ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження щодо

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровську, громадянина України, працюючого фельдшером КЗ «Клінічне об`єднання швидкої допомоги», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню та малолітню дитину, проживаючого в АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України

в с т а н о в и в:

20 грудня 2014 року, приблизно о 04.10 годині, ОСОБА_7 керуючи автомобілем «ДЕО-Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пр-ту ім. Газеті «Правда» з боку вул. Калинової в напрямку вул. Б. Хмельницького, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України проявивши злочинну недбалість, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою і її зміною, при виявленні на проїжджій частині пішохода, який переходив дорогу зліва на право, не вжив заходів до зниження швидкості транспортного засобу, навіть до повної його зупинки, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого потерпілому, відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 70/27-48 від 28.01.2015 року, заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у виді політравми, закритої травми живота, розриву великого сальника, гематоми брижейки тонкої кишки, внутрішньочеревної кровотечі, закритої травми грудної клітини, перелому ребра, ОЧМТ, струс головного мозку, рваної рани лобної області, закритого перелому правої гомілки .

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України не визнав, суду пояснив, що рухався на автомобілі зі швидкістю від 70 до 52 км/год з ближнім світлом фар, будь якого освітлення не було, раптово побачив пішохода на проїжджій частині, який нібито біг, нажав на гальма, але уникнути наїзду не зміг.

Судом було задоволено клопотання захисника, який, з посиланням на те, що сторона обвинувачення обґрунтовує підозру висновками судово-автотехнічної експертизи, в основу якої покладено дані за результатами слідчого експерименту, проведеного в умовах, що не відповідали умовам ДТП, а саме освітлення при проведенні слідчого експерименту було більшим ніж при ДТП, дорожнє покриття було сухим, при ДТП- вологим, заявив клопотання про проведення слідчого експерименту в умовах максимально наближених до умов ДТП.

Після проведення слідчого експерименту, під час якого обвинувачений відмовився від участі в його проведенні і поновлення провадження у справі ОСОБА_7 визнав свою вину, суду пояснив, що ним було перевищено швидкість руху, в умовах недостатньої видимості, що стало причиною ДТП.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що внаслідок перенесеної травми голови він не пам`ятає обставин ДТП, будь яких претензій до обвинуваченого не має, оскільки йому повністю відшкодовано понесені ним витрати, пов`язані з лікуванням.

Відповідно до висновків авто-технічної експертизи від 28.01.2015 року порушення обвинуваченим правил дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України повинен був у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди- невиконання вказаних вимог правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом досліджено висновки судово-медичної експертизи № 70/27-48 від 28.01.2015 року, відповідно до якої Потерпілому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у виді політравми, закритої травми живота, розриву великого сальника, гематоми брижейки тонкої кишки, внутрішньочеревної кровотечі, закритої травми грудної клітини, перелому ребра, ОЧМТ, струс головного мозку, рваної рани лобної області, закритого перелому правої гомілки

Суд допитав обвинуваченого, потерпілого, дослідив висновки експертиз, матеріали, що характеризують особу останнього, прийшов до висновку що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження .

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

При обранні покарання суд враховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, скоїв злочин з необережності, на обліку у нарколога, психіатра не знаходиться, за місцем проживання, характеризується позитивно, має на утриманні малолітніх дітей.

Обставинами , які пом`якшують покарання суд визнає повне відшкодування шкоди потерпілому, наявність на утриманні малолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не знаходить.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

З урахуванням особи винного, наявності у нього міцних соціальних зв`язків, а також обставини справи, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання у виді позбавлення волі. В зв`язку з цим суд вважає доцільним застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При вирішенні питання щодо додаткового покарання, аналізуючи встановлені судом на підставі досліджених доказів фактичні обставини ДТП суд вважає, що порушення пішоходом ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, який перетинав проїжджу частину дороги поза межами пішохідного переходу, є першочерговою складовою настання ДТП, і вже як наслідок від цього водієм ОСОБА_7 не було вжито всіх заходів для уникнення зіткнення, тобто порушено вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, тому суд приходить до висновку, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не повинно застосовуватись.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.371, 374, 376, 395 КПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину .
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведення експертизи, в розмірі 393 грн. 12 коп..

Речовий доказ- автомобіль, що переданий на зберігання обвинуваченому - залишити у обвинуваченого.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_8