ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/1794/16-к
Провадження № 1-в/210/1166/16

"08" квітня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника адміністрації КВК №80: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в режимі відеоконференції (дистанційного провадження) заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває строк покарання за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 березня 2013 року, яким засуджений за ст.156 ч.2 КК України до покарання у вигляді 07 років позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_5 зазначає, що у нього на даний час відсутні діючи стягнення, за час відбування покарання він має одне заохочення за належну поведінку та ставлення до праці, тим самим довів ступінь свого виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заяву та просив суд її задовольнити.

Прокурор та представник колонії, кожен окремо просили суд відмовити у задоволенні заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, пославшись на те, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.

Суд, вислухавши думку прокурора, представника колонії, засудженого, вивчивши надані матеріали особової справи дійшов наступних висновків.

Так, вимогами ст.ст.67 ч.2, ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є те, що засуджений став на шлях виправлення (ст.82 ч.3 КК).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Однією з умов застосування до засудженого положень ст.82 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.

На час звернення засудженого ОСОБА_5 до суду, останній відбув 1/2 призначеного судом покарання.

Однак, в ході судового засідання відомості щодо того, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення матеріалами та документами особової справи не підтверджено.

Так, в матеріалах особової справи №241-И-13 наявні відомості про те, що засуджений протягом строку відбування покарання мав два стягнення, які погашені у встановленому порядку, має одне заохочення.

З матеріалів, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній за час відбуття покарання характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, працевлаштований на виробництві колонії, - дільниця «КООП», працює різноробочим, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення неслужбових стосунків, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу, участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, не підтримує соціально-корисні зв`язки з близькими та рідними.

Згідно виписки із протоколу №15 від 02 квітня 2015 року, засудженому ОСОБА_5 відмовлено у застосуванні положень ст.101 КВК України, щодо переведення до дільниці соціальної реабілітації як особі, що не стає на шлях виправлення.

31 березня 2016 року засудженого ОСОБА_5 було розглянуто на адміністративній комісії з приводу направлення матеріалів відносно останнього для вирішення питання про застосування положень ст.82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, та відмовлено оскільки за оцінкою ступеня виправлення ОСОБА_5 лише стає на шлях виправлення.

Дані факти не можуть свідчити про те, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_5 не навів та не надав при розгляді заяви.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Згідно ст.50 ч.2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надані матеріали не свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 на даний час став на шлях виправлення та щодо нього може бути прийнято рішення щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, визначеному ст.82 КК України, а тому у задоволенні заяви засудженого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває строк покарання за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 березня 2013 року, яким засуджений за ст.156 ч.2 КК України до покарання у вигляді 07 років позбавлення волі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її проголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1