Справа № 463/1915/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1069/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 463/1915/16-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, востаннє 14 червня 2016 року Сихівським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з часу затримання 01 квітня 2016 року. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 01 квітня 2016 року по 10 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою. Вирішено питання щодо речових доказів.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він близько 08 год. 45 хв. 01 квітня 2016 року маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 131, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, не встановлена слідством особа витягнула із лівої зовнішньої кишені куртки ОСОБА_9 її мобільний телефон марки iPhone 4, білого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 2 150 грн., в якому знаходилась сім карта мобільного оператора «Лайф» номер НОМЕР_2 вартістю 20 грн. з грошовими коштами на рахунку у сумі 40 грн., після чого передала викрадене ОСОБА_6 та з місця вчинення кримінального правопорушення втекла, а ОСОБА_6 сховав телефон у свою куртку та намагався втекти з місця події, однак був затриманий. Своїми діями ОСОБА_6 спільно із невстановленою досудовим слідством особою завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 2 210 грн.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та застосувати відносно нього положення ч.5 ст. 72 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений покликається на те, що призначене покарання вироком суду є надто суворим, оскільки його вина у вчиненні злочину не доведена повністю. Суд не взяв до уваги його показання та проігнорував їх, хоча потерпіла в судовому засідання заявляла, що претензій не має, оскільки майно було їй повернуто. Зазначав, що умислу на викрадення телефону не мав, а такий опинився в нього через незалежні від нього обставини. Коли він дізнався, що телефон належить потерпілій ОСОБА_10 відразу ж віддав його їй. Ухвалюючи вирок суд врахував лише те, що він раніше був судимий та проігнорував положення ст. 88 КК України. Суд не вірно застосував положення ч.5 ст. 72 КК України, оскільки порахував йому термін попереднього ув`язнення по день ухвалення вироку районним судом, однак такий термін слід рахувати з дня затримання по день набрання даним вироком законної сили, а тому просить здійснити перерахунок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повному обсязі дотримані.

Незважаючи на заперечення у поданій апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 його вини, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, ґрунтується на належно досліджених й правильно оцінених доказах.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 ро те, що 01 квітня 2016 року близько 08 год. 45 хв. на вул. Зеленій в м. Львові вона намагалась зайти в маршрутне таксі, так як було багато людей вона не змогла цього зробити. В подальшому вона виявила, що з зовнішньої кишені її куртки пропав мобільний телефон. В цей час до неї підійшов свідок ОСОБА_11 разом з обвинуваченим і повідомив, що останній з невідомим чоловіком, який втік викрали в неї телефон;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 01 квітня 2016 року в ранці стояв на зупинці громадського транспорту по вул. Зеленій в м. Львові. Коли потерпіла ОСОБА_9 намагалась зайти в маршрутне таксі, невідомий чоловік викрав у неї з куртки мобільний телефон та передав обвинуваченому. Коли ОСОБА_6 взяв мобільний телефон потерпілої, зразу ж попрямував за маршрутне таксі з метою перейти дорогу, однак в цей час був затриманий ним. В подальшому він з ОСОБА_6 підійшов до потерпілої та повідомив останню, що в неї викрали телефон. В цей час невідомий чоловік, який викрав телефон втік;
- протоколом огляду місця події від 01 квітня 2016 року, згідно якого оглянуто зупинку громадського транспорту по вул. Зеленій, 131 в м. Львові, з участю обвинуваченого, потерпілої та свідка /а.с.14, 15/;

- протоколом огляду предмета від 04 квітня 2016 року, згідно якого оглянуто телефон білого кольору марки iPhone 4 /а.с.16/.

Враховуючи зазначене, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини, колегія суддів вважає безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 , останній фактично був затриманий 01 квітня 2016 року. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2016 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, й вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 року запобіжний захід залишено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Відповідно до ч.2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції правильно встановив, що строк покарання обвинуваченому слід рахувати з дня затримання, однак не врахував, що вирок не вступив в законну силу.
Отже, ОСОБА_6 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 квітня 2016 року (часу затримання) по 15 листопада 2016 року (постановлення ухвали апеляційного суду й набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 квітня 2016 року по 15 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3