АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/980/16 Справа № 175/3390/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001310 від 22 червня 2015 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в його інтересах на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року, ухвалений відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровськ, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не працює, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року був засуджений за ч. 1 ст. 185, ст. ст. 75 та 76 КК України до 2 років позбавлення волі, від призначеного покарання звільнений з випробуванням зі встановленням іспитового строку 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, такого, що не працює, одруженого, який має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , такого, що раніше неодноразово судився, останній раз вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 31 січня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України, від призначеного покарання звільнений ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році",

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю

прокурора - ОСОБА_11

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_9

потерпілого - ОСОБА_12

обвинуваченого - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року

- ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, і йому признане покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, призначене вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року і остаточно за сукупністю вироків призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

- ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України, і йому призначене покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком 200 годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Цим же вироком також вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені за те, що вони, будучи обидва раніше судимими, 22 червня 2015 року близько 10 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння неподалік житлового будинку АДРЕСА_4 побачили раніше їм незнайому ОСОБА_13 і у них виник умисел, спрямований на відкрите заволодіння її майном, для чого вони вступили у змову між собою.

Діючи у групі, перебуваючи у змові між собою, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до ОСОБА_13 і ОСОБА_7 почав відбирати у неї поліетиленовий пакет, в якому знаходилися гаманець з грошовими коштами в сумі 350 грн. і продукти харчування, а ОСОБА_8 у цей час наніс їй своєю рукою удар у голову, від чого ОСОБА_13 впала на землю.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, відкрито заволодів вказаним вище пакетом. Однак, ОСОБА_13 , падаючи на землю, встигла схопити належний їй пакет з майном та покликати на допомогу свого чоловіка ОСОБА_12 , який прибіг на допомогу дружині та втрутився у конфлікт, чим перешкодив обвинуваченим довести до кінця їх протиправні дії.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_13 отримала легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки.

Окрім того, в той же день, в той же час при появі ОСОБА_12 , який прибіг на допомогу своїй дружині, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на спричинення йому тілесних ушкоджень, реалізуючи який він умисно наступив ногою на праву ногу ОСОБА_12 і наніс один удар правою рукою у ліву скроневу область голови, в результаті чого розсік ліву брову і від чого потерпілий упав лівою стороною тулуба на асфальтне покриття, а ОСОБА_8 почав умисно наносити ОСОБА_12 удари ногами по спині, рукам і тулубу, завдавши не менше 8 ударів. В результаті нанесених йому ударів ОСОБА_12 втратив свідомість, а ОСОБА_8 разом із ОСОБА_7 покинули місце пригоди.

Умисними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 були спричинені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки.

Не погоджуючись із вказаним вище судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Вимоги своєї апеляційної скарги захисник мотивував тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає наступне.

Судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відсутність захисника, участь якого є обов`язковою, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Майже всі судові засідання не зафіксовані належним чином на технічному носії інформації, оскільки звукозапис є неякісним, що позбавляє можливості з`ясувати будь-які дані щодо процесуальних дій суду.

Він, як захисник обвинуваченого ОСОБА_7 був залучений до участі в судових засіданнях лише із 11 лютого 2016 року, тому не приймав участі у допиті потерпілих та свідків. Його клопотання про повторний допит потерпілих з метою уточнення їх показань суд першої інстанції необґрунтовано залишив без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 також кожен окремо подали апеляційні скарги, в яких просили перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вимоги своїх апеляційних скарг обвинувачений та його захисник обґрунтовують тим, що у судовому засіданні не було добуто доказів того, що він намагався заволодіти майном потерпілої ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_6 , який вимоги поданої ним апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який вимоги поданої захисником в його інтересах апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , який вимоги поданої ним апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_8 та вимоги апеляційної скарги, поданої його підзахисним обвинуваченим ОСОБА_8 , підтримав у повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_12 , які кожен окремо вважали, що підстави для задоволення вимог апеляційних скарг захисників та обвинуваченого відсутні, та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають задоволенню, а вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Доводи, викладені адвокатом ОСОБА_6 в його апеляційній скарзі, стосовно істотних порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів апеляційного суду, є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги про скасування вироку суду першої інстанції та призначення повторного розгляду у суді першої інстанції, захисник ОСОБА_6 посилається на порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

Нормами п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України передбачено обов`язкову участь захисника в кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 з 15 жовтня 2008 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом "Біполярний афектний розлад. Маніакальний епізод з психотичними симптомами" (т. 1 а. с. 193).

В зв`язку із викладеними обставинами постановою слідчого, якому було доручено проведено досудове розслідування в кримінальному провадженні, від 03 липня 2015 року було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу (т. 1 а. с. 110-111).

Із висновку судово-психіатричної експертизи № 184 від 13 серпня 2015 року (т. 1 а. с. 145-148) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в зв`язку із психічним захворюванням дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня ДОР".

За викладених обставин колегія суддів вважає, що внаслідок наявного у обвинуваченого ОСОБА_7 психічного захворювання він не міг в повній мірі реалізувати свої права в кримінальному провадженні, а тому участь захисника в кримінальному провадженні відповідно до норм п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України є обов`язковою.

Однак, в порушення вказаних вище вимог кримінального процесуального закону, судом першої інстанції судове слідство (допит обвинувачених, потерпілих та свідків, а також дослідження письмових доказів) було проведено у відсутність захисника.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України серед інших, як підставу для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зазначено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно норм п. 4 ч. 2 тієї ж ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України визначено, що у разі встановлення порушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 412 того ж Кодексу, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 у своїх апеляційних скаргах просять вирок суду першої інстанції змінити перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України.

Зі змісту обвинувального акту в кримінальному провадженні та оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за змовою між собою, тобто їх дії носили спільний характер, мали одну і ту ж мету, викликані були одними і тими ж мотивами.

За викладених обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає неможливим давати правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 окремо від дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Оскільки вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасовується із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а розгляд апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника окремо є неможливим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин, на думку колегії суддів апеляційного суду, вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну вироку суду першої інстанції задоволенню не підлягають.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань учасників процесу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд враховує, що вони обвинувачуються у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, обидва обвинувачені раніше судимі, за місцем проживання характеризуються негативно.

Наведені обставини свідчать про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у випадку зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який можуть перешкодити судовому провадженню, переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Запобігти вказаним ризикам шляхом застування іншого більш м`якого запобіжного заходу не можливо.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає наявними підстави для продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і неможливим на даний час застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в його інтересах залишити без задоволення.

Вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжити до 25 липня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: