Справа № 363/2259/16-к
У Х В А Л А
21 червня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Апеляційного суду Київської області після зміни підсудності надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 20.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000302 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Захисник заявила клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, оскільки він не відповідає вимогам закону. Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000302 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він містить у собі не зрозумілий та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення.

Так, в обвинувальному акті при викладенні обставин зазначено, що ОСОБА_7 за допомогою ножа, який він заздалегідь взяв з собою з дому, наніс ОСОБА_8 шість ножових ударів в область грудної клітини та шиї, в результаті яких настала смерть останнього. Однак, при цьому не зазначено який саме ніж взяв обвинувачений та з якою метою.

Не вказано також чи тримав він ніж в руці з самого дому, якщо ні, то звідки він його дістав. Не зазначено також в якій руці тримав ОСОБА_7 ніж, наносячи удари ОСОБА_8 і як розташовувався останній по відношенню до обвинуваченого.

Крім того, не зважаючи на те, що міститься вказівка на те, що смерть ОСОБА_8 настала в результаті ножових поранень, не вказано внаслідок яких з них настала смерть. Натомість зазначено, що рани відносяться до легких чи тяжких тілесних ушкоджень і деякі могли сприяти настанню смерті. Тобто чітко не вказано що стало причиною смерті ОСОБА_8 .

До того ж, у формулювання обвинувачення повністю скопійовано виклад фактичних обставин кримінального провадження, в тому числі опис результату висновку судово-медичної експертизи, проведеної у рамках провадження, наявність алкоголю в крові ОСОБА_8 , що не є діями, у вчиненні яких може обвинувачуватись ОСОБА_7 .

Крім того, обвинувальний акт в порушення п.п. 3, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить місце його складення, не вказано де саме в м. Вишгород його було складено, а також не вказано місце проживання потерпілого ОСОБА_8 . До того ж, в порушення норм ч. 6 ст. 55 КПК України в якості потерпілого зазначено особу, яка померла, що, в тому числі, унеможливлює викликати її до суду для участі в розгляді провадження.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Крім того, в судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки такий строк спливає 21.06.2016 р.

Прокурор вважав, що слід продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати ризики, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про заміну обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки він не має судимостей, має постійне місце проживання, характеризується позитивно. Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що під час досудового провадження обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 21.06.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст. 183 КПК України).

Згідно з ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, що може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 3 статті 194 КПК України передбачено, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

В судовому засіданні прокурором не було надано суду жодних доказів, які б вказували на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Києві, характеризується позитивно, раніше не судимий, виходячи з обвинувального акту, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, розкаявся і активно сприяв його розкриттю.

Отже, відсутні підстави вважати, що існують ризики того, що він зможе переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий вид запобіжного заходу буде достатнім для забезпечення кримінального провадження.

В той же час, з метою унеможливлення спілкування обвинуваченого зі свідками та іншими учасниками провадження суд вважає за доцільне застосувати до нього електронні засоби контролю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314,331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 20.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000302 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 15 днів.

Змінити запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням електронних засобів контролю.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 :

-цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду;

-з`являтись до суду, слідчого чи прокурора на першу вимогу.

Звільнити з під варти ОСОБА_7 .

Шевченківському ВП ГУ НПУ в м. Києві доставити ОСОБА_7 до місця домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , застосувати щодо нього електронні засоби контролю, поставити його на облік і повідомити про це суд.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 24.06.2016 р. о 08 год 00 хв.

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу з 21.06.2016 р. по 19.08.2016 р. включно.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3