Дата документу Справа № 333/2770/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/2770/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1413/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002121 від 02 травня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жовтневе Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, раніше судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 змінено на домашній арешт до набрання вироком законної сили та останнього звільнено з-під варти в залі суду.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 з 02 травня по 06 липня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, а в іншій частині вирок суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом у вироку не вказано і відповідно не враховано при призначенні покарання така обтяжуюча обставина, як рецидив злочинів, в той час як ОСОБА_6 був раніше судимий за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та проти громадської безпеки, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Крім того зазначає, що суд у вироку належним чином не мотивував можливість застосуванням ст.75 КК України та в достатній мірі не врахував обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий зухвалий злочин, будучи п`ять разів судимий за вчинення злочинів різної категорії, ніде не працює, раніше до нього вже застосовувались положення ст.75 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 02 травня 2016 року приблизно о 05-00 годині, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у підземному переході залізничного вокзалу «Запоріжжя-1», що розташований за адресою: пр.Соборний, 2 в м.Запоріжжі, різким ривком вихопив з рук потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон, по якому останній розмовляв. Після цього ОСОБА_6 покинув місце вчиненого злочину разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_11 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1060 гривень.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила оскаржуваний вирок суду скасувати у частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок у межах апеляційних вимог; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали вищевказаний вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Не взявши до уваги те, що ОСОБА_6 раніше судимий в т.ч. за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та проти громадської безпеки, суд першої інстанції безпідставно не врахував обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.

Окрім того, дійшовши висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, суд у вироку не навів достатніх мотивів, які б давали підстави для такого звільнення та не врахував в достатній мірі ступень тяжкості вчиненого правопорушення, фактичні обставини провадження та особу винного, в т.ч. те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в т.ч. тяжких злочинів проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена.

З врахуванням викладеного, на підставі положень ст.ст.409,412,420 КПК України, оскаржуваний вирок суду у частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому правопорушенні визнав в повному обсязі, сприяв у розкритті злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, проте він раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та проти громадської безпеки, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, тобто має місце рецидив злочинів, що колегія суддів враховує як обставину, що обтяжує покарання, обвинувачений знову вчинив умисний злочин, який Законом віднесений до категорії тяжких, офіційно не працевлаштований, колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк - у виді 4 років позбавлення волі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409,412,420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення, та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4