справа № 208/2179/14-к
№ провадження 1-кп/208/23/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000014від 16.01.2014 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, який має середню освіту, працюючого ПП «Експрес 2001» водієм, одруженого, маючого малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , 16.01.2014 р., приблизно о 12 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 21013» д.н. НОМЕР_1 , рухався в м. Дніпродзержинську по вулиці Сировця з боку проспекту Леніна в напрямку вулиці Галини Романової зі швидкістю 40 км/год.

Під час руху та керування автомобілем «ВАЗ 21013», ОСОБА_7 повинен був уважно слідкувати за дорожньою обстановкою, а при виявленні перешкоди або небезпеки для руху, він повинен був зменшити швидкість свого руху, аж до зупинки транспортного засобу, тобто водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «п.12.3. В разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатен виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Однак, в порушення вимог зазначеного пункту Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21013» д.з. НОМЕР_1 , не маючи перешкод технічного або механічного характеру, в світлий час доби, за умов необмеженої видимості та оглядовості, здійснюючи рух по вулиці Сировця, з боку пр. Леніна в напрямку вул. Г. Романової, по автодорозі, яка має односторонню організацію руху, з метою уникнення зіткнення з невстановленим автомобілем, який рухався попутно справа позаду, по центру проїжджої частини дороги, застосував маневр відвороту керма вліво, виїхав лівими колесами керованого ним автомобілю за межі проїжджої частини, наїхавши при цьому на бордюрний камінь та плиточну бруківку, при цьому своєчасно пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину дороги справа наліво не виявив, гальмування своєчасно не застосував та скоїв наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобілю на пішохода ОСОБА_8 . Враховуючи те, що контакту між автомобілем ВАЗ-21013 під керуванням ОСОБА_7 та невстановленим автомобілем не було, водій ОСОБА_7 не знаходився у аварійній ситуації та його дії регулюються вимогами Правил дорожнього руху України.

В результаті даного ДТП:

- пішоходу ОСОБА_8 , згідно висновку судово медичної експертизи № 255/90-Е від 18.03.2014 р., заподіяні тілесні пошкодження у вигляді: крововиливи у м`яких покривних тканинах голови у лівій лобно - тім`яній на правій скронево-тім`яній ділянках голови, серозно-гнійний менінгіт, гнійні маси на поверхні м`якої мозкової оболонки, вогнищеві скупчення еритроцитів в товщі м`якої мозкової оболонки; синець на лівому стегні, крововилив у м`яких тканинах лівої нижньої кінцівки, переломи лівих малогомілкових та стегнової кісток. Вказані тілесні ушкодження прижиттєві, причинені задовго до настання смерті, від дії тупого предмету (предметів), чи о такий (такі), можливо за умови, яка вказана у відношенні та медичній карті, тобто, при дорожньо-транспортній пригоді, при контактуванні потерпілої з рухаючимся транспортним засобом, та, вірогідно, відкиданням та травмуванням об дорожнє покриття. що підтверджується характером та локалізацією маючихся тілесних ушкоджень на трупі. Тілесні ушкодження на голові у сукупності у вигляді внутрішньочерепної травми, стосовно до живих осіб, мають ознаки тяжких як ті, що призвели до настання смерті потерпілої.

Смерть потерпілої наступила від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливу у м`які тканини голови, котра протікала з явищами серозно-гнійного менінгіту, та, у послідуючому, ускладнилася розвитком набряку головного мозку.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 44/27-23 від 18.03.2014 року дії водія автомобіля «ВАЗ 21013» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням цієї події.

У прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень які призвели до настання смерті потерпілої, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3. «Правил дорожнього руху» України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі, позовні вимоги не визнає повністю, суду пояснив наступне. Автомобіль ВАЗ 21013 він купив по генеральній довіреності, авто до ДТП було в справному стані.

16.01.2014р. він рухався на автомобілі «ВАЗ 21013» д.з. НОМЕР_1 по пр. Леніна, повернув ліворуч на вул.. Сировця і зупинився на світлофорі у лівому ряду, праворуч від нього зупинилося Рено сірого кольору. На зелений колір світлофора він почав рух, з перехрестя, як тільки він почав рух, він побачив жінку пішохода, одночасно з ним зі сторони ДМК по пр. Леніна на вул.. Сировця закінчив поворот праворуч автомобіль типу Джип сірого кольору.

Він помітив жінку, яка метрів за 30-50 від пішохідної доріжки переходила дорогу з право наліво, враховуючи швидкість руху його автомобіля (близько 40 км/ч) він припустив, що жінка встигне перейти дорогу.

Проте, коли він перетинав перехрестя пр. Леніна, на червоний колір світлофора з пр. Леніна повернув ВАЗ 21112 і рухався за Джипом. Джип, який рухався по правій смузі попереду праворуч, почав гальмувати, і тоді ВАЗ 21112, що рухався за Джипом, праворуч від нього (обвинуваченого ОСОБА_7 ), щоб уникнути зіткнення з ОСОБА_9 , різко почав повертати на ліву смугу, витискаючи його ( ОСОБА_7 ). Оскільки повна зупинка призвела б к зіткненню з ВАЗ 21112, він був вимушений, гальмуючи, вивернути вліво щоб уникнути ДТП, його машина заїхала на бордюр, далі стояв стовп, він ( ОСОБА_7 ) прийняв вправо щоб його обминути і тоді передньою правою частиною збив пішохода, після чого зупинився. В момент зіткнення з пішоходом автомобіль ВАЗ 21115 був позаду, або збоку.

Був мокрий асфальт, йому не вистачило 0,5-1 м. щоб встигнути зупинитися. Вважає винним в ДТП водія ВАЗ 21112. В його машині є відео регістратор який зафіксував ДТП.

Після наїзду він вийшов з машини, підійшов до жінки та намагався надати первинну допомогу, викликав працівників ДАЇ та швидку. Автомобіль ВАЗ уїхав одразу, за ним ОСОБА_10 , потім ОСОБА_11 . З водіїв ніхто не виходив. Обвинувачений дочекався приїзду ОСОБА_12 , котрі зробили всі заміри, потім поїхали на здачу аналізів, які показали що він тверезий. Після цього ОСОБА_7 поїхав до 8 лікарні до потерпілої, жінка була у реанімації. Лікар сказав що у жінки перелом бедра та загрози життю не має, і дав перелік медикаментів на 800 грн. які він купив та передав потерпілій.

У вечорі він знайшов сина потерпілої ОСОБА_13 , все йому розповів, вони обмінялися мобільними телефонами. Наступного ранку дізнався що потерпіла у тяжкому стані, її відвезли до іншої лікарні до ОСОБА_14 .

Його дружина передала 2000 грн. Ричці під розписку, потім він ще перераховував 5700 грн. йому на картку. Він кожен день спілкувався з ОСОБА_13 , не переховувався від нього.

Цивільний позов не визнає, в справі є копії чеків які повторюються, деякі чеки з`явились вже після похорон, таких грошей, як просить з нього стягнути потерпілий у нього не має. Він дуже шкодує, що склалася така ситуація, він працює водієм, до цього випадку у нього не було жодних порушень, зауважень.

Незважаючи на те, що вважає себе не винним, просив суд застосувати до нього ЗУ «Про амністію» у разі постановлення обвинувального вироку.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив що постраждала від ДТП являється йому матір`ю. 16.01.2016р. біля 18:00 год. йому стало відомо що вона знаходиться в лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла. Свідком ДТП він не був. Матеріальна шкода складається з придбання медикаментів на суму більше 15000 грн, також 20000 на поховання. Потерпілий підтвердив що ОСОБА_7 передавав йому 2000 грн. під розписку, а також перераховував грошові кошти на суму близько 3000 грн. на банківську карту. Потерпілий вважає ОСОБА_7 винним у скоєнні ДТП.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив наступне: в день пригоди було сиро, після дощу, він їздив за запчастинами, повертався по вул.. Широкій перетинав перехрестя Сировця та зупинився на світлофорі на правому ряду на червоне світло. Зліва від нього була якась машина, але вона повертала ліворуч. Пропустив автобус та їдучий за ним Міцубісі, які рухались по Леніна зі сторони ДМК на Сировця, та почав рух за Міцубісі, між ним та Міцубісі була ще якась машина. Десь на пішохідному переході його обігнав Жигулі. Автобус повернув на зупинку, але не повністю, Міцубісі почало об`їжджати задню частину автобусу майже впритул, Жигулі третім рядом почало об`їжджати Міцубісі з автобусом, зрівнялося з Міцубісі та збив жінку, самого ДТП він не бачив, звуку гальм Жигулі він не чув, проте на асфальті були сліди гальмування. Після ДТП всі загальмували, позаду почали сигналити автомобілі, ДТП було з лівої сторони дороги, руху не перешкоджало, тому всі роз`їхались

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримав висновки 4х експертиз, в першій експертизі (№23) він досліджував механізм наїзду на пішохода. По другій експертизі (№25) досліджував дії двох транспортних засобів, по якій, з точки зору експерта, в діях ОСОБА_7 не вбачається порушень правил дорожнього руху. По експертизам №28 та №27/29 експерт пояснив що обвинувачений ОСОБА_7 не знаходився в аварійній ситуації так як автомобілі роз`їхалися і між ними був відсутній механізм контакту.

Незважаючи на невизнання вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_7 , його вина підтверджується дослідженими протоколами слідчих дій та іншими долученими до матеріалів кримінального провадження документами:

протоколом огляду місця ДТП з фото-таблицею та схемою місця ДТП від 16.01.2014 р. відповідно до якого оглянуто місце ДТП, а саме м. Дніпродзержинськ, вул.. Сировця 2/28. Згідно протоколу зазначено стан покриття дороги: асфальтобетонне, вологе чисте, час доби: світло, видимість та оглядовість не обмежена. У процесі огляду складені та долучені до протоколу план-схема. В ході огляду проводилося фотографування (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 12-19);

протоколом огляду транспортного засобу відповідно до якого було оглянуто т/з ВАЗ 21013 1985р., н.з. НОМЕР_1 , оглядом виявлено деформування переднього капоту з права, слід ковзання на капоті через увесь капот, зношеність шин на 50% без пошкоджень, рульове управління у нормі, стан робочої та стояночної гальмівної системи не перевірявся. В протоколі також зафіксовано що ручка стояночного тормозу в непрацюючому стані, та включена перша передача (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 20-22);

акт судово-медичного дослідження №255 КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» ДОР в якому наведені підсумки обстеження трупа ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 74-77);

висновок експерта №255/90-Е від 12.03.2014 р. КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» ДОР в якому визначається що отримані тілесні ушкодження причинені задовго до настання смерті від контактуванні потерпілої з рухаючимся т/з, та, вірогідно, з відкиданням та травмуванням об дорожнє покриття потерпілої ОСОБА_8 . Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень визначені як тяжкі, що призвели до настання смерті потерпілої. Смерть наступила від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливу у м`які покривні тканини голови, котре протікало з явищами серозно-гнійного менінгіту, та у послідуючому, ускладнилася розвитком набряку головного мозку (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 100-101);

протоколом огляду предметів від 25.02.2014 р. оглянуто відео-регістратор чорного кольору без назви з флеш-носієм, без видимих пошкоджень. За допомогою комп`ютера на відео-регістраторі були виявлені файли, серед яких був відеозапис, на якому відображено події ДТП 16.01.2014 р.: рух автомобілю ВАЗ 2103, напрямок та темп руху пішохода ОСОБА_8 . Даний відеозапис (назва файлу MOVI 6246) за допомогою комп`ютера було перенесено на оптичний диск DVD-R LG 1x16x 4.7 GB, який був опечатаний в поліетиленовий пакет з паперовою біркою (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 114-115);

постановою про визнання речового доказу та передачу його на зберігання від 25.02.2014, відповідно до вказаної постанови речовими доказами по справі визнано відео реєстратор чорного кольору з флеш носієм, які належать ОСОБА_7 , оптичний диск для лазерних систем зчитування СD-R LG, обьемом 4,7 GB/120 min з відеозаписом «MOVI 6246» залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000014 та зберігати при ньому(аркуш справи кримінального провадження № 0000014 117-119);

протоколом огляду предметів від 14.03.2014 року, відповідно до якого предметом огляду є оптичний диск для лазерних систем зчитування DVD-R 1х16х4,7 LG, на який, 25.02.2014 було перенесено відеозапис «MOVI 6246» з відображенням механізму ДТП, а саме руху автомобілю ВАЗ-2103 під керуванням водія ОСОБА_7 , напрямок руху пішохода ОСОБА_8 , механізм ДТП був записаний за допомогою відео реєстратора, встановленого на лобовому склі вищевказаного автомобіля. В ході перегляду відеозапису, був встановлений час, який був затрачений пішоходом ОСОБА_8 на подолання відстані по проїжджій частині дороги, з моменту виходу на проїжджу частину дороги до моменту наїзду на неї. На 1 хвилині 26 секунд відеозапису видно, як від зупинки громадського транспорту «Мегаспорт» по вул.. Сировиця, від встановленого дорожнього знаку «Зупинка громадського транспорту» починає рухатися пішохід-жінка з сумкою в руках. При цьому на проїжджій частині дороги справа знаходиться автомобіль «Міцубісі-Паджеро» сріблястого кольору. Автомобіль ВАЗ-2103 під керуванням ОСОБА_7 рухається в лівому ряді. Інших транспортних засобів на проїжджій частині дороги немає. Жінка-пішохід рухається в темпі шагу, справа наліво. В моменту початку руху пішохода по проїжджій частині дороги вмикається секундомір. На 1 хвилині 34 секунди видно наїзд правої частини автомобілю ВАЗ-2103 на вищевказаного пішоході. В цей момент секундомір вимикається. Час, затрачений пішоходом ОСОБА_8 з моменту виходу на проїжджу частину дороги до моменту наїзду на неї складає 8 секунд. Також встановлено, що місце ДТП вулиця Сировиця має односторонню організацію руху. Дорожнє покриття мокрий асфальтобетон. Світлий час доби.(аркуш справи кримінального провадження № 120-121);

висновком судової авто технічної експертизи №44/27-23 від 18.03.2014 р. в якому визначається що водій, при виявленні пішохода що наближався до смуги руху автомобіля, повинен був прийняти заходи до зниження швидкості руху, аж до зупинки автомобіля, водій ОСОБА_17 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним вживанням екстреного гальмування і зупинкою автомобіля, що дії водія ОСОБА_17 не відповідали вимогам п.12.3 ПДД України, що знаходилося у причинному зв`язку з настанням події (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 127-128);

висновком судової авто технічної експертизи №44/27-25 від 19.03.2014 р. в якому визначається що в діях водія ОСОБА_7 по відношенню до невстановленого легкового автомобілю порушень правил ПДД України не вбачається (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 132-133);

висновком судової авто технічної експертизи №44/27-28 від 25.03.2014 р. в якому визначається що при виявленні пішохода що наближався до смуги руху автомобіля, повинен був прийняти заходи до зниження швидкості руху, аж до зупинки автомобіля, водій ОСОБА_17 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним вживанням екстреного гальмування і зупинкою автомобіля, дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.12.3 ПДД України (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 183-184);

висновком судової авто технічної експертизи №44/27-29 від 25.03.2014 р. в якому визначається що водій ОСОБА_7 при виявленні що невстановлений автомобіль змінив направлення свого руху вліво у направленні смуги руху автомобіля ВАЗ 21013 повинен був діяти згідно вимог п.12.3, в діях водія ОСОБА_7 в даній дорожній обставині не вбачається порушень ПДД України, оскільки при виявленні небезпеки від невстановленого автомобіля, водій ОСОБА_7 застосував гальмування, внаслідок чого механічного контакту між автомобілями не відбулося водій ОСОБА_7 не знаходився в аварійній обстановці (аркуш справи кримінального провадження № 0000014 189-190).

Таким чином, вина ОСОБА_7 в повному обсязі підтверджується його показаннями, отриманими під час допиту обвинуваченого в судовому засіданні, дослідженими під час судового розгляду справи письмовими документами, а саме протоколом огляду місця ДТП, схемою місця ДТП, протоколом огляду транспортного засобу, актом судово-медичного дослідження №255, висновком судово-медичного експерта №255/90-е, протоколом огляду предметів, висновком експерта №44/27-23 від 18.03.2014 р., висновком експерта №44/27-25 від 19.03.2014 р., висновком експерта №44/27-28 від 25.03.2014 р., висновком експерта №44/27-29 від 25.03.2014 р., протоколом огляду предметів від 25.02.2014 року, протоколом огляду предметів від 14.03.2014 року, переглядом відеозапису з інформацією про рух автомобіля «ВАЗ-21013», механізм ДТП.

Суд не приймає до уваги заключеня судової авто технічної експертизи від 18.04.2014 року за № 16, (експерт ОСОБА_18 ) відповідно до висновків якого з технічної точки зору, пояснення водія автомобіля ВАЗ-21013 ОСОБА_7 про обставини механізму ДТП прийнятні ; при заданих на дослідження обставин ДТП водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пешехода ОСОБА_8 ; в заданій дорожній ситуації в діях водія з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які знаходяться в причиному звьязку з наїздом на пішохода ОСОБА_8 ; при обставинах ДТП заданих на дослідження, дії водія не встановленого автомобіля «ВАЗ», з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 ПДД України, що знаходилися в причинному звьязку з наїздом на пешохіда ОСОБА_8 не залежно від того був контакт з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_7 або ні, - з наступних міркувань.

Експерт вважає, що при незмінному напрямку руху автомобіля ВАЗ-21013 а також при незмінній його швидкості і швидкості руху пішохода, з технічної точки зору наїзд виключався, оскільки на момент досягнення автомобілем лінії руху пішохода вона перетнула б його полосу руху. Тобто, експерт допускає припущення, що пішохід встиг би перетнути полосу руху водія ОСОБА_7 при незмінних швидкостях, вказане припущення нічим не підтверджене, висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Також, експерт моментом виникнення небезпеки для водія ОСОБА_7 вважає момент, коли він після маневру вліво, уникая зіткнення з автомобілем «ВАЗ» сірого кольору здійснив маневр вправо і виявив пішохода на відстані 20 м., при цьому експерт не враховує, що ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем, не мав перешкод технічного або механічного характеру, в світлий час доби, за умов необмеженої видимості та оглядовості дороги, що ОСОБА_17 побачив, тобто виявив пішохода, який з права з тротуару почав перетинати проїжджу частину в темпі спокійного шагу, ще під час виїзду з перехрестя, що підтверджується поясненнями самого ОСОБА_17 , неодноразово допитаного в ході судового засідання та з перегляду запису його відео регістратора. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в своїх показав вказав, що після маневру вліво, уникая зіткнення з автомобілем «ВАЗ» сірого кольору здійснив маневр вправо і виявив пішохода на відстані 3-5 метрів.

Заключення експерта спростовується дослідженнями, проведеними під час проведення судових авто технічних експертиз №44/27-23 від 18.03.2014, №44/27-25 від 19.03.2014, №44/27-28 від 25.03.2014, №44/27-29 від 25.03.2014р, відповідно до яких технічна можливість запобігти наїзду на пішохода встановлюється порівнянням відстані на якому автомобіль ВАЗ-21013 знаходився від місця наїзду в момент виходу пішохода на проїжджу частину дороги і зупинного шляху автомобіля ВАЗ 21013 в умовах місця події. Відповідно до вказаних висновків у всіх варіантах механізму події, відстань на якій знаходився автомобіль ВАЗ 21013 від місця наїзду у момент виходу пішохода на проїжджу частину дороги, більше зупинного шляху автомобіля ВАЗ 21013, то отже, в даній дорожній обстановці, водій автомобіля ВАЗ 21013 Легін мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним вживанням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля ВАЗ-21013 до лінії руху пішохода. Висновки судових автотехнічних експертиз №44/27-23 від 18.03.2014р., №44/27-25 від 19.03.2014р., №44/27-28 від 25.03.2014р., №44/27-29 від 25.03.2014р. в повному обсязі підтверджуються оглянутим під час судового засідання відеозапису, який було перенесено на оптичний диск для лазерних систем зчитування DVD-R LG 1х16 4,7 GB, на який 25.02.2014 було перенесено відеозапис «MOVI 6246» з відображенням механізму ДТП, а саме руху автомобілю ВАЗ-2103 під керуванням водія ОСОБА_7 , напрямок руху та темп руху пішохода ОСОБА_8 , механізм ДТП був записаний за допомогою відео реєстратора, встановленого на лобовому склі вищевказаного автомобілю. З відеозапису видно на 1 хвилині 26 секунд - як від зупинки громадського транспорту «Мегаспорт» по вул.. Сировиця, від встановленого дорожнього знаку «Зупинка громадського транспорту» починає рухатися пішохід жінка з сумкою в руках. При цьому на проїжджій частині дороги справа знаходиться автомобіль «Міцубісі-Паджеро» сріблястого кольору. Автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 рухається в лівому ряді. Інших транспортних засобів на проїжджій частині дороги немає, також видно, що місце ДТП має односторонню організацію руху, світлий час доби, дорожнє покриття мокрий асфальтобетон. Під час огляду зазначеного відеозапису на досудовому слідстві вмикався секундомір і встановлено час, який був затрачений пішоходом ОСОБА_8 на подолання відстані про проїжджій частині дороги, з моменту виходу на проїжджу частину дороги до моменту наїзду на неї, який склав 8 секунд. Цей встановлений час використано експертом ОСОБА_16 під час проведення вищезазначених експертиз при дослідження питання щодо технічної можливості запобігти наїзду на пішохода.

Обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що через порушення правил дорожнього руху з боку невстановленого водія автомобіля ВАЗ сірого кольору, він не мав технічної можливості запобігти пригоди. Це спростовується заключеннями вищезазначених експертиз, проведених експертом ОСОБА_16 , зокрема експертним висновком за № 44/27-29 від 25.03.2014 року, відповідно до якого під аварійною слід розуміти таку дорожню обстав новку, в якій водій не мав технічної можливості запобігти пригоди. Аварійна обстановка виникає, якщо водій виявив перешкоду на відстані, що перевищує зупинний шлях, але не прийняв своєчасних заходів для запобігання події, або якщо він міг виявити перешкоду на відстані менше зупинного шляху. А оскільки, при виявленні, що невстановлений легковий автомобіль змінив направлення свого руху вліво у направленні смузі руху автомобіля ВАЗ-21013, водій автомобіля ВАЗ-21013 ОСОБА_7 застосував гальмування, внаслідок чого механічного контактування між автомобілем ВАЗ-21013 та невстановленим легковим автомобілем не відбулося, то отже, він (водій ОСОБА_7 ) не знаходився в аварійній обстановці, тобто мав технічну можливість запобігти пригоди.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про повну доведеність в ході судового розгляду вини обвинуваченого, при цьому повне невизнання вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України суд розцінює як спосіб обраний ним для свого захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_7 у вчинені злочину, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (у частині порушення вимог п. 12.3 «правил дорожнього руху «України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, стосовно до живих осіб, мають ознаки тяжких як ті, що призвели до настання смерті потерпілої ОСОБА_8 , встановлена і доведена, а дії обвинуваченого слід правильно кваліфікувати:

за ч.2 ст.286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху (у частині порушення вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху «України») особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння тілесних ушкоджень стосовно до живих осіб, мають ознаки тяжких як ті, що призвели до настання смерті потерпілої ОСОБА_8 .

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст.65 КК України, що стосується ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого в силу ст.67 КК України не встановлено

Як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

При визначені покарання ОСОБА_7 суд також враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч.4 ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення інших злочинів.

Під час судового провадження обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено клопотання про застосування відносно нього Закону України про амністію у 2014 році, у зв`язку з тим, що він має дочку ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

19.04.2014 р. набрав чинності Закон України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 р. №1185-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до ст.9 Закону України Про амністію у 2014 році питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п."в" ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження: свідоцтва про народження ОСОБА_20 Серія НОМЕР_3 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні дочку, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України "Про амністію у 2014 році".

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_19 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України "Про амністію у 2014 році", судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2014 році", тому він підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов на суму 15 710 гривень матеріальної шкоди, та 100 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч.4 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд приймає до уваги, що потерпілому ОСОБА_4 , діями обвинуваченого спричинено матеріальну шкоду, яка виразилась у витратах під час перебування матері на стаціонарному лікуванні, та на її поховання, а також моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях у зв`язку із загибеллю матері.

Суд вважає що цивільний позов підлягає частковому задоволенню в частині матеріальної шкоди, оскільки після дослідження чеків наданих потерпілим було виявлено їх дублювання, а саме: аркуш судової справи 39 та 44 сума 237,89 від 21.01.2014р.; аркуш судової справи 37 та 39 сума 322,68 від 28.01.2014 р.; аркуш судової справи 36 та 40 сума 163,35 від 25.01.2014 р.; аркуш судової справи 37 та 39 сума 481,82 від 20.01.2014р.; аркуш судової справи 38 та 42 сума 278,91 від 21.01.2014р., інші чеки, надані як додатки до позовної заяви , підтверджують і обґрунтовують витрати , пов`язанні з лікуванням та похованням потерпілої. Отже , стягненню підлягає сума матеріальної шкоди: в розмірі 14225,33 грн. за відрахуванням суми 5300 грн., відшкодованих обвинуваченим, що становить 8955,33 грн.

При вирішенні питання, щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань. ступеня доведеності завданої шкоди, матеріальне становище обвинуваченого, а також співмірність матеріальної шкоди та заявленої потерпілим вимоги про відшкодування моральної шкоди, і виходить з засад розумності, виваженості та справедливості.

У суду не виникає сумніву, що у звьязу з трагічної загибеллю матері, потерпілий зазнав душевних страждань, переніс біль, страждання, пригнічень у звьязку зі втратою рідної людини, страждає вся його родина до тепер , спосіб життя істотно змінився , потребував і потребує до тепер зусиль для налагодження життя, пере долання депресії, нервових переживань, як зазначав потерпілий враховуючи що і до тепер обвинувачений не визнає своєї провини і уникає відповідальності через амністію його продовжує пригнічувати.

Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. підлягають повному задоволенню саме в цій сумі - 100 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

По справі наявні процесуальні витрати на залучення експертів, які відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів потрібно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.85,86 КК України, .ст.368,370,371, 373,374,376 КПК України, ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п."в" ч.1 ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році", суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п."в" ч.1 ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування (основного і додаткового) покарання призначеного за вироком суду від 28 вересня 2016 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 залишити у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 8 955,33 гривень матеріальної шкоди, та 100 000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення судово-медичної експертизи №255/90Е від 17.03.2014р., автотехнічних експертиз №44/27-23 від 18.03.2014р., №44/27-25 від 19.03.2014р., №44/27-28 від 25.03.2014р., №44/27-29 від 25.03.2014р. на загальну суму 2630,94 грн.

Речові докази:

- автомобіль «ВАЗ 21013» д.н. НОМЕР_1 , відео-регістратор чорного кольору з флеш-носієм вилучені та переданий на зберігання ОСОБА_7 залишити у нього.

- оптичний диск для лазерних систем зчитування DVD-R LG 1х16 об`ємом 4,7GB/120min із відеозаписом MOVI 6246 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1