, склад якого передбачений ст. 175 КК, є трудові, а не майнові права особи, позови про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, тим більше, що відповідачем за такими позовами має бути підприємство, установа чи організація, а не керівник, який притягується до кримінальної відповідальності за ст. 175 КК.
Зважаючи на викладене та ураховуючи, що ОСОБА_5 обіймав на вказаному підприємстві посаду директора, тобто був найманим працівником, стягнення з нього на користь потерпілих заборгованості по заробітній платі, яка хоча і виникла в очолюваному ним підприємстві внаслідок його злочинних дій, на думку колегії суддів, є безпідставним.
Виходячи з наведеного, вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду на підставі ч. 1 ст. 412 КПК в частині вирішення цивільного позову підлягають скасуванню, а кримінальне провадження призначенню до нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
При новому розгляді, суду першої інстанції слід перевірити всі доводи наведені у касаційній скарзі засудженого щодо неправильного застосування судом першої інстанції матеріального закону під час розв`язання цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову скасувати. У цій частині призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3