Справа № 161/7193/16-к
Провадження № 1-кп/161/380/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 27 жовтня 2016 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

Судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

психолога: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Луцьку кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001470, від 01.04.2016 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростишів, Житомирської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

-за ч.1 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ), 01.04.2016 року, близько 11.00 год., знаходячись на міжсходинковій клітці, між першим та другим поверхами, під`їзду № 2, буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно, вчинив розбій, відносно малолітнього потерпілого ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою заволодіння його майном, який був поєднаний із насильством, яке не є небезпечне для життя та здоров`я останнього, та погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_6 , який зазнав нападу.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , у ході розбійного нападу, використовуючи свою перевагу у віці та силі, застосував насильство, яке не є небезпечне для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , що виразилось у придушенні останнього правою рукою в область грудної клітки до стіни, та, утримуючи його в такому положенні, з метою унеможливлення втечі та подавлення його волі до опору, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого, що виразилось у словесній погрозі вбивством, яку потерпілий сприйняв як реальну загрозу його життю. У подальшому ОСОБА_4 вийняв з лівої кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон, марки «Samsung», модель «Grand 2», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , вартість якого становить 2 762 грн. 50 коп., який знаходився у шкіряному чохлі, вартістю 116 грн., із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС-Україна» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, на рахунку якої були грошові кошти в сумі 10 грн., таким чином заволодівши вказаним майном ОСОБА_6 на загальну суму 2 888 грн. 50 коп..

Своїми умисними діями, що виразились у нападі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 , поєднаними із насильством, яке не є небезпечне для життя та здоров`я останнього, та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, який зазнав нападу, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України.

Допитаний в судовому засіданні, з приводу інкримінованого йому даним вироком злочину, обвинувачений ОСОБА_4 , своєї вини не визнав.

Дав показання про те, що він 01.04.2016 року, в дообідній час, знаходячись у приміщенні під`їзду будинку, що по АДРЕСА_2 , а саме між першим та другим поверхами, дійсно, попередньо звернувшись з таким проханням, взяв з рук, раніше незнайомого малолітнього потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон для того, щоб зателефонувати своєму батькові ОСОБА_9 , оскільки його ОСОБА_4 , на той час переслідували на автомобілі невідомі особи, що він пов`язує з правозахисною діяльністю свого батька. Оскільки малолітній ОСОБА_6 злякався та почав кричати, він, усвідомивши, що у сторонніх осіб виникне враження про вчинення ним злочину, відносно малолітнього, вийшов з цим телефоном із будинку та забіг в інший, де, піднявшись на площадку, між четвертим та п`ятим чи п`ятим і шостим поверхами, між стіною та сміттєпроводом, залишив телефон ОСОБА_6 , а також на якомусь із поверхів залишив і свій пакет, у якому знаходились зарядний пристрій до телефону та якісь документи. У подальшому, почувши крики на вулиці, спустився вниз та разом із працівниками ЖЕКу, які там знаходились, вийшов на вулицю, де його затримали працівники правоохоронних органів, які одягнули йому кайданки.

Разом з цим, ОСОБА_4 заперечив у суді будь-які погрози чи насильство із свого боку по відношенню до малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , пояснив такі свої дії виключно небезпекою для себе, яка виникла внаслідок переслідування його невідомими особами, та тією обставиною, що у нього, в цей час, був несправний телефон.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому даним вироком злочині не визнав, його винуватість, у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.187 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в суді доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 дав суду показання про те, що 01.04.2016 року, в дообідній час, коли він йшов в напрямку від приміщення кафе «Базилік», до під`їзду № 2, буд. АДРЕСА_2 , за ним, до дверей під`їзду, підійшов і раніше незнайомий йому обвинувачений ОСОБА_4 , який попросивши відкрити двері, зайшов за ним, де на міжсходинковій клітці, між першим та другим поверхами, притиснувши рукою його в область грудної клітки до стіни, та, утримуючи в такому положенні, пригрозив вбивством, погрозу яку він сприйняв реально, якщо він не віддасть телефон. Після цього, ОСОБА_4 , забравши у нього із кишені телефон, вибіг із під`їзду, а він, розплакавшись, почав до нього кричати, щоб повернув телефон, та побіг за ним. Обвинувачений забіг в під`їзд одного із сусідніх будинків, а він, будучи схвильованим та наляканим, повідомив стороннім особам про дану подію. Коли прибули працівники правоохоронних органів, він розповів їм про те, що сталося, а коли ОСОБА_4 виходив із цього під`їзду, вони його затримали. Не зважаючи на те, що ОСОБА_4 скинув куртку, з метою щоб його не впізнали, та заперечував не тільки будь-яку свою причетність до подій, які відбулись між ними, але і те, що він коли небудь його бачив, він відразу впізнав його по вигляду та одягу, про що розповів працівникам поліції. Пізніше його телефон, який був захований між стіною та сміттєпроводом, одного із поверхів під`їзду будинку, біля якого був затриманий ОСОБА_4 , був знайдений та згодом повернутий йому.

Такі показання потерпілого ОСОБА_6 суд приймає до уваги, оскільки вони об`єктивно підтверджуються і іншими дослідженими у суді доказами.

Так, з показань свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 працівників поліції, убачається, що ними, 01.04.2016 року, в дообідню пору, після прибуття за викликом про вчинення злочину, біля одного з під`їздів будинку АДРЕСА_2 , був затриманий обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , на якого вказав малолітній ОСОБА_6 як на особу, яка застосувавши насильство щодо нього, та погрожуючи вбивством, заволодів належним йому мобільним телефоном. Пізніше даний телефон, біля сміттєпроводу одного із поверхів, та пакет із речами, належний обвинуваченому, були знайдені, при чому на різних поверхах. Вказані свідки зазначили, що обвинувачений ОСОБА_4 категорично заперечував свою причетність до подій між ним та потерпілим ОСОБА_6 , вказував, що він його вперше бачить, а у даному під`їзді мав зустрітися з особою по питанню зняття в оренду квартири, хоч так і не зміг пояснити де ця квартира знаходиться.

Свідок ОСОБА_14 в суді ствердила, що бачила як 01.04.2016 року, в дообідню пору, по вул. Федорова, що у м. Луцьку, бігли: мужчина, в руках якого знаходився якийсь пакет та за ним дитина хлопчик, який плакав. Мужчина забіг у під`їзд одного із будинків, а хлопчик пізніше розповів, що цей мужчина, погрожуючи йому вбивством, відібрав у нього мобільний телефон.

Малолітній свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що був очевидцем того, як його знайомий ОСОБА_16 біг за дядьком, у якого на лівій руці було татуювання, який, як пізніше йому розповів ОСОБА_17 , відібрав у нього мобільний телефон. Коли цього чоловіка, біля під`їзду одного із будинків, затримали працівники поліції, він пояснював, що ні у чому не винен. У подальшому мобільний телефон ОСОБА_17 та якийсь пакет із речами були знайдені у під`їзді цього будинку де і був затриманий вказаний чоловік.

З показань в суді свідка ОСОБА_18 бабусі малолітнього потерпілого ОСОБА_6 убачається, що їй із слів внука стало відомо про пограбування його обвинуваченим ОСОБА_4 , який, при цьому, погрожував йому вбивством.

Сам ОСОБА_4 в суді підтвердив ту обставину, що відразу після його затримання, потерпілий ОСОБА_6 впізнав його як особу, яка відібрала у нього мобільний телефон.

Місце виявлення мобільного телефону потерпілого ОСОБА_6 та пакета із зарядним пристроєм, рукавицями, двома яблуками та бутербродами у фользі, належним обвинуваченому ОСОБА_4 , було відображено у протоколах огляду, від 01.04.2016 року. Слід відмітити, що вказаний телефон та пакет із речами, були знайдені на різних поверхах під`їзду будинку, де їх він, як ствердив сам ОСОБА_4 , і залишив, та біля якого він був затриманий. Сам ОСОБА_4 також був оглянутий працівниками правоохоронних органів, у нього було виявлено належний йому мобільний телефон, одягнутий він був в одяг та тримав у руках куртку, опис якої працівникам поліції, перед затриманням обвинуваченого, надав малолітній потерпілий ОСОБА_6 ..

Куртка обвинуваченого ОСОБА_4 , в той же день, була оглянута працівниками правоохоронних органів, що підтверджується відповідним протоколом, від 01.04.2016 року із фото-таблицями до нього. При цьому, зовнішні ознаки куртки, повністю збігаються з тими, про які зазначав потерпілий, описуючи одяг особи, яка вчинила відносно нього злочин.

В ході досудового розслідування у якості речових доказів також були оглянуті мобільний телефон, марки «Самсунг» із сім картою, та чохол до нього, належні потерпілому ОСОБА_6 , які були об`єктом посягання обвинуваченого ОСОБА_4 ,

Відповідно до висновку експерта за №159, від 19.04.2016 року, залишкова вартість мобільного телефону, марки «Самсунг» та чохла до нього, належних потерпілому ОСОБА_6 , якими заволодів обвинувачений ОСОБА_4 , становить, відповідно, 2 762 грн. 50 коп. та 116 грн..

Таким чином, в своїй сукупності, проаналізувавши наведені вище докази, суд приходить до висновку про доведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

При цьому, суд приймає до уваги саме показання малолітнього потерпілого ОСОБА_6 про обставини подій, які мали місце 01.04.2016 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки вони повністю відповідають змісту іншим доказам, дослідженим у даному кримінальному провадженні.

Так, потерпілий ОСОБА_6 , відразу після подій, які мали місце 01.04.2016 року, повідомив сторонніх осіб та працівників поліції про обставини вчинення, відносно нього обвинуваченим ОСОБА_4 , кримінального правопорушення та впізнав останнього як такого, який погрожуючи вбивством, заволодів належним йому мобільним телефоном. Будь-яких підстав не вірити малолітньому потерпілому ОСОБА_6 у суду немає.

Відповідно ж до висновку судово-психіатричного експерта за №85, від 12.04.2016 року, в період скоєння щодо нього протиправних дій, малолітній ОСОБА_6 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, за своїм психічним станом міг правильно сприймати обставини, що мають доказове значення, розумів характер і значення скоєних проти нього протиправних дій, чинив їм посильний опір та може давати про ці обставини правильні покази. Беручи до уваги вікові та індивідуальні властивості малолітнього ОСОБА_6 , у нього не виявлено таких особливостей, які можуть вплинути на об`єктивність його показань.

В судовому засіданні психолог Луцької ЗОШ І-ІІІ ступенів №25 ОСОБА_8 , у присутності якої допитувався у суді малолітній потерпілий ОСОБА_6 пояснила, що останнього знає з першого класу, дитина є врівноваженою, не схильна говорити неправду. Вважає, що всі показання, які дав у суді потерпілий, є правдивими.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 його батько ОСОБА_7 дав показання про те, що його син розповів йому відразу після подій, що з ним сталися 01.04.2016 року, так, як він про це розповів у суді. Після зазначеного випадку його син постійно хвилюється, що відобразилось на стані його здоров`я, що підтвердила у суді і психолог ОСОБА_8 .. Крім того, законний представник потерпілого ОСОБА_7 ствердив, що після зазначених подій куртка його сина, в районі капюшона і плеча, була забруднена білим вапном. Дана обставина має також важливе значення для оцінки правдивості показань потерпілого ОСОБА_6 , оскільки з протоколу огляду місця події, від 24.05.2016 року, убачається, що стіни на міжсходинковій клітці, між першим та другим поверхами, під`їзду № 2, буд. АДРЕСА_2 , на висоті, приблизно одного метра і вище, покриті вапном білого кольору, яке залишає слід на руці під час доторкання до нього.

Враховуючи конкретні обставини нападу обвинуваченого ОСОБА_4 на малолітнього потерпілого ОСОБА_6 : події мали місце в під`їзді будинку за відсутності сторонніх осіб, беззаперечну перевагу у силі обвинуваченого над потерпілим, те, що злочин вчинявся відносно малолітньої особи, суд вважає, що у потерпілого були всі підстави сприймати висловлену обвинуваченим ОСОБА_4 погрозу вбивством на його адресу як реальну загрозу його життю.

Відповідно до п.п. 6 та 12, роз`яснень постанови пленуму Верховного Суду України за №10, від 06.11.2009 року, «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності (ст.187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити) …. Погроза вчинити вбивство, висловлена під час розбою …, повністю охоплюється диспозицією ст.187 КК України ….

Навпаки, показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не висловлював будь-яких погроз та не застосовував насильства із свого боку по відношенню до малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , а такі свої дії пояснює виключно небезпекою для себе, яка виникла внаслідок переслідування його невідомими особами, та тією обставиною, що у нього, в цей час, був несправний телефон, суд до уваги не приймає та вважає їх неправдивими, оскільки вони суперечать іншим дослідженим та наведеним у вироку доказам.

Як встановлено в суді, батько обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_9 дійсно неодноразово звертався із заявами у правоохоронні органи з приводу неправомірних дій відносно нього інших осіб, відомості по яких внесено в Єдиний реєстр досудового розслідування. Разом з тим, дану версію обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає явно надуманою, з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним тяжкий злочин.

Так, ОСОБА_4 , відразу після подій, заперечував будь-яку свою причетність до подій із потерпілим ОСОБА_6 , пояснював, що не знає його, висував версію про те, що у будинку, біля якого він був затриманий, мав намір винайняти квартиру. Про такі його пояснення, крім наведених у вироку показань свідків, ствердив і він сам у суді. Крім того, при наявності дійсної небезпеки для нього, внаслідок переслідування іншими особами, ОСОБА_4 мав реальну можливість десятки разів звернутися по допомогу як до сторонніх осіб так і до працівників правоохоронних органів, оскільки події мали місце в денну пору, в людному місці, однак він цього не зробив, телефон потерпілому не повернув, хоч зрозумів із реакції потерпілого ОСОБА_6 , що телефон останній йому віддавати не бажав, навпаки намагався втекти із місця події, заховав мобільний телефон, висував версії своєї непричетності до зазначених вище подій.

Така його поведінка та пояснення однозначно свідчить про надуманість його версії, а тому суд її до уваги не приймає, враховуючи, що будь-які дані на її підтвердження відсутні.

Разом з тим, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта за №72, від 13.04.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 , на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, і на даний час, міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а отже, на думку суду, є осудним.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що не знайшла підтвердження така кваліфікуюча ознака, інкримінованого йому кримінального правопорушення, як застосування ним насильства, що є небезпечне для здоров`я потерпілого ОСОБА_6 і яке полягало у придушенні обвинуваченим потерпілого в область грудної клітки до стіни.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з наступного:

Відповідно до п.9, роз`яснень постанови пленуму Верховного Суду України за №10, від 06.11.2009 року, «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь, тощо.

Як убачається із самого обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті, насильство, застосоване обвинуваченим ОСОБА_4 до потерпілого ОСОБА_6 , полягало у придушенні обвинуваченим потерпілого в область грудної клітки до стіни та утримування його в такому положенні з метою унеможливлення втечі та подавлення його волі до опору.

Будь-яких об`єктивних даних про те, що це насильство було дійсно небезпечним для здоров`я потерпілого та мотивації цього, сторона обвинувачення суду не надала, як відсутні вони і у обвинувальному акті. З огляду на зазначене, дану кваліфікуючу ознаку з обвинувачення ОСОБА_4 , слід виключити.

Суд не покладає в основу обвинувального вироку докази, які у його розумінні, відповідно до ст.ст.86,87,89 КПК України, є недопустимими.

Так, впізнання потерпілим ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_4 01.04.2016 року відбувалося після вчиненого розбою та затримання останнього працівниками правоохоронних органів, у ході якого потерпілий впізнав обвинуваченого як особу, яка вчинила відносно нього злочин. При таких обставинах, послідуюче проведення впізнання, у той же день, суперечитиме загальним вимогам, проведення такої слідчої дії, передбаченим у ст.228 КПК України.

Під час огляду місця події 01.04.2016 року, між другим та третім поверхами під`їзду №3, будинку АДРЕСА_2 , на підвіконні, було виявлено та вилучено пластикову пляшку з під «Боржомі», об`ємом 0,5 л., на якій було виявлено та вилучено слід пальця руки, який відповідно, до висновку дактилоскопічної експертизи за №1320, від 20.04.2016 року, належить обвинуваченому ОСОБА_4 .. Оскільки стороною обвинувачення суду не надано докази того, що пластикова пляшка була визнана речовим доказом та оглядалася під час досудового розслідування, проведення і висновки дактилоскопічної експертизи по даному предмету не можуть бути допустимим доказом.

В ході досудового розслідування, на запити слідчого, Управлінням патрульної поліції у м. Луцьку було надано три СД-Р диски із відеозаписами відео-реєстраторів інспекторів роти №4 батальйону УПП в м. Луцьку ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які 01.04.2016 року виконували виїзд за повідомленням про злочин по вул. Федорова, у м. Луцьку, та дирекцією кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було надано ДВД диск із відеозаписом із камер відеонагляду, які знаходяться ззовні на приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою м. Луцьк, вул. Кравчука, 11а, які були оглянуті слідчим, визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Разом з тим, надані на запити досудовому розслідуванню вказані відеозаписи, відображені на дисках, на думку суду, не можуть підтверджувати чи спростовувати ті чи інші обставини у даному кримінальному провадженні, оскільки дані відеозаписи не є оригіналами, у матеріалах справи не відображено джерел їх походження, по них не проведено жодних експертиз на предмет достовірності даних відеозаписів, а тому, відповідно до вимог, передбачених ст.ст.86,87,89 КПК України, дані докази є недопустимими.

Крім того, суд вважає, що роздруківка телефонних розмов ПрАТ «МТС Україна», номер абонента, яким користувався ОСОБА_4 , не містить будь-яких фактичних даних, які мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, оскільки факт знаходження обвинуваченого ОСОБА_4 у час, що вказаний в обвинуваченні, у місці вчинення злочину, не заперечується жодним із учасників судового розгляду, інші факти, які відображені у даних письмових доказах, знаходяться поза межами обвинувального акту.

Обговорюючи питання про вид та міру покарання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відносяться до категорії тяжких, дані про його особу.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд по справі не вбачає.

До обставин, які обтяжують його покарання, суд відносить вчинення ним злочину щодо малолітнього.

При таки обставинах, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 хоч раніше до кримінальної відповідальності і не притягувався та позитивно характеризується як особа, однак вчинив тяжкий злочин відносно малолітньої особи, думку потерпілого та його законного представника, які просили суворо покарати обвинуваченого, суб`єктивне ставлення останнього до вчиненого, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства, як особи, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції Закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, визначаючи термін покарання ближче до мінімальної межі, встановленої санкцією Закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується як особа.

Враховуючи, що ОСОБА_4 , під час судового розгляду, виконував всі покладені на нього судом, як на обвинуваченого обов`язки, суд вважає, що до набрання вироком законної сили йому не слід змінювати обраний раніше запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вирішуючи цивільний позов законного представника ОСОБА_7 , в інтересах свого сина потерпілого ОСОБА_6 , до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування 50 000 моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Вчинений ОСОБА_4 злочин по відношенню до потерпілого ОСОБА_6 є насильницький, вчинений з прямим умислом та з корисливих мотивів, потерпілим від якого є малолітня особа. Враховуючи глибину як душевних так і фізичних страждань потерпілого ОСОБА_6 , ступінь тяжкості вчиненого відносно нього злочину, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь позивача слід стягнути 25 000 грн., керуючись ст.ст.128, 129 КПК України та на підставі ст.1167 ЦК України.

Керуючись ст.ст.128; 129; 368; 369; 370; 371; 373; 374 КПК України (в ред. 2012 року), ст.1167 ЦК України, суд, -

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, застосованого в ході досудового розслідування та продовженого в ході судового розгляду, щодо ОСОБА_4 , до вступу вироку в законну силу, залишити попереднім у виді домашнього арешту, залишивши за ним, обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати на виклик до суду, з 22.00 години по 06.00 годину, не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, що по АДРЕСА_1 , утримуватись від спілкування з малолітнім потерпілим ОСОБА_6 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , рахувати із часу взяття його під варту, зарахувавши йому в строк відбуття покарання термін перебування під вартою, під час досудового розслідування, з 01 по 02 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, в решті позову відмовити.

Речові докази по справі:

Пакет з написом «Колінс» із зарядним пристроєм, марки «Аваланше», моделі «АСН-002», рукавички оранжевого кольору, повернути, а куртку «Енріко Белено», залишити за належністю, ОСОБА_4 ;

Мобільний телефон, марки «Samsung», із сім-карткою та шкіряним чохлом, залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 ;

СД-Р диски, у кількості 3 штук, ДВД диск, у кількості 1 штуки, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати за проведення під час досудового розслідування товарознавчої експертизи у сумі 527 (п`ятсот двадцять сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області, шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд Волинської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: ОСОБА_1