АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3561/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 585 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
особи, відносно якої застосовано запобіжний захід, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 щодо наявності підстав для подальшого тримання під вартою та застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не більш ніж до дванадцяти місяців, та змінено міру запобіжного заходу ОСОБА_8 з екстрадиційного арешту на домашній арешт, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, до 19.11.2016 року.
Згідно ухвали, слідчий суддя врахувавши дані про особу ОСОБА_8 , стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявністю у останнього місця проживання на території України, прийшов висновку про зміну запобіжного заходу з екстрадиційного арешту на домашній арешт.
Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою для забезпечення його видачі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор зазначає, що питання застосування щодо ОСОБА_8 цілодобового домашнього арешту, під час розгляду клопотання в суді, не обговорювалось, клопотання про зміну запобіжного заходу учасниками заявлено не було, документи, які б свідчили про наявність у підозрюваного місця проживання на території України в судовому засіданні не досліджувались, а тому, на думку прокурора, рішення слідчого судді є безпідставним на необґрунтованим.

Далі в апеляційній скарзі прокурор вказує на порушення слідчим суддею вимог ч. 3 ст. 196 КПК України, оскільки в ухвалі слідчого судді вказана неточна адреса житла, яке заборонено залишати підозрюваному, оскільки на території Бориспільського району Київської області населеного пункту Мала Олександривка не існує.

Як підсумок апелянт зазначає про наявність у даному кримінальному провадженні ризику того, що підозрюваний може ухилитися від екстрадиції, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 злочини є тяжкими, за які передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності не сплинули, а стан здоров`я не перешкоджає етапуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення захисника та особи, відносно якої застосовано запобіжний захід, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокуроране підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні слідчого відділу МВС Російської Федерації перебуває кримінальне провадження № 309245 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації.

Постановою слідчого СВ ВМВС РФ по Кізлярському районі від 18.10.2013 року порушено кримінальну справу № 309245, а 19.10.2013 року ОСОБА_8 оголошено у розшук.

Постановою Кізлярського районного суду Республіки Дагестан від 21.01.2015 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Постановою слідчого СВ ВМВС РФ по Кізлярському районі від 12.03.2015 року порушено кримінальну справу № 50953 у відношенні ОСОБА_8 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 208 КК РФ.

Постановою слідчого СВ ВМВС РФ по Кізлярському районі від 12.03.2015 року кримінальні справи № 309245 та № 50953 приєднані в одне провадження № 309245.

Інкриміновані ОСОБА_8 злочини відповідають кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 260, ч. 4 ст. 447 КК України, і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше року.
17.11.2015 року працівниками пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України в аеропорту «Бориспіль» затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується правоохоронними органами Російської Федерації.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2015 року у відповідності до вимог ст. 583 КПК України до ОСОБА_8 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб.

Генеральною Україною України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності

Проведення екстрадиційної перевірки щодо ОСОБА_8 Генеральна прокуратура України доручила прокуратурі Київської області, у відповідності до вимог ст. 587 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року щодо ОСОБА_8 застосовано екстрадиційний арешт до вирішення питання про його видачу і фактичну передачу до правоохоронним органам Російської Федерації.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.02.2016 року визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою та продовжено екстрадиційний арешт.

Перший заступник прокурора Київської області ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про перевірку наявності підстав для подальшого тримання під вартою та застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 щодо наявності підстав для подальшого тримання під вартою та застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_8 , але не більш ніж до дванадцяти місяців, та змінено міру запобіжного заходу ОСОБА_8 з екстрадиційного арешту на домашній арешт, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, до 19.11.2016 року.
Відмовляючи у задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 , слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується правоохоронними органами Російської Федерації у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 208, ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації, та знаходиться у міжнародному розшуку. Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою забезпечення видачі ОСОБА_8 до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та здійснення фактичної передачі останнього компетентним органам Російської Федерації достатнім буде застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово.
З таким рішення слідчого судді колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно ч. 2 ст. 585 КПК України, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під ватою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Вищезазначені вимоги закону слідчим суддею були дотримані.
Зокрема, як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису, на основі наданих першим заступником прокурора Київської області матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив особу, відносно якої вирішувалося питання про застосування екстрадиційного арешту, перевірив запит про видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки і, вислухавши думку прокурора, захисника, особи, видача якої запитується, встановив, що ОСОБА_8 обвинувачується правоохоронними органами Російської Федерації у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 208, ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації, та знаходиться у міжнародному розшуку, при цьому врахувавши стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, та інші передбачені ст. 178 КПК України обставини, слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування цілодобового домашнього арешту.
В свою чергу, жодних переконливих доказів, що ОСОБА_8 буде переховуватися від правоохоронних органів з метою запобігання екстрадиції до Російської Федерації в матеріалах провадження не міститься.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що питання застосування щодо ОСОБА_8 цілодобового домашнього арешту, під час розгляду клопотання в суді, не обговорювалось, клопотання про зміну запобіжного заходу учасниками заявлено не було, слід визнати необгрунтованими, оскільки відповідно до Глави 18 КПК України, питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді або суду.
Посилання апелянта на порушення слідчим суддею вимог ч. 3 ст. 196 КПК України, оскільки в ухвалі слідчого судді вказана неточна адреса житла, яке заборонено залишати підозрюваному, оскільки на території Бориспільського району Київської області населеного пункту Мала Олександривка не існує, не заслуговують на увагу, оскільки, в матеріалах справи містяться відомості щодо адреси ОСОБА_8 , а саме с. Мала Олександрівка, тоді як питання невірного написання назв населеного пункту може бути вирішено шляхом усунення описки.
Що стосується посилань прокурора на наявність ризику ухилення від екстрадиції через тяжкість злочину, колегія суддів визнає не переконливими через відсутність посилань на жодні докази цього, а лише посилання на них апелянтом.
Таким чином, доводи прокурора щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та належним чином мотивував своє рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 181, 194, 376, 404, 405, 407, 422, 585 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 щодо наявності підстав для подальшого тримання під вартою та застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не більш ніж до дванадцяти місяців, та змінено міру запобіжного заходу з екстрадиційного арешту на домашній арешт, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, до 19.11.2016 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4