Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/3661/16-к
Провадження № 1-в/644/1064/16
05.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

05 травня 2016 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ХВК ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції спільне подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_5 , 1991 року народження, який відбуває покарання у Харківській виправній колонії (№ 43),

В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережна комісія в Індустріальному районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 посилаючись на те, що він відбув більше 2/3 призначеного йому строку покарання, під час відбування покарання характеризується позитивно, до праці ставиться добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений три рази, режим відбування покарання не порушував, стягнень не має, приймає особисту участь в організації і проведенні виховних заходів, залучався до робіт із благоустрою установи, вину у вчиненні злочину визнав.

В судовому засіданні представник установи виконання покарання і засуджений подання підтримали.

Прокурор проти задоволення покарання заперечував, оскільки вважав, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений ще не довів свого виправлення.

Вислухавши прокурора, представника ХВК (№ 43), засудженого, вивчивши матеріали особової справи останнього, оцінивши надані докази, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року вирок першої інстанції було змінено, дії засудженого ОСОБА_5 перекваліфіковано на ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, в іншій частині вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року та у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_5 було зараховано у відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 лютого 2014 року до 30 жовтня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування засудженим покарання 14 лютого 2014 року, кінець строку 29 травня 2017 року.

Як вбачається з особової справи засудженого ОСОБА_6 він має дві не погашені судимості за вчинення виключно умисних тяжких злочинів і на теперішній час відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і систематичне вчинення ним тяжких злочинів.

На теперішній час з призначеного вироком суду покарання у вигляді 4 років позбавлення волі ОСОБА_5 загалом відбув лише 2 роки 2 місяці 22 дні. Запропонований в поданні строк умовно дострокового звільнення засудженого становить 1 рік 14 днів позбавлення волі.

Суд зазначає, що ОСОБА_5 вже раніше - 18 червня 2008 року засуджувався судом до умовного покарання у вигляді позбавлення волі, а також 01 липня 2012 року звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, але знову вчиняв умисні тяжкі злочини протягом строку погашення судимості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким» головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі, а добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, упродовж терміну відбування покарання у Харківській виправній колонії він характеризується посередньо, безвідповідально ставився до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні, відвідував заплановані заходи по програмі виховного впливу, але належних висновків для себе не робив. Наведене підтверджується характеристикою засудженого від 26 червня 2015 року (особова справа а.с. 125).

Протягом останнього року засудженому ОСОБА_5 було оголошено три подяки за загально позитивну поведінку під час відбування покарання та ставлення до праці, а фактично за недопущення ним порушення режиму відбування покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд вважає, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи засудженого не свідчать про те, що він впевнено став на путь виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці засудженого протягом останніх 10 місяців з 2 років 2 місяців відбутого ним покарання не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно дострокове звільнення від покарання на строк 1 рік 14 днів, який становить майже половину від фактично відбутого ним покарання, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування призначеного вироком суду покарання у вигляді позбавлення волі, на теперішній час суд не вбачає.

Відповідно до ст.81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_5 відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1