233 № 233/4718/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання доцільності тримання від вартою відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ізюм Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, працездатний, не одружений, місця реєстрації не має, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 в силу ст.89 КК України не судимого,

за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2016 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000927 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2016 року ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою строком на 60 днів по 09 жовтня 2016 року включно.

Відповідно до ч.3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов*язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на момент обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу не зникли та продовжують існувати, а саме : ризик переховування від суду з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та відсутність зареєстрованого місця проживання; ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки раніше обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд дійшов наступних висновків.

Станом на теперішній час не перестав існувати ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду з огляду на те, що йому інкримінується вчинення тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, тому ризик втечі з огляду на відсутність міцних соціальних зв*язків, може бути розцінений ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Обгрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу, враховуючи наявність вищезазначених ризиків, суд не вбачає.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі викладеного і керуючись ч.2 ст.331 КПК України, -

УХВАЛИВ :
Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ізюм Харківської області, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України по 02 грудня 2016 року включно.

ОСОБА_4 тримати від вартою в Артемівському СІЗО УДПтСУ в Донецькій області.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Суддя