Провадження № 11-кп/780/162/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 16.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вбивстві, а саме умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Згідно обвинувального акта, 18 квітня 2014 року, приблизно о 04 годині, у ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та знаходився на подвір`ї за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_10 , виник умисел на позбавлення життя останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в короткий проміжок часу наніс ОСОБА_10 численні удари руками та ногами в життєво важливі органи потерпілого, а також пальцями рук здавлював шию потерпілого, після чого останній не міг чинити супротиву та знаходився в лежачому положенні на землі.

В подальшому, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , в якості знаряддя спричинення тілесних ушкоджень використав належний йому автомобіль марки «SUZUKI Baleno» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на подвірї за вищезазначеною адресою, сівши за кермо якого умисно здійснив переїзд тіла потерпілого ОСОБА_10 в районі грудного відділу спини останнього.

В результаті нанесення численних ударів руками та ногами в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_10 , здавлювання шиї та переїзду його тіла колесами автомобіля, ОСОБА_6 спричинив останньому комплекс тілесних ушкоджень, серед яких закрита внутрішньочерепна травма, закрита травма грудей та пошкодження органокомплексу шиї, від яких ОСОБА_10 помер на місці злочину, та які згідно з висновком судово-медичної експертизи №171 від 11 липня 2014 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та як кожне окремо, так і в сукупності могли призвести до смерті.

Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок поєднаної травми голови, шиї та грудей.

Не погоджуючись із обвинуваченням, висунутим ОСОБА_6 органом досудового розслідування, суд першої інстанції перекваліфікував його дії з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.286 КК України та засудив останнього за вказаною нормою кримінального закону до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, звільнивши ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Своє рішенння щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстнції мотивував тим, що під час судового розгляду кримінального провадження прокурором поза розумним сумнівом не доведено, що ОСОБА_6 мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 , при цьому з висновків експертиз вбачається, що виявлена у ОСОБА_10 закрита травма грудей з численними переломами ребер утворилась внаслідок наїзду автомобіля на тіло потерпілого ОСОБА_10 , коли останній знаходився в положенні лежачи обличчям до низу, враховуючи, що на місці події було виявлено автомобіль марки «SUZUKI Baleno» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , біля якого наявні відбитки протектора шин в напрямку до місця виявлення трупу потерпілого, зважаючи на механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що смерть потерпілого настала внаслідок наїзду на нього вказаного автомобіля, який рухався заднім ходом під керуванням водія ОСОБА_6 .

Згідно вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, судом першої інстанції визнано доведеним формулювання обвинувачення, відповідно до якого 18 квітня 2014 року, приблизно о 04 годині, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «SUZUKI Baleno» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом по прилеглій території до будинку АДРЕСА_2 , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не звернувся за допомогою до інших осіб, аби не створити небезпеку для інших учасників руху, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, лежав на прилеглій до будинку території.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , згідно висновків експерта №122/К/1041А від 04 грудня 2014 року, №171 від 11 липня 2014 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочеревної травми, закритої травми грудей, непрямого згинального перелому синхондрозу між тілом та правим великим ріжком під`язикової кістки, непрямого згинального перелому правого верхнього ріжка щитоподібного хряща, неповного прямого розгинального перелому лівої пластини щитоподібного хряща, множинних дрібних саден лобної ділянки, правої та лівої половин обличчя, лівої скроневої ділянки, множинних дрібних синців на правій переднє боковій поверхні тулуба, крововиливу у верхній частині передньої черевної стінки, крововиливу в корені брижі тонкої кишки та в заочеревинному просторі, поширеного синця на задній та зовнішній поверхні правого плеча з множинними саднами на зовнішній поверхні правого плеча на протязі; поширених синців та множинних дрібних саден на задній поверхні ліктьових суглобів, переднє-внутрішніх поверхнях колінних суглобів та гомілок, десяти синців правого передпліччя та кисті, п`яти синців лівого передпліччя та кисті, двох синців передньої поверхні грудей зліва, синця в ділянці внутрішнього кута лівої лопатки, смугастих саден на передній поверхні правого плечового суглобу та на правій переднє-боковій поверхні грудей, садна тилу лівої стопи, множинних саден в лівій лопатковій та підлопаткових ділянках, на лівій боковій поверхні грудей.

Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок поєднаної травми голови, шиї, грудей.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в даній дорожній обстановці водієм ОСОБА_6 було порушено вимоги п.1.3, п.1.5, п.п. «б» п. 2.3 та п.10.9 Правил дорожнього руху України, що стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, а також зазначені порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди смертю потерпілого ОСОБА_10 .

На вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор просить апеляційний суд ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції, на його думку, незаконно перекваліфікував дії засудженого ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.286 КК України, залишивши поза увагою сукупність доказів, які повністю доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме: протокол огляду місця події від 18 квітня 2014 року, протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 18 квітня 2014 року, протокол огляду автомобіля марки «SUZUKI Baleno» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , протокол медичного огляду ОСОБА_6 №88 від 18 квітня 2014 року, протокол допиту свідка ОСОБА_11 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, рапорт заступника начальника СКР Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області про затримання ОСОБА_6 18 квітня 2014 року о 08 годині 00 хвилин, допит підозрюваного ОСОБА_6 від 19 квітня 2014 року, висновок судово-медичної експертизи №171 від 11 липня 2014 року, висновок судово-дактилоскопічної експертизи №129 від 05 травня 2014 року, висновки судово-імунологічної експертизи №106 від 23 травня 2014 року, №107 від 17 червня 2014 року, №108 від 26 травня 2014 року, №109 від 30 травня 2014 року.

Крім того, на думку апелянта, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи засудженого, та обставин кримінального правопорушення, застосування судом першої інстанції ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 є необґрунтованим.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав на неї заперечення, в яких вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку обов`язково зазначаються, в тому числі, докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви зміни обвинувачення та підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Однак, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку відносно ОСОБА_6 зазначених норм кримінального процесуального закону не дотримався, що призвело до прийняття судового рішення, сумнівного з точки зору його відповідності вимогам ст.370 КПК України.

Як вбачається з вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, ухваленого відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції перерахував всі докази, які досліджувалися в ході судового розгляду кримінального провадження, але фактично будь-якої оцінки вказаним доказам не надав. Суд не зазначив мотивів, з яких частину вказаних доказів він не приймає до уваги, в тому числі вибірково неврахованих частин із висновків експертів, чим порушив вимоги ст.374 КПК України.

Тобто, не оцінивши у відповідності до вимог ст.374 КПК України, докази в даному кримінальному провадженні, суд робить невмотивований висновок про те, що наведені у мотивувальній частині вироку докази свідчать про відсутність беззаперечних доказів вини ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого йому обвинувачення (т.1, а.с. 150-151).

Також, суд першої інстанції у оскаржуваному вироку взагалі не зазначив конкретних доказів, які, на його переконання, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Досить сумнівним, на думку колегії суддів, видається і висновок суду першої інстанції щодо відсутності у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , з посиланням лише на тривалі дружні стосунки між ними, та поведінку обвинуваченого після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

При цьому, судом залишено поза увагою та взагалі не надано оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження висновкам судово-медичних експертиз щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 та їх локалізації в області життєво-важливих органів.

Не може погодитись колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про те, що смерть потерпілого ОСОБА_10 сталася лише внаслідок наїзду на нього автомобілем (т.1, а.с. 151, 152), який рухався заднім ходом, під керуванням водія ОСОБА_6 , так як зазначений висновок не підтверджений у мотивувальній частині оскаржуваного вироку відповідними доказами.

Більш того, викладаючи формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, визнаного судом доведеним, суд першої інстанції зазначає, що смерть потерпілого наступила саме внаслідок поєднаної травми голови, шиї, грудей (т.1, а.с. 152).

На переконання колегії суддів, зазначені порушення вимог ст.374 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також зазначені вище суперечності, на думку колегії суддів, ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, ухваленого відносно ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судові рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Так як апеляційна скарга прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 не містить вимоги дослідження доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно дослідити докази, дати їм відповідну оцінку та прийняти рішення в даному кримінальному провадженні.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду в іншому складі суду.
Судді:

__________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4