Справа №484/4243/15-к 05.07.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000860 за апеляційними скаргами прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Велика Лепетиха, Херсонської області, не одружену, з вищою освітою, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, яка працювала начальником реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, в даний час знаходиться в декретній відпустці, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.367 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що в її діях є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачена ОСОБА_8
представник потерпілої ОСОБА_10
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій строком на три роки.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 736грн. 56 коп., які підтверджено матеріалами кримінального провадження.

В ході апеляційного розгляду повторно дослідити докази перелічені в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду скасувати. Обвинувачену ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України та призначити їй покарання в межах санкції статті.

Цивільний позов, заявлений в кримінальному провадженні задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 367 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.
Відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 .
Витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи віднесено за рахунок держави.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що висновок суду є невірним та невмотивованим, оскільки ОСОБА_8 не забезпечила виконання реєстраційною службою ч. 7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.

Звертає увагу, що суд, визнаючи неналежними доказами показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та інших, не врахував, що дані пояснення вказують на те, що ОСОБА_8 мала реальну можливість виконати покладені на неї службові обов`язки належним чином, організувавши роботу та забезпечивши виконання реєстраційною службою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або ж самостійно здійснивши повноваження державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, тобто могла діяти так, як того вимагають інтереси служби, оскільки отримала копію ухвали про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 04.12.2014 у період часу з 13 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин.

Крім того, апелянт вказує, що суд беручи до уваги покази свідка ОСОБА_15 , не врахував того, що остання працювала у 2014 році начальником відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а ОСОБА_8 - начальником реєстраційної служби Первомайського МРУЮ, та як і на даний час були знайомі між собою, тобто обвинувачена мала безпосередній вплив на ОСОБА_15 .

Вказує, що суд без належного вмотивування визнав нелегітимним доказом обвинувачення лист начальника реєстраційної служби Первомайського МРУЮ щодо відсутності факту збою у роботі електронної системи 04 грудня 2014 року, який також, серед іншого, вказує на реальну можливість ОСОБА_8 виконати покладені на неї службові обов`язки належним чином.

Зазначає, що потерпіла ОСОБА_7 не має реальної можливості звернути стягнення на нерухоме майно, на яке ухвалою суду накладено арешт, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_8 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, а тому в наслідок таких дій потерпілій завдано істотну шкоду.

В апеляційній скарзі потерпіла вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень. Однак усупереч зазначеним вимогам ОСОБА_8 копію ухвали про накладення арешту разом із супровідним листом з письмовою вказівкою «до виконання в термін до 05.12.14» в той же день до виконання не звернула, а надала до виконання держаному реєстратору лише на наступний день 05.12.2014., таким чином, державна реєстрація обтяження на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 , відбулась на наступний день після отримання реєстраційною службою копії ухвали, тобто 05.12.2014.

Вказує, що внаслідок указаних дій власник нерухомого майна ОСОБА_16 здійснив відчуження вказаної квартири, уклавши 04.12.2014 о 19 год. 00 хв. договір купівлі - продажу № 645 з ОСОБА_17 , позбавивши при цьому потерпілу ОСОБА_7 реальної можливості стягнення боргу.

Вважає, що саме протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_8 , які виразилися в її службовій недбалості, через неналежне виконання нею своїх службових обов`язків, завдали їй істотної матеріальної шкоди в розмірі 116 721,15 грн.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
У вироку зазначено, що ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що вона, працюючи на посаді начальника реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, згідно наказу №676/к від 30.12.2011 року, ОСОБА_8 04.12.2015 року (зазначена дата в обвинувальному акті судом встановлено, що є опискою, оскільки обвинувачується ОСОБА_8 за події, що мали місце в 2014 році) в період часу з 11 години 15 хвилин по 11 годину 55 хвилин перебуваючи на своєму робочому місці у реєстраційній службі Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, будучи службовою особою, достовірно обізнаною з процедурою проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбаченою Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та обов`язками начальника реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області зазначеними у Положенні про реєстраційну службу Первомайського міськрайоннного управління юстиції у Миколаївській області, та маючи реальну можливість виконати покладені на неї службові обов`язки належним чином, тобто могла діяти так, як того вимагають інтереси служби, усвідомлюючи факт порушення нею своїх службових обов`язків, передбачаючи і свідомо допускаючи можливість настання негативних наслідків у результаті неналежного їх виконання, отримала від кур`єра Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області копію ухвали від 03.12.2014 року про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_16 про стягнення боргу, про що поставила відмітку у вигляді підпису та дати отримання у відповідному журналі розносної книги №3 (місцевої кореспонденції).

Зазначену копію ухвали ОСОБА_8 про накладення арешту разом із супровідним листом з письмовою вказівкою «до виконання в термін до 05.12.2014 року» в той же день до виконання не звернула, а надала лише на наступний день, тобто 05.12.2014 року, до виконання державному реєстратору.

Таким чином, державна реєстрація обтяження на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , відбулась на наступний день після отримання реєстраційною службою копії ухвали, тобто 05.12.2014 року.
Внаслідок вказаних дій власник нерухомого майна ОСОБА_16 здійснив відчуження вказаної квартири, уклавши 04.12.2014 року о 19 годині договір купівлі-продажу № 645 з ОСОБА_17 , позбавивши при цьому ОСОБА_7 реальної можливості стягнення боргу з ОСОБА_16 .
В результаті неналежного виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, ОСОБА_7 заподіяно шкоду в розмірі 116721.15 грн.
Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян.
Визнаючи ОСОБА_8 невинуватою, суд прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів на підтвердження висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.
Так, суд зазначив, що в судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що ОСОБА_8 надала на виконання державному реєстратору копію ухвали про обтяження лише 5 грудня 2014 року, як це зазначено в обвинувальному акті і послався на показання свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні показала, що в грудні 2014 року працювала начальником відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та особисто займалась накладенням арешту на квартиру ОСОБА_16 , згідно ухвали суду. Державну реєстрацію даного обтяження провела 05.12.2014 року близько обіду, коли саме отримала від ОСОБА_8 на виконання дану ухвалу суду чи 4.12.2015 року чи 05.12.2014 року на пам`ятає через значний проміжок часу, що минув. Стверджувала, що ніяких вказівок від ОСОБА_8 щодо не виконання ухвали не отримувала. ОСОБА_8 займалась прийомом поштової кореспонденції та розписувала її державним реєстраторам, таких випадків, щоб ОСОБА_8 як начальник служби утримувала в себе документи, що підлягають негайному внесенню до Державного реєстру ніколи не було.
Інших доказів, на думку суду, сторона обвинувачення не надала, тому висунуте обвинувачення є лише припущенням щодо дій саме ОСОБА_8 .
Інші докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту , не містять в собі інформації щодо обставин які підлягають доказуванню.
Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано достатніх, допустимих та обґрунтованих доказів, які б доводили вину саме ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, а тому суд дослідивши матеріали справи та вивчивши показання свідків, прийшов до висновку про необхідність постановлення щодо ОСОБА_8 виправдувального вироку в зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, представника потерпілої, на підтримку апеляційних скарг, обвинувачену яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Провівши за клопотанням сторін кримінального провадження на підставі ст. 404 ч.3 КПК України повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, в обсязі заявленому стороною обвинувачення та стороною захисту, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурором не надано достатніх доказів і по суті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення.

Об`єктивна сторона даного злочину припускає несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається у їх не виконанні або неналежному виконанні, у спричиненні істотної шкоди або тяжких наслідків і знаходиться в причинному зв`язку із зазначеними наслідками.

Обвинувачена ОСОБА_8 не визнала себе винною в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні суду пояснила, що порушень при виконанні нею службових обов`язків не вчиняла, діяла відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 04.12.2014 року перебуваючи на своєму робочому місці після обіду, тобто після 12 години прийняла з суду ухвалу про накладення обтяження до виконання, поставила резолюцію на супровідному листі до виконання до 05.12.2014 року та в той же день передала на виконання державному реєстратору ОСОБА_15 , чому державний реєстратор 04.12.2014 року не внесла дану ухвалу в реєстр обтяжень їй не відомо.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 в 2014 році працювала на посаді начальника реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області про що свідчить наказ Державної реєстраційної служби України про її призначення №676/к від 30.12.2011 року (а.с.115).
Характер та обсяг службових обов`язків ОСОБА_8 а також порядок їх здійснення визначався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 - 1У, який діяв на той час , та Положенням про реєстраційну службу Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області погодженого Головою Державної реєстраційної служби України від 06.12.2013 року.
Пунктами 4.15,7,8 Положення визначено, що реєстраційна служба Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону. Керівник реєстраційної служби несе персональну відповідальність за виконання покладених на реєстраційну службу завдань і здійснення ним своїх повноважень. Керівник реєстраційної служби організовує роботу реєстраційної служби та здійснює повноваження державного реєстратора речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п.7 ст.15 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952 - 1У, що діяв на той період часу розгляд заяви про державну реєстрацію обтяжень і прийняття рішення про таку реєстрацію, відмову у державній реєстрації обтяжень або її зупинення проводиться в день надходження заяви та документів, необхідних для державної реєстрації обтяжень.
Обґрунтовуючи висунуте ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, сторона обвинувачення вказала, що вона, працюючи на посаді начальника реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області 04.12.2015 року від кур`єру Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області отримала до виконання ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.12.2014 року про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_16 про стягнення боргу. Проте, в порушення п.7 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Положення про реєстраційну службу Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області зазначену копію ухвали разом із супровідним листом з письмовою вказівкою «до виконання в термін до 05.12.2014 року» в той же день до виконання не звернула, а надала лише на наступний день, тобто 05.12.2014 р. Таким чином, державна реєстрація обтяження на нерухоме майно відбулася лише 05.12.2014 р..
Однак, дані обставини, а саме, те що ОСОБА_8 невчасно звернула ухвалу суду ( 05.12.2014 р.) не підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами.
Так, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_8 стверджувала, що ухвалу Первомайського міськрайонного суду про накладення обтяження на майно вона передала на виконання реєстратору ОСОБА_15 в день її отримання, а саме 04.12.2014 року.
Свідок ОСОБА_15 , в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що в грудні 2014 року працювала начальником відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та особисто займалась накладенням арешту на квартиру ОСОБА_16 , згідно ухвали суду. Державну реєстрацію даного обтяження провела 05.12.2014 року близько обіду, коли саме отримала від ОСОБА_8 на виконання дану ухвалу суду чи 4.12.2015 року чи 05.12.2014 року на пам`ятає через значний проміжок часу, що минув. В судовому засіданні апеляційного суду свідок показала, що реєстрацію обтяження вона провела на слідуючий день після отримання документів, оскільки заява про накладення обтяження на майно не була належним чином оформлена, а саме була відсутня печатка суду, не підписана представником суду та в ній були відсутні відомості щодо особи яка подала вказану заяву.
Тобто, свідок ОСОБА_15 фактично підтвердила пояснення обвинуваченої, що ОСОБА_8 ухвалу суду про накладення обтяження на майно передала їй в день надходження ухвали до реєстраційної служби, а саме 04.12.2014 року. Наведене спростовує версію органів досудового розслідування про те, що ОСОБА_8 несвоєчасно передала на виконання державному реєстратору ухвалу суду про накладення обтяження на нерухоме майно чим допустила службову недбалість.
Твердження прокурора про те, що суд дав невірну оцінку показам свідка ОСОБА_15 , а саме не врахував того, що остання була підлеглою ОСОБА_8 , обвинувачена мала вплив на неї, а тому свідок надала суду неправдиві покази є лише припущенням і нічим фактично не підтверджено.
Тому доводи викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої про те, що саме ОСОБА_8 невчасно звернула до виконання ухвалу суду, чим допустила службову недбалість є надуманими і належним чином не підтверджені.
Відповідно до положень ст.ст.84-86,94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення у справі. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.
Перевіряючи докази сторони обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого їй правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вони не відповідають положенням ст.94КПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності, в своїй сукупності достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого їй злочину сторона обвинувачення посилалась на показання свідків, письмові докази:
- витяг з контрольного журналу судових справ і матеріалів; ( а.с.211)
- копію рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.02.2015 р.;
- копію супровідного листа Первомайського міжрайонного суду №3885 від 04.12.2014 року; ( а.с.227)
- інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження; ( а.с.207)
- лист начальника відділу ДВС Первомайського МРУЮ;( а.с.234)
- копію ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.12.2014 року про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 .(а.с.202)
Однак, як вбачається із матеріалів кримінального провадження вказані документи отримані стороною обвинувачення без дотриманням вимог ст. 159 КПК України, а саме не на підставі ухвали слідчого судді, як це передбачено кримінальним процесуальним законом. Документи належним чином не оформлені. В подальшому в суді першої інстанції та в апеляційному суді ці докази у належно оформленому вигляді прокурором також не надавались. Тому вказані документи не можуть бути визнаними належними доказами в сенсі вимог ст.94, 99 КПК України.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутнє рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.02.2015 р про стягнення з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 116721 грн.15 коп., на яке прокурор посилається як на доказ винуватості ОСОБА_8 .
Разом з тим, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що в результаті неналежного виконання нею своїх службових обов`язків ОСОБА_7 було заподіяно шкоду в розмірі 116721, 15 грн. Проте, стороною обвинувачення не обґрунтовано наявність причинного зв`язку між наслідками та діями службової особи, не надано на підтвердження вказаної обставини належних доказів.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що із наданих стороною обвинувачення доказів не встановлено обставин, які б свідчили про наявність наслідків матеріального чи нематеріального характеру, стороною обвинувачення не доведено заподіяння істотної шкоди, що впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 367 КК України.
Тому доводи сторони обвинувачення та потерпілої в цій частині є безпідставними.
Також є неспроможними доводи прокурора про те, що покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 підтверджують винуватість обвинуваченої у висунутому їй обвинуваченні. Оскільки, зазначені свідки працюють в різних установах міста Первомайська. В судовому засіданні суду першої інстанції вони показали, щодо порядку прийому ними поштової кореспонденції від кур`єру Первомайського міськрайонного суду. Яким чином, коли, та за яких обставин була направлена копія ухвали Первомайського міськрайонного суду від 03.12.2014 р. про накладення обтяження на нерухоме майно та який чином вона була звернена на виконання Реєстраційною службою Первомайського МУЮ їм нічого не відомо. Про що підтвердили також в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 . Тому суд обґрунтовано вказав у вироку, що показання даних свідків не встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому не можуть бути належними доказами.
Оцінивши безпосередньо досліджені апеляційний судом докази за правилами ст. 94 КПК України у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи загальну засаду кримінального провадження - презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини (поза розумним сумнівом), обов`язки доказування, які за загальними правилами покладаються на слідчого, прокурора відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України, а також положення ст. 62 ч. 3 Конституції України про необхідність тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь, апеляційний суд дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не спростовують показань обвинуваченої про те, що вона своєчасно відповідно до своїх службових обов`язків передала на виконання ухвалу Первомайського міськрайонного суду від 03.12.2014 р. про накладення обтяження на нерухоме майно.
Таким чином, не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч. 1 КК України і вичерпані можливості їх отримати і стороною обвинувачення не наводились доводи на користь протилежного.

З урахуванням викладеного, є правильними висновки суду першої інстанції по суті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення. Вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Свої висновки суд зробив на підставі дослідження всіх наданих стороною обвинувачення доказів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування виправдувального вироку, також не встановлено.

Доводи апелянтів і в цій частині є необґрунтованими.

За такого, відсутні правові підстави для скасування ухваленого судом першої інстанції виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 та для ухвалення відносно неї обвинувального вироку, про що просять апелянти.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 532 КПК України, -
постановив:
Апеляційні скарги прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року, яким ОСОБА_8 виправдано за ч.1 ст. 367 КК України залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді