Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 19 травня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002500 за спільною касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року, а також за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Осолинка Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_8 .

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції змінено в частині посилання в мотивувальній частині на висновок експерта № 1304 та ухвалено зазначити, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 не являлись небезпечними для життя в момент спричинення. В решті вирок суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя.
ОСОБА_6 07 червня 2013 року о 15.30 год. перебуваючи в приміщенні за адресою: вул. Зодчих, 36, м. Вінниця, в ході конфлікту з раніше знайомою йому ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних стосунків, схопив її за шию і почав стискати, викликаючи таким чином механічну асфіксію та ударив кілька разів головою об стіну, в результаті чого потерпілій було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя в момент спричинення і не потягли за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому суді з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Обґрунтовуючи свої вимоги стверджує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора, обґрунтованих відповідей не дав, прийнятого рішення про законність вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не мотивував. Вважає, що даних, про особу засудженого та обставин, які суд врахував при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не достатньо для цього.

У спільній касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять скасувати судові рішення і кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Не погоджуються з оцінкою судами доказів у провадженні, наводять доводи щодо неповноти судового розгляду, оспорюють правильність встановлення фактичних обставин. Надаючи власну оцінку доказам стверджують про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та передчасність, на їх думку, постановлення обвинувального вироку відносно нього.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання касаційних вимог сторони захисту, думку прокурора, яка вважала, що судові рішення слід залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту спільної касаційної скарги засудженого та захисника вбачається, що вони не погоджуються з доведеністю винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та наводять власну оцінку доказам, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам, чим обґрунтовується касаційна скарга сторони захисту у цьому провадженні, самі по собі є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень тільки в апеляційному порядку згідно зі ст. 409 КПК України.

Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань потерпілої ОСОБА_8 про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень, показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо події 07 червня 2013 року, які узгоджуються між собою та в своїй сукупності підтверджують встановлені судом фактичні обставини; даних, що містяться у письмових доказах, зокрема: у протоколі проведення слідчого експерименту від 25 вересня 2013 року; у висновку судово-медичної експертизи № 1304 від 11 липня 2013 року; у повідомленні заступника начальника управління ДАІ у Вінницькій області; в інформаційних листах щодо перевезення пасажирів № 4083, 4082, 4005.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційних скарг засудженого та захисника стосовно відсутності у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, мотивовано визнав їх необґрунтованими. Усі наведені в апеляційних скаргах доводи, у тому числі й ті, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги сторони захисту, належним чином перевірено судом апеляційної інстанції і спростовано із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Проаналізувавши встановлені у справі фактичні обставини та зіставивши їх, суд дійшов мотивованого висновку, що ОСОБА_6 умисно заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_8 .
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, з чим погоджується також суд касаційної інстанції. Крім того, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного, на його думку, застосування положень ст. 75 КК України при звільненні ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Цей суд обґрунтовано погодився з призначеним судом першої інстанції засудженому покаранням, який при цьому врахував те, що останній вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_6 , який в минулому судимим не був, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебував, за місцем проживання компрометуючих даних на нього не надходило, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання те, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляцій захисника, засудженого та прокурора ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність чи допущено таке істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке було би підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , а також касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3