Дата документу Справа № 331/2663/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/2663/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/399/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.146 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001211 від 08 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції з Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 04 грудня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.146 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2012 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 19 лютого 2015 року. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вищевказаний вирок суду скасувати та визнати обвинувачного ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження судом не взято до уваги та не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 про те, що остання та потерпіла ОСОБА_11 продовжували відвідувати заняття у СПТУ №28 до кінця грудня 2012 року. Також зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту про виклик свідків та витребування письмових доказів, а в основу обвинувального вироку судом покладені показання потерпілих, які суттєво різняться між собою та суперечать іншим доказам у провадженні. Крім того, апелянт вказує на те, що вирок суду не містить жодних посилань на докази, які б свідчили про те, що обвинувачений попередньо домовлявся з іншою особою вчинити кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується.

За змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , останній вважає оскаржуваний вирок суду незаконним та необґрунтованим та просить суд апеляційної інстанції прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що всі матеріали кримінального провадження побудовані на надуманих доводах сторони обвинувачення, а під час розгляду провадження судом першої інстанції детально не досліджені, не розглянуті та не взяті до уваги надані стороною захисту докази його невинуватості. Крім того зазначає, що після завершення досудового розслідування йому не було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження та не вручено обвинувального акту. Також апелянт звертає увагу на те, що під час судового розгляду були встановлені суттєві протиріччя в показаннях потерпілих, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В запереченнях на вказані апеляційні скарги прокурор, посилаючись на безпідставність доводів, в них викладених, вказуючи на законність та обґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_6 , просить зазначений вирок залишити без змін, а апеляційні скарги сторони захисту без задоволення. На думку прокурора, висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, які узгоджуються між собою та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, разом з невстановленою під час досудового розслідування особою, в період з 19 грудня 2012 року по 28 січня 2013 року незаконно протягом тривалого часу утримував потерпілу ОСОБА_8 та неповнолітню на той час ОСОБА_12 у будинку АДРЕСА_2 , чим позбавив їх можливості вільно залишити приміщення вказаного будинку та не давав можливості скористатися телефонами.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження; потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала подані апеляційні скарги, зазначивши, що до обвинуваченого ОСОБА_6 вона претензій не має, оскільки протиправні дії щодо неї та потерпілої ОСОБА_12 вчинювала інша особа; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, в тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Згідно з вимогами п.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції при розгляді провадження не встановлено та, відповідно, не зазначено у вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, ані спосіб вчинення правопорушення (обман, зловживання довірою, тощо), ані його мету, мотиви та спрямованість умислу обвинуваченого.

Не міститься цих відомостей і у самому обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 . Окрім того, у даному обвинувальному акті не сформульоване обвинувачення, а вказано лише про те, що ОСОБА_6 підозрюється у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.146 КК України, вчиненому за певних обставин.

Вказане свідчить про невідповідність обвинувального акту у даному провадженні вимогам ст.291 КПК України, на що суд першої інстанції при здійсненні підготовчого провадження уваги не звернув.

При судовому розгляді прокурором обвинувачення теж не змінювалось у встановленому законом порядку.

Допущені органом досудового розслідування при складенні обвинувального акту порушення вимог кримінального процесуального закону, які не були усунені і при судовому розгляді, на думку колегії суддів, є істотними, оскільки потягли порушення права обвинуваченого на захист. У зв`язку з цим, судовий розгляд даного провадження в цілому не може бути визнаний справедливим.

Окрім того, підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні проведено без участі потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Згідно з матеріалами провадження, повістку з викликом у підготовче судове засідання на 21 квітня 2015 року на 14 годину 30 хвилин потерпіла ОСОБА_8 отримала 22 квітня 2015 року, тобто вже після його проведення (т.1 а.п.34). В матеріалах провадження міститься заява від імені потерпілої ОСОБА_8 , датована 21 квітня 2015 року, про розгляд провадження у її відсутність. Але з матеріалів провадження зробити висновок про те, коли і яким чином вказана заява надійшла на адресу суду першої інстанції, неможливо. Потерпіла ОСОБА_12 отримала відповідне поштове повідомлення завчасно, але об`єктивні відомості про причини її неявки у підготовче судове засідання у матеріалах провадження відсутні, як і будь-які заяви від неї про проведення підготовчого судового засідання без її участі.

Викладене свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ч.2 ст.314 КПК України.

Колегія суддів вважає, що через вищевказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені органом досудового розслідування та судом першої інстанції, ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок не може бути визнаний законним та обґрунтованим та на підставі ст.ст.409, 412, 415 КПК України підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані порушення та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не змінились, клопотань від учасників провадження про зміну чи скасування вказаного запобіжного заходу не надходило, колегія суддів, призначаючи новий судовий розгляд, залишає у відношенні обвинуваченого раніше застосований щодо нього запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк до 31 березня 2016 року.

При новому розгляді питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 04 грудня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.146 КК України, скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити до 31 березня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4