АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/948/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/140/16Доповідач - ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.393 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 січня 2016 року, -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської областівід 07.06.2012 року за ч.1 ст.382 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та штрафом в розмірі 17 000 грн.;
вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.09.2013 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 17 000 грн., який у відповідності до ч.ч.2,3 ст.72 КК України виконувався самостійно; з 24.11.2013 року відбував покарання у Копичинецькій виправній колонії №112 Тернопільської області, -
визнано винним та засуджено за ч.1 ст.393 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2013 у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 3р. 6міс. позбавлення волі та штрафу в розмірі 17 000 грн., який відповідно до ч.3 ст.72 КК України ухвалено виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 24 червня 2015 року, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 19 травня 2016 року.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 засуджений 25 вересня 2013 року вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 17 000 грн., відбуваючи з 15 січня 2015 року покарання у виді позбавлення волі на дільниці соціальної реабілітації в с.Лосяч Борщівського району Копичинецької ВК №112, діючи умисно, без відповідного дозволу, усвідомлюючи те, що не має будь-яких законних підстав для залишення місця позбавлення волі, таємно, з особистих спонукань, являючись особою засудженою до позбавлення волі, та маючи умисел на вчинення втечі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 22 червня 2015 року біля 09 години під час перебування на роботах по готуванню їжі в їдальні на території дільниці, скориставшись відсутністю належного нагляду з боку працівників колонії, самовільно залишив адміністративні межі дільниці соціальної реабілітації в с.Лосяч Борщівського району Копичинецької ВК №112 та пішки пішов у с.Дорогичівка Заліщицького району Тернопільської області, вчинивши втечу з місця позбавлення волі.
24 червня 2015 року біля 15 години засуджений ОСОБА_7 був затриманий працівниками міліції в с.Дорогичівка Заліщицького району Тернопільської області.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Борщівського районного суду від 20.01.2016р. скасувати, та закрити кримінальне провадження. Вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог КПК України.
Посилається на те, що суд дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, а саме покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , не об`єктивно відобразив їх у вироку не зазначивши факти які виправдовують обвинуваченого ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції не відобразив у вироку характеристику затверджену начальником Копичинецької ВК №112 від 25.06.2015 року.
Суд першої інстанції у вироку послався на докази які не були відкриті стороні захисту під час досудового розслідування, а під час судового розгляду не дано достатнього часу для їх ознайомлення: рознарядка на вивід засуджених на роботу; інформація філії Борщівський райавтодор від 21.12.2015 року.
Вважає протокол огляду місця події від 14.07.2015 року недопустим доказом, оскільки він був проведений слідчим у відсутності сторони захисту.
Судом першої інстанції проігноровані вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.03.1993 року Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі.
Крім того в порушення ч.5 ст.72 КК України, суд у резолютивній частині вироку зазначив, що з розрахунку 1 дню позбавлення волі відповідають два дні попереднього ув`язнення.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_18 , які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, прокурора, який вважає вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція захисника не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що вирок суду є незаконним, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікуючи його дії за ч.1 ст.393 КК України.
Колегія суддів критично відноситься до тверджень захисника ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі, про те що ОСОБА_7 злочину не вчиняв, оскільки у нього був відсутній умисел на втечу з місць позбавлення волі, так як його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доводиться сукупністю доказів, що були зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, які були проаналізовані та оцінені судом першої інстанції у судовому засіданні та повністю їх спростовують.
Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується його ж показами, з яких вбачається, що під час відбування покарання на дільниці соціальної реабілітації в с.Лосяч, без повідомлення чергового інспектора, 22 червня 2015 року після 7 години пішов у ліс, де блукав більше двох діб.
Показами свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з яких вбачається, що територія дільниці становить 97 га лісу. Дрова для випікання хліба заготовляли після обіду. Про відлучення для заготівлі дров, ОСОБА_7 був зобов`язаний повідомляти чергового інспектора, що і завжди робив. 22 червня 2016 року біля 09 години вони виявили відсутність ОСОБА_7 , який покинув територію без повідомлення. Ними були вжиті заходи пошуку засудженого на прилеглій території, які не дали результату.
Показами свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що загальна площа лісу становить 2000 га, з яких площа лісу, що відноситься до Копичинської ВК становить 98 га. Кругом лісу розташовані поля та села Цигани, Жилинці, Лосяч, Озеряни, Ланівці. Засуджені заготовляли дрова в лісі з дозволу чергових ВК. Про те, що ОСОБА_7 покинув територію дільниці йому стало відомо пізніше від працівників міліції.
Показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які пояснили, що разом із обвинуваченим ОСОБА_7 відбували покарання на дільниці соціальної реабілітації в с.Лосяч Копичинської ВК №112. 22 червня 2015 року зранку після підйому ОСОБА_7 був на місці, в подальшому про те, що його немає на території дільниці дізналися від чергового інспектора. Про будь-які конфлікти ОСОБА_7 із засудженими того дня їм невідомо.
Показами свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що до неї в магазин зайшов обвинувачений і попросив викликати міліцію, сказав, що заблукав, та пояснив що він із ОСОБА_19 .
Показами свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що біля обіду до нього подзвонила ОСОБА_16 і сказала, що є чоловік з ОСОБА_19 магазині засуджений пояснив, що заблукав та попросив викликати міліцію.
Вищевказані покази об`єктивно відображені у вироку, а доводи сторони захисту зазначені в апеляційній скарзі є несуттєвими та жодним чином не спростовують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Показами свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , з яких вбачається, що 24 червня 2015 року біля 15 години до нього зателефонував сільський голова с.Дорогичівка ОСОБА_17 і повідомив, що є чоловік з колонії. Разом з ОСОБА_21 , приїхавши в с.Дорогичівка вони затримали ОСОБА_7 , який мав при собі посвідчення, мобільний телефон та дві сімкартки. Телефон був включений, однак, сім картки в ньому не було. По дорозі, на їхні запитання, ОСОБА_7 пояснив, що в нього виник конфлікт в результаті якого отримав тілесні ушкодження, тому утік, оскільки йому залишилося три дні до заміни покарання на м`якше, вирішив повідомити міліцію.
Крім показів вищевказаних свідків вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України доводиться іншими письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та проаналізованими в судовому засіданні, зокрема:
- копією вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області 25 вересня 2013 року (а.с.181-185);
- довідкою Копичинської ВК в Тернопільській області (№112) від 25 червня 2015 року (а.с.139);
- постановою начальника Копичинської ВК-112 від 15.01.2015 року (а.с.140);
- спецповідомленням заступника начальника Копичинської ВК-112 ОСОБА_22 від 22.06.2015 року за вих.№2797 начальнику Борщівського РВ УМВСУ у Тернопільській області (а.с.120);
- повідомленням про дану подію черговим помічником начальника установи ОСОБА_23 , в телефонному режимі, підмінного оперативного чергового Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області, майора міліції ОСОБА_24 . Даний факт зареєстровано в КОІП за №9 від 22.06.2015 року (а.с.147).
- протоколом огляду місця події від 22.06.2015 року з таблицями ілюстрацій до нього (а.с.124-134 );
- протоколом огляду місця події від 14.07.2015 року з схемою та таблицями ілюстрацій до нього (а.с.158-169);
Вказаний огляд місця події проведений у відповідності до вимог ст.237 КПК України, яка не зобов`язує слідчого чи прокурора про проведення вказаної процесуальної дії за обов`язкової участю захисника чи інших сторін кримінального провадження, не суперечить вищевказаними показам свідків чи іншим письмовим доказам у справі, в зв`язку з чим доводи захисника про неналежність вказаного доказу, колегія суддів вважає безпідставними.
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 24 червня 2015 року (а.с. 171-172);
- висновком судово-медичної експертизи від 17 липня 2015 року №84 ( а.с.153-154);
- висновком додаткової судово-медичної експертизи №215 від 28 липня 2015 року (а.с.155-156);
- листом в.о. начальника Копичинської виправної колонії УДПтС України в Тернопільській області (№112) майора вн.служби ОСОБА_25 від 13.08.2015 року №3560, адресованому слідчому СВ Борщівського РВ УМВСУ в Тернопільській області (а.с.170);
- рознарядка на вивід засуджених на роботу з 22 червня 2015 року по 23 червня 2015 року, затвердженої начальником дільниці соціальної реабілітації №2 Копичинської ВК-112 ст.лейтенатом вн. служби ОСОБА_9 22.06.2015 року ( а.с.195);
- інформацією філії «Борщівський райавтодор» від 21.12.2015 року № 148 (а.с.187);
Вказані докази досліджувались в судовому засіданні за участю захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі і рознарядка на вивід засуджених на роботу та інформація філії «Борщівський райавтодор», доводи захисника про те, що йому не дано достатнього часу для їх ознайомлення нічим не підтверджені, в зв`язку з чим його твердження про недопустимість вказаних доказів є необгрунтованими.
Суд першої інстанції вірно визнав вищевказані докази належними та допустимими, оскільки вони відповідають вимогам КПК України.
Проаналізувавши всі дані в їх сукупності суд першої інстанції вірно критично віднісся до тверджень обвинуваченого про те, що умислу на втечу з місця позбавлення волі він не мав, а заблудився, оскільки ОСОБА_7 покинув своє робоче місце без дозволу чергового, про що свідчать покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 . Крім того, обвинувачений тривалий час, більше двох діб, був відсутній у місці позбавлення волі, після чого був виявлений не в лісовому масиві, що прилягає до території дільниці соціальної реабілітації Копичинської ВК №112 в с.Лосяч Борщівського району, чи поблизу в будь-якому населеному пункті, а працівниками міліції за його зверненням в іншому районі, в с.Дорогичівка Заліщицького району Тернопільської області, що знаходиться на відстані 55 км автошляхами через ряд населених пунктів.
З даним висновком погоджується колегія суддів, оскільки усі докази в сукупності, обставини та сама обстановка свідчать про умисел та вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи вказані в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , який своїми умисними діями, що виразилися у втечі з місця позбавлення волі, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.393 КК України.
Міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначена відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Так, призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі його вину обставини, в тому числі позитивну характеристику по місцю відбуття покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі, ближче до мінімального строку, передбаченого санкцією статті обвинувачення.
Таким чином доводи захисника про неврахування судом характеристики затвердженої начальником Копичинецької ВК №112 від 25.06.2015 року, є безпідставними, оскільки судом досліджені усі матеріали кримінального провадження та дана їм відповідна оцінка, а дана характеристика врахована судом, як пом`якшуюча вину обвинуваченого обставина при призначенні міри покарання.
Також судом правильно, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Теребовлянського районного суду від 25 вересня 2013 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі та штрафу, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України ухвалено виконувати самостійно.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
За таких обставин, наведені в апеляційних скаргах інші доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , якими він обгрунтовує його невинність у вчиненні даного кримінального правопорушення не є суттєвими та не порушують вимог КПК та інтересів учасників процесу, тому в решті апеляційних вимог слід відмовити.
Проте, зараховуючи строк попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у резолютивній частині вироку зазначив, що з розрахунку 1 дню позбавлення волі відповідають два дні попереднього ув`язнення, що не відповідає вимогам КК України, хоча сам строк попереднього ув`язнення перевів у відповідності вимогам ч.5 ст.72 КК України.
Так, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КПК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838 VIII Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання який вступив в силу 24 грудня 2015 року, у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення зарахування строку попереднього ув`язнення проводиться в розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Таким чином, на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 перебував під попереднім ув`язненням 272 дні (з 24.06.2015 року по 06.04.2016 року) і в строк відбування покарання йому слід зарахувати 576 днів (288х2).
Оскільки судом апеляційної інстанції зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, то вказаний недолік суду першої інстанції, колегія суддів вважає несуттєвим та таким, що не впливає на висновки суду.
Апеляційний суд вважає безпідставними та надуманими інші доводи апеляційних скарг, оскільки вони обумовлені неправильним та вибірковим тлумаченням положень чинного законодавства України, не підтверджені доказами, не є суттєвими, не порушують вимог КПК України, інтересів учасників процесу та жодним чином не спростовують висновки суду, в зв`язку з чим в решті апеляційних вимог слід відмовити.
Підстав для скасування вироку та закриття провадження з врахуванням доводів зазначених у апеляції, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 , яким його засуджено за ч.1 ст.393 КК України залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, який обчислюється з моменту його затримання, з 24.06.2015 року по 06.04.2016 року.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення - 576 днів.
Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2