ПОСТАНОВА 14 березня 2016 року м. Київ
Суддя Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року захиснику відмовлено у витребуванні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 через невідповідність касаційної скарги вимогам кримінально-процесуального закону, а саме, захисник, посилаючись на незаконність судових рішень у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, конкретних доводів, з огляду на положення ст.ст. 370, 371 КПК 1960 року не наводив, проте наводив доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Крім того, порушуючи питання про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_3 , захисник не наводив і відповідних, з огляду на положення ст. 400-1 КПК 1960 року, обставин.
Також, долучена до касаційної скарги копія оскаржуваного вироку не була завірена належним чином.

У межах встановленого кримінально-процесуальним законом строку захисником повторно подано касаційну скаргу.

Разом з тим, кримінальну справу не може бути витребувано з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є:
- істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК 1960 року);
- неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року);
- невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК 1960 року).

Захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, наводить доводи, які стосуються, на його думку, неправильності висновків як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, невірної оцінки доказів по справі, при цьому ці доводи касаційної скарги захисника ґрунтуються на необхідності встановлення судом касаційної інстанції інших фактичних обставин справи шляхом надання іншої оцінки доказам по справі, і, як наслідок, закриття провадження відносно ОСОБА_3 , що не узгоджується з вимогами ст.ст. 398, 370 КПК 1960 року.

Поряд з тим, захисник, зазначаючи у касаційній скарзі, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають вимогам ст. ст. 334, 377 КПК 1960 року, конкретних доводів, з огляду на положення ч. 1 ст. 370 КПК 1960 року, не наводить і не зазначає, яким чином наведені ним порушення перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.

Крім того, вказуючи на неправильне застосування кримінального закону, захисник взагалі не наводить відповідних, з огляду на положення ст. 371 КПК 1960 року, доводів і не зазначає, у чому саме полягає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм кримінального закону.

Справа може бути витребувана при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові недоліків в межах строку, визначеного ст.386 КПК 1960 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.388 КПК 1960 року, п.15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК,

п о с т а н о в и в:

захиснику ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1