АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/3556/16-к Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11КП/790/1993/16 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: умовно дострокове звільнення
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 639/3556/16-к за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно дострокового звільнення
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 травня 2016 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 травня 2016року відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погоджуючись з ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів кримінального провадження своє клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засуджений ОСОБА_7 мотивував тим, що з 2011 року він відбуває покарання в Холодногірській ВК№18. У період з 2011 рік по 2013 рік працював в компресорному цеху, за час роботи в якому отримав виробничу травму у вигляді грижі. Після отримання травми переніс операцію в Темнівській ВК №100, проте потребує повторної операції, про що підтверджує медична документація. Також ОСОБА_7 зазначив, що за час перебування в ХВК №18 має 2 заохочення, підтримує родинні стосунки з дружиною, сином та онуком.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії. Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що сумлінна поведінка засудженого полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи та відсутності порушень дисципліни, що само по собі ще не є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Вироком суду від 10.03.2011 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з моменту фактичного затримання - 15.06.2010 року. Вирок набрав законної сили 04.04.2011 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2016 року ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 10.03.2011 року, зараховано строк попереднього ув`язнення з 15.06.2010 року по 04.04.2011 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На час звернення засудженого до суду з клопотанням ОСОБА_7 відбув відповідну частину 2/3 строку призначеного судом покарання. Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_7 за час тримання у Харківському слідчому ізоляторі режим тримання не порушував, до праці не залучався, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 28.03.2011 року відбуває покарання у Холодногірській ВК №18. За час відбування покарання порушував режим тримання, за що мав одне стягнення, яке не погашене у встановленому законом порядку. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався 2 рази. Відповідно до ст. 118 КВК України на виробництві установи не працевлаштований, в зв`язку з пенсіонним віком. Підтримує родинні стосунки з сином шляхом листування, телефонних розмов та побачень, отримує посилки та передачі. Відповідно до ст. 123 КВК України зарахований до програми диференційного впливу «Професія». ОСОБА_7 підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для їх виконання не має.

Суд також правильно зазначив, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи і дійшов правильного висновку, що її матеріалами не доведено виправлення засудженого, а тому клопотання про умовно дострокове звільнення від покарання є передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОЧЕРЕТНИЙ