АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11КП/790/1856/16 Доповідач апел.інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.286ч.1 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 640/16609/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України
за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та заступника прокурора Харківської області на вирок Київського районного суду міста Харкова від 13 травня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Київського районного суду міста Харкова від 13 травня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, вірмена, з освітою 9 класів, розлученого, має неповнолітнього сина 2004 р. народження, не працює, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 22.08.2008 р. за ч.1 ст. 185,ч.2 ст. 185, ст.ст.15 ч.2 та 185, ч.5 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 25.03.2010 р. за закінченням строку відбування покарання,

визнано винним і засуджено за ч.1 ст.286 КК України 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він на протязі 2 років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. Засудженого зобов`язано у відповідності до ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальні збитки в розмірі 12953, 87 грн., моральні збитки в розмірі 10000 грн., витрата за надання юридичної допомоги 2000 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 1353 грн. та на користь КЗ ОЗ «ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 у розмірі 465,62 грн. Вирішено долю речового доказу.

У апеляційних скаргах:

- потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, призначивши ОСОБА_7 більш суворе покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами, та змінити вирок в частині вирішення цивільного позову - стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди 39000грн.,

- заступник прокурора Харківської області ОСОБА_10 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, визнавши ОСОБА_7 винним та призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, думки прокурора та адвоката, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком суду обвинуваченого визнано винним у наступному:
19 червня 2015 року приблизно о 17-30 год. ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому рухався по вул. Дарвіна в м. Харкові, в напрямку вул. Пушкінської, зі швидкістю близько 30 км/годину. Проїжджаючи будинок №10 по вулиці Дарвіна в м. Харкові, ОСОБА_7 , своєчасно не зреагував на небезпеку у виді перетинаючого проїжджу частину з права на ліво по ходу руху автомобіля, пішохода, не застосував аварійне гальмування та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», унаслідок чого ОСОБА_9 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді закритого перелому наружного мищелка правої великогомілкової кістки зі зміщенням. Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на матеріалах справи і ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Що стосується призначеного покарання, колегія суддів погоджується з потерпілою та заступником прокурора Харківської області щодо надмірної м`якості цього покарання і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України при вирішенні питання про призначення покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції послався на те, що, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує тяжкість вчиненого ним злочину, щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, дані про особу.
Разом з тим, згідно вимог п.1 ч.1 ст.67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Суд першої інстанції зазначив у вироку, що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Чому суд не визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочину, у вироку не зазначено. Відповідно до ч.2 ст.67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку. Але у вироку щодо ОСОБА_7 будь-які мотиви невизнання зазначеної обставини такою, що обтяжує покарання, суд не навів.
Колегія суддів ураховує рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання, враховує також, що обвинувачений раніше засуджувавсь за тяжкі корисливі злочини, відбував покарання в виді позбавлення волі, на момент вчинення злочину, за який його засуджено оскаржуваним вироком та на теперішній час не зайнятий в суспільно корисному виробництві. За місцем проживання охарактеризований формально позитивно.
З урахуванням викладеного, доводи прокурора та потерпілої в апеляційних скаргах щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та явної несправедливості через м`якість заходу примусу заслуговують на увагу. У контексті наведеного, колегія суддів вважає, що призначення покарання із застосуванням ст.ст.75 та 76 КК України є неправильним і не справедливим.
На думку колегії суддів, виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним контролю та з обов`язковим залученням до праці.
Крім того, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне позбавити обвинуваченого спеціального права, оскільки нехтування ним вимогами правил безпеки руху призвели до заподіяння суттєвої шкоди здоров`ю потерпілої.
Що стосується апеляційних вимог потерпілої про збільшення відшкодуванням моральної шкоди, колегія суддів, з урахуванням глибини її фізичних страждань, порушення нормального ритму життя, необхідності тривалого лікування, вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування. У той же час вимоги потерпілої в цій частині, на думку колегії суддів, є надто завищені.
Апеляційна вимога заступника прокурора Харківської області про визнання обвинуваченого винним за ч.1 ст.286 КК України не підлягає задоволенню, оскільки його вже визнано винним саме за цією нормою кримінального закону.
Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,-

ПРИСУДИЛА:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду міста Харкова від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на 2 /два/ роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 /два/ роки.
В частині вирішення цивільного позову той самий вирок змінити. Збільшити розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди з 10000 гривень до 25000 гривень.
В решті вирок суду від 13 травня 2016 року залишити без змін.
Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.
Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОЧЕРЕТНИЙ