АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/672/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :
Головуючого : ОСОБА_2
Суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі : ОСОБА_5
за участю прокурора : ОСОБА_6
обвинуваченого : ОСОБА_7
захисника : ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА :
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в м. Запоріжжя, громадянин України, студент 2 курсу Харківського національного університету радіоелектроніки, раніше не засудженого,мешкає в АДРЕСА_1 , засуджений за ч.1 ст.185 КК України до громадських робот на строк сто п`ятдесят годин.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення товарознавчої експертизи 293.40грн.
Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.
Районним судом встановлено, що 14.09.2014 року приблизно о 02 години 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись за адресою : м. Харків, вул. Цілиноградська, 32 у приміщенні нічного клубу «Ілюзія», де відпочивав із друзями. В процесі відпочинку ОСОБА_7 підійшов до діджейського пульту, з метою замовлення музикальної композиції ,де побачив мобільний телефон « IPhone 5, 16 Gb» в корпусі білого кольору, який знаходився на столі біля монітору вказаного діджейського пульта та належав потерпілому ОСОБА_9 . Після чого у ОСОБА_7 виник умисел,спрямований на таємне викрадення чужого майна та подальшого звернення його на свою користь . Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, ОСОБА_7 , впевнившись в тому, що за його діями не спостерігають оточуючи, шляхом вільного доступу ,взяв зі столику біля монітору вказаний мобільний телефон ,вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №3579 від 06.11.2014 року становить 4937 грн.,який поклав до кишені брюк та,утримуючи телефон при собі ,з місця скоєння злочину втік,чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4937.00 грн.
У подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд, продав цей телефон своєму другу ОСОБА_11 за 500.00 грн.
В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати ,а кримінальне провадження закрити за відсутністю складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказала,що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження,істотним порушенням кримінального процесуального закону,неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, як вказала захисник, сам мобільний телефон в судовому засіданні не досліджувався і не надавався стороні захисту при наданні доступу до матеріалів досудового розслідування. Протокол місця події відбувався в кабінеті №10 Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Арешт майна мобільного телефону не був виконаний. Стосовно протоколу огляду мобільного телефону,то цій доказ,на думку захисника є недопустимим,оскільки виконаний в порушення ч.3 ст.104 КПК України,в протоколі не зазначено в якому вигляді зазначений предмет було видано для проведення огляду.
За таких обставин,як вказав захисник,аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те,що обвинувачення не надало суду допустимих та достовірних доказів на доведення обов`язкової частини складу кримінального правопорушення,передбаченого ст.185 КК України.
Крім того, вказав захисник, в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація щодо існування нічного клубу «Ілюзія». Вирок суду,так саме як і обвинувальний акт,не мають в собі посилання на відповідні докази ,які підтверджують право власності особи,визнаною потерпілою по справі,щодо предмета злочину мобільного телефону в корпусі білого кольору. Висновок судово- товарознавчої експертизи не може бути прийнятий як допустимий доказ,тому що висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Заслухав доповідача, захисника ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу захисника з доповненнями, потерпілого ОСОБА_9 ,який вважав, що вирок районного суду повинен бути залишений без змін, прокурора який також вважав, що вирок районного суду є законним і обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження,та обсудивши доводи викладені в апеляційній скарзі,колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблений висновок про винуватість ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні. Цей висновок ґрунтується на зібраних по справі доказах.
Так саме ОСОБА_7 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні не заперечував факт,що він дійсно 14.09.2014 року приблизно о 02 годині був в клубі «Ілюзія» і розмовляв з ОСОБА_9 ,який був за пультом діджея. На полу біля диммашини побачив телефон, який підняв і забрав собі. Пізніше обвинувачений вирішив цей телефон продати. Як вказував обвинувачений,він хотів повернути телефон власнику, але телефоном ніхто ні цікавився,він побоювався за своє здоров`я ,оскільки якщо б він в той день шукав би власника серед осіб,які перебували в клубі,то його могли звинуватити в тому,що він розбив телефон.
Крім того,потерпілий ОСОБА_9 підтвердив,що він 14.09.2014 року був на робочому місці у клубі «Ілюзія» у діджейського пульта. Поряд з монітором він поклав свій мобільний телефон,який був розряджений та без будь яких пошкоджень. О 24.00 в клуб прийшов ОСОБА_7 . В той час, коли ОСОБА_7 був у діджейського пульта, потерпілий виходив покурити, телефон з собою не брав,так відбувалося кілька разів. В подальшому потерпілий побачив,що відсутній його мобільний телефон. Потерпілий запитав у ОСОБА_7 ,чи бачив він його мобільний телефон,на що обвинувачений відповів,що ні. 28.10.2014 року потерпілий зайшов у поштовий ящик, до якого прив`язаний мобільний телефон, в повідомленнях побачив ,що телефон знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ,після цього звернувся с заявою в міліцію.
Свідок ОСОБА_12 підтвердив,що 14.09.2014 року приблизно о 22.00 він прийшов у нічний клуб «Ілюзія». В той вечір бачив ОСОБА_9 в руках якого був мобільний телефон « IPhone 5, 16 Gb» без будь яких видимих пошкоджень.
Свідок ОСОБА_13 підтвердив,що йому ОСОБА_9 розповів ,що 14.09.2014 року у нього пропав мобільний телефон. Свідок телефонував ОСОБА_7 і спитав, чи не брав він телефон, але ОСОБА_7 відповів, що не бачив та не брав ніякого телефону.
Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що ОСОБА_7 чи його сусід по кімнаті запропонували купити мобільний телефон. Сусід по кімнаті свідка, ОСОБА_11 купив у ОСОБА_7 мобільний телефон за 500грн.
Сам свідок ОСОБА_11 підтвердив, що він купив у ОСОБА_7 мобільний телефон за 500 грн.
Свідок ОСОБА_15 зазначив, що 14.09.2014 року він разом з ОСОБА_16 були у клубі «Ілюзія», коли вже було за 24.00 годин свідок побачив, що ОСОБА_7 з полу підняв білий мобільний телефон.
Згідно з протоколу огляду предмету від 08.11.2014 року у свідка ОСОБА_14 був виявлений та вилучений мобільний телефон « IPhone 5, 16 Gb» в корпусі білого кольору,який постановою від 08 листопада 2014 року, визнаний речовим доказом.
За висновками товарознавчої експертизи від 08.11.2014 року № 3597 вартість мобільного телефону марки Аpple серія іPhone 5, 16 Gb» модель 5 об`ємом вбудованої пам`яті 16 Gb (без врахування вартості комплектних пристоїв), станом на 15.09.2014 року з урахуванням коефіцієнту зносу,становить 4937 грн.
Враховуючи викладене,на думку колегії суддів,районний суд обґрунтовано привів докази і свої висновки,вказавши це у вироку суду, на підтвердження вини ОСОБА_7 в таємному викраденні чужого майна, що саме він вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.185 КК України.
Враховуючи конкретні обставини справи,колегія суддів відмічає, що ч.1 ст.185 КК України встановлює кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна; вона охороняє право власності і забороняє вчиняти зазначені у ній дії. Ця норма містить обов`язкові ознаки складу злочину ,які відокремлюють (ідентифікують) фактично вчинені дії як крадіжку й відрізняють її від діянь ,що посягають на інші об`єкти кримінально правової охорони ,або від фактів ,які зумовлюють виникнення інших ( некримінальних) правовідносин.
В даному випадку, із обсягу та характеру фактичних подій що сталися, вбачається,що потерпілий ОСОБА_9 тимчасово втрачував контроль над своїм телефоном,виходячи покурити ,потерпілий знав місце ,в якому залишив телефон, телефон перебував без нагляду потерпілого впродовж короткого проміжку часу,як тільки потерпілий виявив відсутність телефону відразу почав його шукати там де його залишив. Ці та інші обставини справи переконують,що потерпілий ОСОБА_9 залишил телефон у знаному йому місті, а не загубив його невідомо де. Потерпілий спробував поновити контроль над своїм майном і поновив би його, якщо б обвинувачений ОСОБА_7 не вчинив інкримінованих йому дій.
Обвинувачений ОСОБА_7 знав, що виявлене ним майно має власника, який йому був відомий. Знав також, що потерпілому відоме місце знаходження телефону і що потерпілий буде розшукувати своє майно. Усвідомлюючи це, обвинувачений таємно викрав телефон.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити,що незаконне таємне заволодіння майна, що фактично не вийшло з володіння власника,слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, тому що доводи викладені в ній не можуть служити підставою для скасування вироку суду першої інстанції в контексті ст.ст. 284,412,415 КПК України.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України,колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року,щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Головуючий :
Судді: