Дата документу Справа № 329/1400/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/611/16
Єдиний унікальний № 329/1400/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000308, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.12.2014 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296 КК України до 5 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком на 3 роки;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначеного покарання та покарання за вироком від 24.12.2014 р., остаточно призначено покарання у виді 5 років обмеження волі та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Штраф відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 05.09.2014 року, близько 15.30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території присадибної ділянки ОСОБА_8 , розташованої по АДРЕСА_2 , під час сумісного розпиття спиртних напоїв з останньою, скориставшись тимчасовою відсутністю власника домогосподарства ОСОБА_8 , з метою крадіжки чужого майна та реалізовуючи свій злочинний намір, зайшов за будинок, де на бордюрному камені вона залишила свій мобільний телефон «Fly TS107» з флеш-картою об`ємом 2Gb вартістю 312,92грн., в якому знаходилась сім-картка оператора МТС вартістю 20грн., на якій не було коштів, та який належав ОСОБА_8 , після чого таємно викрав вказаний мобільній телефон.

Викраденим мобільним телефоном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, а саме віддав його місцевому мешканцю ОСОБА_9 для подальшої реалізації, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 332,92 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність зазначає, що ОСОБА_7 був судимий вироком від 24.12.2014 року за ч. 1 ст. 296 КК України до 5 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком на 3 роки. У даному кримінальному провадженні обвинувачений був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн. З огляду на це, прокурор вважає, що застосування судом ч. 4 ст. 70 КК України є неприпустимим, а вироки слід виконувати самостійно. Тому просить вирок змінити, виключити посилання на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 24.12.2014 року відносно ОСОБА_7 виконувати окремо.

У запереченнях обвинувачений просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без змін.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу;
перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину і правильність кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Колегія суддів вважає, що доводи скарги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки згідно з роз`ясненнями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, суд першої інстанції, ухваливши покарання ОСОБА_7 шляхом складання покарань, порушив правила застосування ст. 70 ч. 4 КК України, внаслідок чого вирок підлягає зміні в зазначеній частині, а вказівка на застосування складання покарань - виключенню з резолютивної частини вироку.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити, виключивши з резолютивної частини вироку вказівку про застосування положень ст. ст. 70 ч. 4, 75, 76 КК України.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 24.12.2014 року виконувати самостійно.
Врешті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4