ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2270/16-к
Провадження № 1-кп/636/315/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000364, внесеному 02 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Крамарки, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
14 серпня 2014 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу до Збройних Сил України під час часткової мобілізації, відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.08.2014р. № 167, старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця вказаної військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2014р. № 16 старший солдат ОСОБА_4 виключений зі списків вказаної військової частини та переведений у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ). Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2014р. № 56, старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого стрільця 2-го відділення 3-го взводу оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення вказаної військової частини та у подальшому направлений для проходження військової служби до військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , розташованого у АДРЕСА_3 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2014р. № 275 старший солдат ОСОБА_4 28.10.2014р. вибув у щорічну основну відпустку за 2014 рік за місцем проживання у Дніпропетровську обл., Магдалинівський р-н, с. Дудківку, терміном на 7 діб - до 03.11.2014р.
Однак, старший солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 04.11.2014р. вирішив стати на злочинний шлях та не з`явитися вчасно з відпустки до місця служби військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 04.11.2014р., в порушення ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, вчасно з відпустки до місця служби військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 не з`явився, та станом на 24.05.2016р. до місця служби військової частини НОМЕР_1 не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Протягом зазначеного періоду нез`явлення до місця служби військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 , з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління та правоохоронні органи про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до вказаного місця служби не мав.
Близько 14.00 год. 24.05.2016р. старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Харківського гарнізону, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де повідомив про те, що ухилявся від військової служби без поважних причин з 04.11.2014р. по 24.05.2016р.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як нез`явленні вчасно до місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідка ОСК ГУНП в Харківській області та Дніпропетровській областях № 450-11082015/63103 від 11.08.2015р. про судимість ОСОБА_4 , відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_4 раніше не засуджений (а.к.п. 22);
- довідки КЗ «Магдалинівська ЦРЛ» від 26.05.2016 р., згідно якої ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.к.п. 20, 21);
- службової характеристики ОСОБА_4 , виданої за місцем проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_4 характеризується посередньо, не завжди якісно виконує службові обов`язки, потребує контролю з боку командирів, на критику реагує адекватно, правильні висновки робить не завжди, в колективі авторитетом не користується, в стройовому відношенні підтягнутий, державну таємницю зберігати вміє (а.к.п. 36).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно до місця служби (крім строкової служби) з відпустки тривалістю понад один місяць, ОСОБА_4 вчинений злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його з`явлення зі зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини, має на утримання двох малолітніх дітей. Обставин, що обтяжують покарання, в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше не засуджений, його відношення до скоєного злочину, та вважає, що виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі не має.
В ході досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя