Ухвала
іменем україни

02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000788, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги представник мотивує тим, що судове провадження у першій інстанції здійснювалось за відсутності потерпілого, засудженому безпідставно призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України та не призначено додаткове покарання. Вказує на те, що судом першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, неправильно вирішено цивільний позов потерпілого.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова 13 882,14 грн витрат на стаціонарне лікування потерпілого та на користь потерпілого ОСОБА_6 - 68 537,47 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь потерпілого ОСОБА_6 29250,52 грн матеріальної шкоди та 1462,53 грн на відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 листопада 2014 року близько 17.45 год., керуючи автомобілем «Volkswagen Polo» та рухаючись на вул. Кульпарківській у м. Львові біля будинку № 230, порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д ), 12.3, 18.1, 18.4 ПДР України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який в результаті цього отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів представника потерпілого, наведених у касаційній скарзі, про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 , то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Пункти 3,4 ч. 3 ст. 56 КПК України передбачають право потерпілого бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду та брати участь у безпосередній перевірці доказів.

Згідно зі ст. 325 КПК України суд може вирішити питання про проведення судового розгляду без потерпілого, якщо він за викликом у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_6 протягом усього судового провадження був належним чином повідомлений про судовий розгляд та безпосередньо отримував судові виклики. Під час розгляду справи в суді першої інстанції у судових засіданнях права потерпілого представляв його представник адвокат ОСОБА_7 , який реалізував інтереси його довірителя за погодженням з останнім.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання та не застосовуючи додаткове покарання, врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої покарання обставини сприяння розкриттю злочину та послався на те, що засуджений за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, при цьому врахував ставлення засудженого до вчиненого злочину, його особу та сімейний стан. Також суди врахували вживання засудженим заходів до відшкодування завданої злочином шкоди.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів представника потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову, то вони також є необґрунтованими.
Виходячи зі змісту статей 127-129 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення за наслідками розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , дотримались указаних вимог закону.

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою представника потерпілого, ретельно перевірив наведені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою, при цьому належним чином умотивував своє рішення.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував адвокат ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1