Ухвала іменем україни 17 березня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001434, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2015 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор стверджує про незаконність судових рішень щодо ОСОБА_5 , які просить скасувати з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування кримінального закону, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд, неправильно застосував ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання, не врахував дані про засудженого, який неодноразово судимий за корисливі злочини, та безпідставно визнав пом`якшуючими покарання обставинами: усунення заподіяної матеріальної шкоди і відшкодування потерпілій моральної шкоди, спричиненої вчиненням злочину. Стверджує про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції, який не перевірив і не спростував всі доводи апеляції сторони обвинувачення, і про невідповідність ухвали цього суду вимогам ст. 419 КПК України, яка не містить належним чином мотивованих підстав із яких апеляцію прокурора визнано необґрунтованою.

Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2015 року ОСОБА_5 , який був раніше судимий:
- 13 квітня 2005 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік;
- 19 червня 2006 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці позбавлення волі, звільненого 28 вересня 2007 року умовно-достроково на строк 9 місяців 17 днів;
- 01 лютого 2010 року за ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк три місяці.

Цим же вироком було засуджено ОСОБА_7 .

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він за попередньою змовою з ОСОБА_7 21 травня 2014 року близько 17:00 год., знаходячись на території дачного кооперативу «Цементник», що в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, через отвір у вікні та захисній решітці проникли у приміщення дачного будинку, який належить потерпілій ОСОБА_8 , звідки таємно викрали майно на загальну суму 278 грн 10 коп.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.
Правильність встановлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України місцевий суд урахував характер і ступінь тяжкості цього злочину, його конкретні обставини, зокрема, незначний розмір викраденого майна, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, дані про засудженого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризувався позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав: щире каяття, усунення заподіяної матеріальної шкоди і відшкодування потерпілій спричиненої злочином моральної шкоди. Обтяжуючих покарання обставин судом встановлено не було.

При цьому судом не враховано, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов`язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Цих вимог закону судом не дотримано.

Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_5 тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів і маючи незняту та непогашену судимість повторно вчинив крадіжку чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло.
Без належної оцінки суду залишився той факт, що майно, викрадене у ОСОБА_8 , ОСОБА_5 добровільно не повертав, оскільки потерпіла сама виявила викрадені у неї речі, які були залишені неподалік від місця вчинення злочину до того часу, доки знайдеться транспортний засіб, необхідний для транспортування викраденого.
Також у колегії суддів викликає сумнів висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_5 , який є безробітним, утримує двох своїх неповнолітніх дітей.
Окрім того, застосовуючи ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання, суд не звернув уваги на те, що призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, можливий лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому суд у вироку не мотивував, чому зазначені пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину.
Тобто прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженому було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

На зазначені порушення, допущені місцевим судом, не звернув уваги апеляційний суд, який формально розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , не перевірив і не спростував належним чином твердження сторони обвинувачення про м`якість призначеного засудженому покарання і неправильне застосування ст. 69 КК України.

За таких обставин, судові рішення щодо ОСОБА_5 підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції із підстав неправильного застосування кримінального закону ст. 69 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_5 визнано винуватим, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3