Справа № 363/2213/16-к
У Х В А Л А
15 серпня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Апеляційного суду Київської області після зміни підсудності надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 05.11.2015р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001459 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду. Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора.

Захисник та обвинувачений вважали, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, бо не містить конкретного, зрозумілого обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 05.11.2015р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001459 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення.

Натомість у формулювання обвинувачення скопійовано лише обставини, які встановлено досудовим розслідуванням.

Крім того, в порушення вимоги п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить місце його складення та затвердження вказано лише, що його складено і затверджено у м. Вишгороді, але не вказано в якому місці вчинено такі дії.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Разом з тим, судом було поставлено на обговорення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки дія такого запобіжного заходу спливає 15.08.2016 р.

Прокурор вважав, що слід продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу. Такої ж думки притримались потерпілий та його представник.

Захисник залишив дане питання на розсуд суду. Обвинувачений вважав, що його можливо залишити на волі.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого слід продовжити на 60 днів, виходячи з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що під час досудового провадження обвинуваченому ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 15.08.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд вважає, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, а саме: перебуваючи на волі, він зможе уникати від слідства та суду, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_9 зник після пред`явлення йому підозри і його було знайдено лише за наслідками розшукових дій на підставі ухвали слідчого судді, крім того він не має постійного місця проживання чи роботи на території Київської області.

З цих же підстав суд не приймає до уваги заперечення обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженню внесеному 05.11.2015р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001459 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на 60 днів.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 15.08.2016 р. по 13.10.2016 р. включно.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 19.08.2016 р. о 08год 00хв.

С у д д і:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .