Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
засуджених: захисників:ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 березня 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2015 року.
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2014 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,
за ч. 2 ст.187 КК на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 3 ст.187 КК на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю;
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, такого, що не має судимості,
за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією майна, яке є його власністю;
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, такого, що не має судимості,
за ч. 3 ст. 187 КК на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Цим же вироком ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст. 257 КК виправдано за відсутністю в їх діях складу цього злочину.
Вирішено питання щодо речових доказів і судових витрат у справі.
Апеляційним судом Львівської області 27 листопада 2015 рокувирок місцевого суду в частині виправдання, кваліфікації діянь, призначення покарання скасовано та постановлено свій вирок.
Цим вироком визнано винуватими і засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_9 за ч. 3 ст.187 КК на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ст. 257 КК на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 4 ст. 187 КК на строк 10 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_12 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
ОСОБА_6 за ст. 257 КК на строк 5 років із конфіскацією майна, яке є його власністю ; за ч. 4 ст. 187 КК на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю.
ОСОБА_5 за ч. 3 ст.187 КК на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ст. 257 КК на строк 5 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 4 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 263 КК на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком апеляційного суду ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.
Так, ОСОБА_9 , придбавши взимку 2009 року у невстановленої особи макет револьвера «Наган», самостійно переобладнав його в кустарних умовах, унаслідок чого даний револьвер набув ознак короткоствольної вогнепальної нарізної зброї.
Потім ОСОБА_9 , придбавши в 2009 році у невстановленої особи заводські гільзи патронів калібру 7,62 мм, самостійно виготовив 7 патронів, які є боєприпасами та придатні для стрільби з нарізної короткоствольної вогнепальної зброї револьверів системи «Наган».
У 2010 році ОСОБА_9 придбав у невстановленої особи макет автомата Dummy МГВ, який у тому ж місці самостійно переобладнав у кустарних умовах до стану, який дозволяє використання його в якості автоматичної нарізної вогнепальної зброї, та який є придатним для стрільби патронами калібру 5,45 мм.
Цього ж року ОСОБА_9 придбав 30 патронів калібру 5,45 мм, які є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, придатними для стрільби з автомата.
Зазначені патрони разом із вказаною вогнепальною зброєю ОСОБА_9 зберігав у підвальному приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , що належить його батькові.
22 лютого 2011 року приблизно о 03.30 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою, групою осіб, маючи умисел на вчинення розбійного нападу, попередньо узгодивши дії, заздалегідь приготувавши вогнепальну зброю револьвер «Наган», споряджений 7 патронами, ножиці для різки металу, а також рукавиці, шапочку з прорізами для очей, на автомобілі RENAULT 19 прибули до автозаправної станції WOG №19 поблизу с. Рясна Руська Яворівського району Львівської області.За попередньо узгодженим планом ОСОБА_5 залишився в автомобілі, щоб спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_9 , перерізавши металеву сітку огорожі, приблизно о 03.50 год. проник до приміщення АЗС. Побачивши за касовим апаратом ОСОБА_13 , ОСОБА_9 направив на нього револьвер, наказавши останньому підняти руки вгору. ОСОБА_13 , боячись за своє життя та здоров`я, забіг у службове приміщення, в якому перебував інший працівник станції ОСОБА_14 . Зачинивши двері у це приміщення ключем, який знаходився в замку, ОСОБА_9 заволодів грошима в сумі 1500 грн., що знаходились у касовому апараті. Приблизно о 03.52 год. ОСОБА_9 разом із ОСОБА_5 на автомобілі залишили місце вчинення злочину.
Маючи умисел на продовження злочинної діяльності, для систематичного вчинення на території м. Львова та Львівської області озброєних нападів на автозаправні станції, а також інших злочинів, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 у період з лютого по квітень 2011 року організував стійке, стабільне, згуртоване та озброєне вогнепальною зброєю мобільне злочинне угрупування озброєну банду, до складу якої залучив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
У відповідності до попередньо розробленого плану ОСОБА_5 здійснював транспортування учасників банди на автомобілі RENAULT 19, зовнішнє спостереження на місці вчинення злочинів з метою запобігання виявлення протиправної діяльності групи, а також від`їзд членів групи по заздалегідь вивчених маршрутах.
ОСОБА_9 спільно з іншим членом банди ОСОБА_6 вживали заходів щодо усунення перешкод, непомітного проникнення на об`єкт посягання, забезпечували нейтралізацію опору потерпілих, протиправне заволодіння чужим майном та його доставку до транспортного засобу, на якому група мала здійснювати від`їзд з місць вчинення злочинів, а в подальшому розподіл викраденого.
Для подолання можливого опору потерпілих чи очевидців подій, ОСОБА_9 забезпечив групу вогнепальною зброєю: револьвером «Наган», автоматом «Dummy МГВ» та боєприпасами до них. Крім того, ОСОБА_9 заздалегідь приготував ножиці для різки металу, а також забезпечив учасників банди мобільними телефонами, рукавицями, шапочками з прорізями для очей. Для забезпечення переховування матеріальних цінностей, зберігання предметів та речей, які застосовувались під час вчинення злочинів, члени банди використовували підвальне приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Діючи в складі стійкої організованої озброєної злочинної групи (банди), маючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спланували та вчинили напад.
Так, 18 квітня 2011 року приблизно о 04.30 год. ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на автомобілі прибули на вул. Конюшинну, що поблизу автозаправної станції «ОККО», розташованої на вул. Городоцькій, 284а у м. Львові. ОСОБА_5 залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_9 , озброївшись автоматом, спільно з ОСОБА_6 , вдягнувши шапочки з прорізами для очей, проникли в приміщення адміністративної будівлі АЗС, де напали на оператора ОСОБА_15 . Під час нападу ОСОБА_9 направив автомат на ОСОБА_15 , наказавши останньому звести руки за спину та стати на коліна, а ОСОБА_6 затягнув йому на руках стяжний хомут. Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з касового апарату забрали гроші в сумі 9065 грн. У подальшому нападники помітили в коридорі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . ОСОБА_9 направив на ОСОБА_16 автомат, а ОСОБА_6 зв`язав кисті рук потерпілого. Погрожуючи застосуванням зброї, ОСОБА_9 змусив ОСОБА_18 повідомити про місцезнаходження сейфу та ключа до нього. Проникнувши у службове приміщення нападники викрали з сейфа 64 000 грн. У цей час ОСОБА_16 , звільнившись від стяжного хомута, спробував затримати ОСОБА_9 . Однак ОСОБА_9 , вистріливши з автомата, поранив ОСОБА_16 у ногу, спричинивши тому легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Водночас ОСОБА_6 завдав численних ударів руками, ногами та сторонніми предметами по тілу та голові ОСОБА_16 . Проте, зрозумівши, що своїми діями не зможе допомогти ОСОБА_9 , ОСОБА_6 приблизно о 04.44 год., забравши гроші, вибіг з приміщення та разом із ОСОБА_5 на автомобілі залишили місце злочину, а ОСОБА_9 був затриманий працівниками АЗС.
Залишені ОСОБА_9 револьвер «Наган» та 6 патронів, ОСОБА_5 перевіз власним автомобілем до лісосмуги, що поблизу будинку по АДРЕСА_2 , де, прикопавши зброю і боєприпаси в землю, зберігав їх без передбаченого законом дозволу.
Під час проведення 18 квітня 2011 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 на АДРЕСА_1 працівниками міліції було виявлено та вилучено 3 патрони калібру 5,45 мм до автомата Калашникова, 31 патрон калібру 5,45 мм для навчально-тренувальної стрільби, які є боєприпасами, а також, виготовлений саморобним способом, пристрій для безшумної стрільби.
Таким чином, апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_9 і ОСОБА_5 22 лютого 2011 року вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу, та з погрозою застосування такого насильства, за попередньою змовою групою осіб, із проникненням в інше приміщення та сховище. Ці дії суд кваліфікував за ч. 3 ст. 187 КК.
ОСОБА_9 організував озброєну банду з метою нападу на підприємства, установи, організації та на окремих осіб. Він же з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 брав участь у цій банді та скоєному нею нападі, зазначені дії ОСОБА_9 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 суд кваліфікував за ст. 257 КК.
ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 18 квітня 2011 року скоїли напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу, та з погрозою застосування такого насильства, вчинений особами, які раніше вчинили бандитизм, а ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , крім того, і розбій, вчинений організованою групою, поєднаний із проникненням в інше приміщення та сховище. Суд ці їхні дії кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК.
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вчинили носіння, зберігання, а ОСОБА_9 , крім того, придбання, виготовлення, ремонт, передачу вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК.
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_11 , наводячи однакові доводи, порушують питання про скасування вироку апеляційного суду на підставах, передбачених п.п. 1 3 ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, з направленням справи на новий судовий розгляд. Стверджують, що висновки суду про співучасть ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів є помилковими, оскільки розбійного нападу він не вчиняв. Обвинувачення ОСОБА_5 ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема даних очної ставки від 19 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_9 , проведеної без захисників, та сфальсифікованої слідчим роздруківки телефонних з`єднань. Вважають, що ОСОБА_5 зброю видав добровільно, а тому має бути звільненим від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 263 КК.Також, на переконання скаржників, справу розглянуто незаконним складом апеляційного суду, оскільки суддя ОСОБА_19 на досудовому слідстві вирішував питання про виїмку інформації з каналів зв`язку.
Засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 у аналогічних за змістом та доводами скаргах просять вирок щодо ОСОБА_9 змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального та неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи й кваліфікувати його діяння за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК. Стверджують, що за епізодом обвинувачення від 22 лютого 2011 року у матеріалах справи не міститься доказів попередньої змови ОСОБА_9 з ОСОБА_5 , а також ознак проникнення у приміщення під час нападу. Вважають, що у діянні засуджених відсутні необхідні ознаки бандитизму, зокрема стійкість організованої групи, а тому діяння ОСОБА_9 за епізодом від 18 квітня 2011 року слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК. Зазначають, що суд, обираючи засудженому вид та розмір покарання, не врахував пом`якшуючих обставин, а саме з`явлення ОСОБА_9 з повинною, щирого каяття, сприяння у розкритті злочинів, добровільного відшкодування заподіяної шкоди, що призвело до призначення занадто суворого покарання.
Засуджений ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та даним про його особу через суворість, просить вирок апеляційного суду змінити, виправдати його за ст. 257 КК, перекваліфікувати його діяння з ч. 4 на ч. 3 ст. 187 КК, виключити рішення про застосування до нього додаткового покарання у виді конфіскації майна. Вважає, що висновок суду про його участь у складі організованої групи (банди) ґрунтується на припущеннях, оскільки з ОСОБА_5 до нападу на АЗС 18 квітня 2011 року він знайомий не був, про наявність зброї не знав, до злочину не готувався.
Крім того, захисник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_11 звернувся до касаційного суду з клопотанням про звільнення його підзахисного з-під варти, оскільки з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) засуджений на час касаційного розгляду справи вже відбув призначене апеляційним судом покарання.
З аналогічними клопотаннями щодо ОСОБА_6 звернулися сам засуджений та його захисник ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та їх захисників, які підтримали касаційні скарги сторони захисту, прокурора, який заперечив проти скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 378 КПК 1960 року апеляційний суд скасовує вирок місцевого суду і постановляє свій у випадку необґрунтованості виправдувального вироку суду першої інстанції.
У силу ч. 3 ст. 378 КПК 1960 року вирок апеляційного суду має відповідати вимогам, зазначеним у статтях 332 335 цього Кодексу, і бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Зокрема, для ухвалення законного рішення у судовому провадженні суд повинен ретельно перевірити й оцінити докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, переконливо довести, чому одні докази покладено в основу вироку, а інші відкинуто або не враховано.
Проте, апеляційний суд при розгляді цієї кримінальної справи та винесенні вироку вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.
За диспозицією ст. 257 КК бандою є озброєна організована група або злочинна організація.
Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення цих злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на здійснення цього плану, відомого всім учасникам групи.
Визначальною рисою організованої групи є стійкість такого об`єднання. Групу можна визнати стійкою лише за умови, якщо вона є стабільною і згуртованою. Згуртованість групи проявляється у наявності постійних міцних внутрішніх зв`язків між учасниками групи, їх правил поведінки, організатора, чіткого визначення ролі кожного учасника, високого рівня узгодженості дій учасників, єдиного плану, в якому передбачено розподіл функцій учасників групи і який доведений до їх відома. Стабільність групи проявляється у системності та детальній організації функціонування групи, здатності до заміни учасників, прикритті своєї діяльності, як своїми силами так і за допомогою сторонніх осіб, наявності для функціонування групи фінансових та інших матеріальних засобів.
Верховний Суд України у постанові від 04 липня 2013 року зазначав, що із нормативного визначення поняття банди (стаття 257 КК) як одного з виду складної форми співучасті й тлумачення цього поняття судовою практикою, зокрема у роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 13 «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями», бандою необхідно визнавати озброєну організовану групу або злочинну організацію, яка попередньо створена з метою вчинення кількох нападів на підприємства, установи організації чи на окремих осіб або одного такого нападу, який потребує ретельної довготривалої підготовки. Банду слід вважати створеною з моменту досягнення її учасниками згоди щодо вчинення першого нападу за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності такого ж характеру та за умови, що об`єднання набуло всіх обов`язкових ознак банди. При цьому не має значення, передувала створенню банди стадія існування об`єднання як організованої групи або злочинної організації чи банда була створена як така.
Як убачається з матеріалів справи усі засуджені протягом досудового слідства, в судах першої та апеляційної інстанції категорично заперечували. що вчиненню озброєного нападу 18 квітня 2011 року передувало утворення стійкого злочинного об`єднання, яке мало певну структуру, визначилося з правилами внутрішньої й зовнішньої поведінки, обрало лідера групи, утвердилося в намірах вчиняти подібні напади.Відповідно до фактичних обставин, встановлених місцевим судом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 познайомились лише в ніч перед нападом на АЗС «ОККО», до злочину заздалегідь не готувались. Жоден із засуджених не повідомляв про намір на продовження злочинної діяльності або планування вчинення інших злочинів у майбутньому у тому ж складі з розподілом ролей.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ст. 257 КК виправдано за відсутністю в їх діяннях складу цього злочину, оскільки при розгляді справи обвинуваченням не було доведено таких обов`язкових ознак існування банди як стійкість.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши справу за апеляцією прокурора, визнав ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст. 257 КК, та перекваліфікував їх діяння за епізодом нападу на АЗС «ОККО» 18 квітня 2011 року на ч. 4 ст. 187 КК за ознаками вчинення організованою групою особами, які раніше вчинили бандитизм.
Однак, апеляційний суд, обґрунтовуючи та констатуючи наявність у діях засуджених ознак бандитизму та кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину у складі організованої групи», не навів у вироку достатніх підстав та мотивів прийняття такого рішення. Зокрема судом не зазначено, на підставі яких доказів він дійшов висновку, що взаємовідносини між засудженими відповідали такому рівню спільної злочинної діяльності, за якого дії кожного з них визначаються не просто попередньою змовою, а додатковими іншими ознаками, характерними для бандитизму. Також у вироку відсутнє посилання суду на те, що всі учасники усвідомлювали те, що ОСОБА_9 з метою вчинення злочину створює банду, як різновид злочинного об`єднання, а також разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бере участь у ній.
Таким чином, апеляційний суд не виклав у своєму рішенні відповідні висновки щодо зазначених питань та не вказав, чим саме спростовується кримінально-правова оцінка доказів, що викладена у вироку суду першої інстанції, стосовно відсутності у діянні засуджених ознак ст. 257 КК.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки апеляційного суду про наявність у діяннях ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ознак організації озброєної злочинної групи, є непереконливими, зробленими передчасно без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у справі доказів, а тому є необґрунтованими.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що вирок апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд.
При новому розгляді справи апеляційному суду слід урахувати вказане, обґрунтувати правильність кваліфікації діянь ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ретельно дослідити наведені в апеляційних та касаційних скаргах доводи щодо всього обсягу пред`явленого обвинувачення, за необхідності шляхом проведення судового слідства, дати всьому належну оцінку і з урахуванням усіх обставин прийняти обґрунтоване та законне рішення з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.
Що стосується клопотань засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , а також захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_11 про звільнення вказаних засуджених з-під варти, оскільки з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) вони на час касаційного розгляду справи вже відбули призначене апеляційним судом покарання, то вони підлягають задоволенню як обґрунтовані.
Так, із вироку місцевого суду від 16 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 протягом провадження у справі знаходяться у місцях попереднього ув`язнення з 18 квітня 2011 року по теперішній час (більше чотирьох років одинадцяти місяців), не відбували покарання у місцях позбавлення волі у цій справі, оскільки обвинувальний вирок не набрав законної сили.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув чинності 24 грудня 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення, крім іншого, включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК вищевказаний закон про кримінальну відповідальність як такий, що її пом`якшує та поліпшує становище засуджених до позбавлення волі, має зворотну дію в часі, а отже, підлягає застосуванню до засуджених у цій справі.
У місцях попереднього ув`язнення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знаходяться більше чотирьох років одинадцяти місяців. Тобто з урахуванням того, що вироком апеляційного суду їх було засуджено до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців та вісім років відповідно, вони відбули це покарання на час касаційного перегляду справи (чотири роки одинадцяти місяців попереднього ув`язнення дорівнює дев`яти рокам десяти місяцям позбавлення волі).
Таким чином, на підставі положень ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підлягають звільненню з-під варти в залі суду негайно у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.
На підставі положень ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти в залі суду негайно у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3