1-кп/755/261/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілих ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
в с т а н о в и в:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього наступні обов`язки: прибувати до суду за викликом; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ) без дозволу суду.

Враховуючи те, що строк покладених обов`язків спливає 27 листопада 2016 року, судом відповідно до вимог ст. 331 КПК України було поставлено на обговорення питання про продовження строку покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків.

В судовому засіданні прокурор висловив думку про необхідність продовження строку покладених на обвинуваченого обов`язків, посилаючись на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а визначений судом запобіжний захід є необхідним і достатнім для забезпечення належної його процесуальної поведінки.

Представник потерпілих та потерпілі підтримали думку прокурора.
Захисник заперечував проти продовження покладених на ОСОБА_8 обов`язків, посилаючись на, що ОСОБА_8 перебуває на військовій службі за контрактом, а продовження запобіжного заходу позбавить його можливості продовжувати військову службу. Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Тож, суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

За таких умов, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг вчинити дане правопорушення.

У судовому засіданні суду не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків, встановлених стороною обвинувачення.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, останній будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може перешкодити кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що вказує на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому суд приходить до висновку про доцільність збереження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим покладені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року обов`язки слід продовжити ще на два місяці.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.331, 369 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
Строк покладених на ОСОБА_8 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року обов`язків продовжити до 21 січня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: