Справа № 381/796/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/89/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 10.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
« 10 » березня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2016 року, якою клопотання ст.слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001662 від 19.09.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України задоволено, -

в с т а н о в и л а :

24.02.2016р. ст.слідчий СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Фастівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку від 23.02.2016р. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: гральні автомати в кількості 27 шт., системні блоки в кількості 3 шт., реєстратори в кількості 2 шт., плати до гральних приладів в кількості 22 шт., гральний прилад у вигляді рулетки з кулькою.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту в клопотанні зазначено, що у провадженні СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001662 від 19.09.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, є всі підстави вважати, що вказане майно є засобом вчинення злочину, визнано речовим доказом, згідно санкції ч.1 ст.203-2 КК України підлягає спеціальній конфіскації, а тому з метою запобігання можливості переховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження зазначеного майна, на нього необхідно накласти арешт.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду від 2.03.2016р. клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на вказане в клопотанні майно виявлене та вилучене в АДРЕСА_1 .

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя послався на те, що вказані речі обґрунтовано визнані речовими доказами, у відповідності до положень ст. 98 КПК України, існують обґрунтовані підстави вважати, що вони могли бути використані як засіб кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, крім того накладення арешту на зазначене в клопотанні майно має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та з метою забезпечення недопущення ліквідування, зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню,а також враховуючи те, що вказані речі являються речовими доказами з якими необхідно провести експертизу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді від 2.03.2016р. скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про арешт майна, власником якого він є, відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказав на незаконність ухвали слідчого судді та її необґрунтованість, оскільки вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК України, не базується на матеріалах та фактичних обставинах кримінального провадження та допустимих доказах, в ухвалі не мотивовано чому слідчий суддя взяв до уваги одні докази та доводи сторін та відкинув інші, а також не надав оцінки всім доказам по справі, на думку апелянта, відсутня сама подія злочину, обшук проведено з порушенням норм КПК України, апелянту не було роз`яснено його права, а рапорт оперуповноваженого ОСОБА_10 та протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 23.02.2016р. не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, ігрові автомати, які зберігалися у складському приміщенні не використовувалися та були відключені від мережі електропостачання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді у зв`язку з необґрунтованістю накладення арешту на майно є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України слідчий має право звернутися до суду з клопотанням про арешт майна, погодженим з прокурором.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що Фастівським ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001662 за ч.1 ст.203-2 КК України.

З ухвали слідчого судді слідує, що наведені в клопотанні підстави для накладення арешту на майно, перевірялися судом першої інстанції, при цьому, були з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Так, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість визнання вказаних речей речовими доказами, а також наявність обґрунтованих підстав вважати, що вони могли бути використані як засіб кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України та обґрунтовано послався на наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення можливої конфіскації, яка передбачена санкцією ч.1 ст. 203-2 КК України.

Такий висновок суду є законним і обґрунтованим.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

Всі інші підстави вказані в апеляційній скарзі, в тому числі і про допустимість доказів, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 170-173 КПК України та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404,407,422 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2016 року, якою клопотання слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001662 від 19.09.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України задоволено залишити без зміни.

Судді