УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за участю обвинувачених: ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001301, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_14 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

1) 23 листопада 2009 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

2) 02 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

3) 15 квітня 2010 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; 22 листопада 2012 року звільнений умовно-достроково згідно з ухвалою Кіровського районного суду м. Макіївки від 14 листопада 2012 року на невідбутий термін 1 рік 4 місяця 5 днів,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Початок строку відбування покарання ухвалено відраховувати з 29 липня 2014 року, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 липня 2014 року по 15 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше судимого:

1) 08 лютого 1996 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ч.3 ст.142 КК України (1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 11 червня 2004 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.188, ч.3 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 29 березня 2011 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту; 29 червня 2011 року звільнений по відбуттю покарання,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Початок строку відбування покарання ухвалено відраховувати з 18 серпня 2014 року, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 липня 2014року по 06 серпня 2014 року та з 18 серпня 2014 року по 15 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, який не навчається і не працює, не одруженого, раніше судимого:

1) 15 квітня 2010 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 2 роки;

2) 02 грудня 2010 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст. 186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі; 06 березня 2014 року звільнений з місць позбавлення волі згідно з ухвалою Волноваського районного суду від 27 лютого 2014 року на не відбутий термін 1 рік 7 місяців 1 день,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2010 року, до покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року, і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Початок строку відбування покарання ухвалено відраховувати з 25 жовтня 2014 року, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 25 жовтня 2014 року по 15 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Арат, Арадарського повіту, Румунія, громадянина України, з середньою освітою, який не навчається і не працює, не одруженого, раніше не судимого, не маючого реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Початок строку відбування покарання ухвалено відраховувати з 22 грудня 2014 року, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 грудня 2014 року по 15 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_16 матеріальну шкоду в розмірі 9700 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за те, що вони скоїли кримінальне правопорушення за наступних обставин.

06 квітня 2014 року приблизно о 23.30 год. ОСОБА_13 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , умисно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб між собою, знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованій біля ПТУ №1 по пр. Металургів в Жовтневому районі міста Маріуполя, почали наносити потерпілому ОСОБА_16 удари руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши своїми діями потерпілому наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, забиту рану лівої надбрівної дуги, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості із здавленням епідуральною гематомою правої лобно-тім`яно-скроневої області, субарахноїдальний крововилив, лінійний перелом правої тім`яної, скроневої кісток, перелом середньої стінки лівої орбіти зі зсувом, лівої гайморової пазухи, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вони ж, продовжуючи спільний злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, подавивши при цьому волю потерпілого до опору, заволоділи майном потерпілого ОСОБА_16 : мобільним телефоном «Нокіа Н9» вартістю 3990 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 15 грн; мобільним телефоном «Нокіа Н95» вартістю 4200 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти у сумі 10 грн.; грошовими коштами у сумі 500 грн.; срібним ланцюжком, на якому знаходився срібний хрестик з зображенням Ісуса Христа вартістю 1000 грн.; срібним браслетом вартістю 300 грн. Після чого ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з майном потерпілого з місця скоєння злочину втекли, заподіявши своїми злочинними діями ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 10030 гривень, розпорядившись у подальшому майном за своїм розсудом.

Не погодившись з вироком суду, захисник ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 , прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_14 , оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відповідно їх захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просили вирок суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На їх думку, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив фактичні обставини справи, не допитав ряд свідків, а здобутим в ході досудового розслідування доказам, дав невірну правову оцінку. Окрім вказаного зазначають, що показання, які вони давали, здобуті органом досудового розслідування із застосуванням фізичного та психологічного тиску.

Захисник ОСОБА_9 зазначила, що суд, грубо порушуючи вимоги закону прийняв до уваги заяву потерпілого ОСОБА_16 про розгляд справи у його відсутність і вважав це як об`єктивну неможливість допиту потерпілого. При цьому судом не було належним чином прийнято заходів для виклику потерпілого в судове засідання. Показання матері потерпілого ОСОБА_18 не відповідають дійсності. Ключове значення у справі мав свідок ОСОБА_19 , яка неодноразово викликалась до суду першої інстанції, однак, із часом вона була знята у якості свідка з боку прокуратури.

Захисник ОСОБА_10 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та неправильне застосування кримінального закону обґрунтувала своє прохання тим, що суд помилково прийшов до висновку, що пояснення потерпілого щодо механізму заподіяних йому тілесних ушкоджень і способу заволодіння його майном, надані в ході слідчого експерименту, є об`єктивними, а також будь-яких підстав для обмови обвинувачених не встановлено і суд послався на показання ОСОБА_18 .

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просили вирок суду щодо обвинуваченого скасувати, а провадження у справі закрити на підставі відсутності в діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Захисник зазначив, що в ході судового слідства потерпілий ОСОБА_16 взагалі не був допитаний, натомість районний суд поклав в основу свого обвинувального вироку показання потерпілого його матері ОСОБА_18 , яка знала про подію зі слів свого сина, очевидцем злочину вона не була. Також вказує на те, що у справі не було допитано ряд свідків, які б могли встановити істину щодо обставин скоєння кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , просив вирок суду щодо останнього скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги послався на те, що дії ОСОБА_12 необхідно кваліфікувати за ст.185 КК України, оскільки він скоїв таємне викрадення майна потерпілого. Судовий розгляд проводився без участі, а відповідно, і без допиту потерпілого, що, на його думку, є безумовною підставою для скасування вироку. Вказує на те, що виходячи з письмових доказів, потерпілий взагалі не пам`ятає, за яких обставин він отримав тілесні ушкодження, хто його бив, а хто забирав речі. За таких суперечливих показаннях потерпілого, даних ним в ході досудового розслідування, його участь у розгляді кримінального провадження у суді була обов`язковою. Крім того, не допитана в судовому засіданні і свідок ОСОБА_19 , показання якої є ключовими і могли б встановити істину у справі.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого просив скасувати вирок суду; постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 02 грудня 2010 року, до покарання за даним вироком та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 років 9 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; в частині призначеного покарання ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 вирок залишити без зміни; правильно застосувати до ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вимоги, передбачені ч.5 ст.72 КК України, про зарахування їм в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; в мотивувальній частині вироку при прийнятті рішення про задоволення цивільного позову потерпілого зазначити, що моральна шкода підлягає задоволенню, оскільки від дій обвинувачених потерпілий зазнав моральних страждань, переживань під час лікування в нього погіршилося самопочуття, з`явилася нервозність, дратівливість та моральна пригніченість.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав, що в порушення ст. 65 КК України, суд в достатній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки правопорушення, скоєного ОСОБА_6 , особу обвинуваченого, та безпідставно призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.187 КК України. Призначаючи вказане покарання, суд урахував низку тяжких захворювань обвинуваченого, однак, на думку, прокурора, покарання є явно несправедливим, оскільки ці захворювання не завдали останньому вчинити розбійний напад на потерпілого, поєднаний із із заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та відповідно їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , діючу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги і просили, вирок суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , який підтримав доводи своєї та ОСОБА_13 апеляційних скарг, просив їх задовольнити, а провадження щодо обвинуваченого закрити на підставі відсутності в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, прокурора, який, в свою чергу, просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, який її подав, вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 років 9 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; застосувати до ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вимоги, передбачені ч.5 ст.72 КК України, про зарахування їм в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах учасників судового провадження в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників не підлягають до задоволення, тоді як апеляція прокурора має бути задоволена частково за наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні ними вказаного кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні й детально викладеними у вироку доказами.

Ретельний аналіз показань свідка ОСОБА_18 , даних в ході судового засідання, та пояснень потерпілого ОСОБА_16 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , даних ним під час провадження досудового розслідування, який зробив і навів у вироку суд, свідчить, що вони описали послідовність вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Суд, проаналізувавши і зіставивши ці показання з іншими об`єктивними доказами у справі, обґрунтовано визнав їх достовірними, прийняв їх до уваги, а інші мотивовано відхилив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, про те, що версія обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про їх непричетність до вчинення на потерпілого ОСОБА_16 нападу з метою заволодіння майном останнього, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, спростовується наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що 07 квітня 2014 року вранці зателефонував її син потерпілий ОСОБА_16 , який сидів в закривавленому одязі побитий, в гематомах у таксі під під`їздом. Він пояснив, що в центрі біля ларька, де він купляв сигарети, були два хлопця, які розмовляли із продавцем, а поруч сиділи на лавці ще двоє, з яким в нього стався словесний конфлікт. Коли він став відходити від них, то почув удар по голові, можливо пляшкою, його стали бити, підбігли й перші двоє, теж стали бити, потім усі разом обшукали кишені, а після він втратив свідомість та отямився у лікарні. Після вони разом пішли до міліції та написали заяву, а звідти поїхали до лікарні. У сина викрали срібний ланцюжок із хрестиком, браслет, гроші, два мобільних телефони. Повернуті лише ланцюжок та телефон «Нокіа Н9».

Довідкою комунального закладу «Міська лікарня № 5 м. Маріуполя» від 11 квітня 2014 року, згідно якої ОСОБА_16 знаходився на лікуванні в нейро-хірургічному відділенні вказаної медичної установи (т.1, а.кп.97).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 квітня 2015 року, за яким потерпілий впізнав ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, що завдали йому тілесних ушкоджень та викрали майно (т.1, а.кп.48-59, 78-80).

Протоколами огляду речей від 09 та 11 квітня 2014 року, у відповідності до яких оглянуто мобільний телефон «Нокіа Н9» чорного кольору, імей № НОМЕР_1 , наданий ОСОБА_22 , який йому продав ОСОБА_6 07 квітня 2014 року біля ДК «Іскра», а також товарний чек на даний телефон, в якому зазначена вартість 3990 грн., і гарантійний талон (т.1, а.кп.10-12, 35-36).

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 11 квітня 2014 року він добровільно надав працівникам міліції мобільний телефон «Samsung Galaxy S-4», який він отримав у ОСОБА_22 взамін на телефон «Нокіа Н9» (т.1, а.кп.45-47).

При проведенні слідчого експерименту 29 квітня 2014 року потерпілий вказав на обставини, за яких відносно нього вчинявся злочин 06квітня 2014 року біля торгівельного кіоску, розташованого на зупинці громадського транспорту (т.1, а.кп.104-112).

Згідно висновку судово-медичних експертиз №542 від 30 травня 2014 року та №542/94 від 16 червня 2014 року у ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Виявлені у ОСОБА_16 тілесні ушкодження не могли утворитися внаслідок падіння із положення стоячи, але могли утворитися за обставин, зазначених ним при проведенні слідчого експерименту (т.1, кп.99-100, 114).

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 квітня 2014 року підтверджується, що ОСОБА_19 впізнала ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які 06 квітня 2014 року знаходилися біля торгівельного кіоску та пили пиво (т.1, кп.88-93).

Крім того, винність ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , картою виїзду медичної допомоги №11058 від 06 квітня 2014 року, тощо.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів із належною повнотою викривають ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в діях, що виразились вчинені щодо потерпілого ОСОБА_16 нападу з метою заволодіння майном останнього, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_13 ще й вчинений, як особою, що раніше вчиняла розбій.

Відповідно до встановлених фактичних даних, дії обвинувачених вірно кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України.

Таким чином, колегія суддів, при перевірці матеріалів кримінального провадження, не знаходить підстав для його закриття або для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що в своїх апеляційних скаргах просять обвинувачені та їх захисники.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 внаслідок м`якості, колегія суддів також не знаходить підстав для їх задоволення.

Згідно зі статтями 50, 60 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_6 за наслідками розгляду кримінального провадження судом першої інстанції цим вимогам закону відповідає.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу винного.

Так, вироком суду ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Сам обвинувачений раніше вже засуджувався за вчинення корисливих злочинів, схильний до вчинення злочинів, за місцем мешкання характеризується посередньо, не навчається та не працює. Враховуючи вказані обставини, а також те, що ОСОБА_6 хворіє на низку тяжких захворювань, що визнано судом, як обставину, яка пом`якшує покарання, рецидив злочину обтяжує покарання, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю обвинуваченого і на підставі ч.1 ст.71 КК України, остаточно призначив останньому покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю обвинуваченого.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через його м`якість колегія суддів не вбачає.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 покарання, на переконання колегії суддів, відповідає характеру й тяжкості вчиненого діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Інших обставин, які б пом`якшували обвинуваченим покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Нормою нової редакції ч.5 ст.72 КК України, викладеної Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У випадку з`ясування апеляційним судом під час перегляду кримінального провадження наявності підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами, визначеними у ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону), слід застосовувати її положення, зазначивши у резолютивній частині судового рішення окремим пунктом про таке зарахування.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у строк відбування покарання їх утримання під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , без зміни.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 29 липня 2014 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 11 травня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_13 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 29 липня 2014 року по 06 серпня 2014 року, та з 18 серпня 2014 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 11 травня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 25 жовтня 2014 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 11 травня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_23 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 22 грудня 2014 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 11 травня 2016 року.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3