Справа № 204/2134/16-к
Провадження № 1-в/204/732/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
31 березня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3

представника установи: ОСОБА_4
засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровську заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не одруженого, вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2013 його було засуджено до 4 років 2 місяців позбавлення волі, який відбуває покарання у Дніпропетровському СІЗО УДПтСУ у Дніпропетровській області, щодо звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України, суд-
ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
В обґрунтування заявленого заявник зазначає, що він засуджений вироком суду до 4 років 2 місяців позбавлення волі, відбуває покарання у СІЗО м.Дніпропетровська, оскільки зарахований до господарчої обслуги установи, при цьому відбув більш ніж 2/3 покарання, став на шлях виправлення, оскільки має сумлінну поведінку та ставлення до праці, критично ставиться до скоєного злочину, повністю визнав свою провину в ньому, приймає участь у суспільно корисній роботі, тому є підстави для застосування щодо засудженого ст. 81 КК України.
Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що глибоко кається, дуже шкодує, має негативне ставлення до злочину, вважає, що сумлінним ставленням до праці та сумлінною поведінкою довів той факт, що він став на шлях виправлення. Зазначив, що має цивільну дружину, підтримує з нею зв`язок, в разі звільнення буде жити у неї.
Представник Дніпропетровського слідчого ізолятору підтримав заяву. Зазначив, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, має два заохочення, має одне стягнення, яке погашене, не порушує режим, приймає участь у суспільно-корисній роботі за місцем відбування покарання, є електриком установи, виконує обов`язки бригадира, має сумлінну поведінку, має родину, з якою підтримує постійний зв`язок, має місце проживання. Зазначив, що документів, які підтверджують гарантоване місце роботи, немає.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки засуджений має стягнення, після стягнення заохочень не має, а сумлінне ставлення до праці та до режиму відбування покарання є обов`язком кожного засудженого.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
За вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2013 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та на підставі ч.4 ст.70 КК України йому остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Красногвардійського районного суду від 29.01.2016 ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення зараховано із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, початок утримання зазначеної особи під вартою 18.08.2013, кінець строку відбування покарання 12.06.2017.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 31.03.2016 засуджений ОСОБА_6 відбув більше 2/3 строку з призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, має невідбуту частину покарання 6 місяців 11 днів.
З пояснень засудженого та представника установи відбування покарання, відповідно до матеріалів особової справи засудженого та наданої характеристики від 31.03.2016, ОСОБА_6 відбуває покарання у складі господарчої обслуги Дніпропетровського слідчого ізолятору, за період відбування покарання характеризується добре, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, має два заохочення та одне стягнення, яке погашене за плином часу, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у відношенні до засуджених неконфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, працевлаштований електриком установи, сумлінно ставиться до праці, виконує норми виробітку, виявляє корисну ініціативу, має місце проживання. Згідно вироку суду майнового позову немає.
Проте, відповідно до характеристик від 14.01.2015 та 22.07.2015, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ОСОБА_6 ставиться не завжди сумлінно, не має достатніх навичок для виконання трудових обов`язків, свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекидає їх виконання на інших засуджених. Крім того, за зазначеними характеристиками, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженого, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений неодноразово судим за злочини проти власності, йому судом призначався випробувальний термін, який ним було порушено, довіру до себе він не виправдав, є схильним до скоєння злочинів.

Крім того, ОСОБА_6 відбуває покарання в СІЗО з 15.01.2014. При цьому, у відповідності до характеристик від 14.01.2015, 22.07.2015 засуджений вину хоч і усвідомлював, але глибоко на каявся. За характеристикою від 10.02.2016, засуджений вину усвідомив, глибоко кається. Таким чином, тільки з цього часу адміністрація установи прийшла до висновку щодо глибокого каяття особи, а до цього ОСОБА_6 , вчинивши умисний тяжкий злочин, тривалий час на каявся. Тому з цього часу до часу слухання заяви засудженого в суді минув невеликий час, який не свідчить про те, що особа дійсно виправилась, а може свідчити тільки про те, що засуджений став на шлях виправлення. Проте саме виправлення особи є підставою для застосування щодо засудженого пільг, передбачених ст.81 КК України. Сумлінне ставлення засудженого до праці та до майна установи має місце також нетривалий час з огляду на викладене вище, тому також не є доказом виправлення засудженого, а свідчить лише про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Самим засудженим у судовому засіданні неодноразово зазначалось, що він став на шлях виправлення, але засуджений не заявляв про своє виправлення, у зв`язку з чим зазначені висновки суду, що підтверджуються матеріалами особової справи засудженого, повністю підтверджується позицією самого засудженого. З огляду на викладене, враховуючи вимоги зазначеної постанови Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що термін часу з 10.02.2016 по день слухання заяви у суді не є достатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що засуджений та адміністрація установи посилалися на наявність двох заохочень, що підтверджують сумлінне ставлення засудженого до праці. Проте, ОСОБА_6 має одне дисциплінарне стягнення, яке погашено за плином часу, після якого заохочень не мав, що також не свідчить про виправлення засудженого, а відсутність нових стягнень свідчить лише про дотримання засудженим режиму певний проміжок часу, що є обов`язком кожного засудженого.
Аналізуючи питання щодо участі засудженого у самодіяльних організаціях виправно-трудової установи, суд звертає увагу на те, що участь засудженого в таких організаціях носить лише формальний характер, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_6 не зміг пояснити, в якій саме самодіяльній організації він приймає участь, на яких підставах його у зазначену самодіяльну організацію зараховано, не зміг надати інформацію стосовно того, чим він у самодіяльній організації займається.
Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя: ОСОБА_1