Ухвала
іменем україни

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001510,

в с т а н о в и л а:

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Луцька Волинської області,
проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання, встановлено іспитовий строк 1 рік та покладено обов`язки передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_5 :
- на користь КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради 8128 грн майнової шкоди;
- на користь ОСОБА_6 311 грн 91 коп. майнової шкоди, 75000 моральної шкоди, а також витрати понесені потерпілою на правову допомогу в сумі 4000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 квітня 2016 року, приблизно о 14.00 год, у світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВМW 520 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Рівненській в напрямку вул. Теремнівської зі сторони просп. Відродження в м. Луцьку, зі швидкістю 40 км/год, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований напроти буд. 145 по вул. Рівненській в м. Луцьку, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, проявивши неуважність до дорожньої обстановки,скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїжджу частину зліва-направо за напрямком руху автомобіля на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив пункти 2.3 (б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього рухуУкраїни та заподіяв потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не заперечуючи доведеності вини та кваліфікацію дій ОСОБА_5 , посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема зазначає, що потерпіла, звертаючись до суду з позовною заявою про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди повинна була сплатити судовий збір, передбачений ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Вказує на те, суд не перевірив сплату судового збору та незаконно розглянув позовну заяву ОСОБА_6 , чим грубо порушив вимоги законодавства. Просить судові рішення в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди скасувати і направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.
Доводи захисника щодо незаконності розгляду судом цивільного позову потерпілої з огляду на несплату нею судового збору аналогічні наведеним у касаційній скарзі були предметом ретельної перевірки апеляційного суду. Суд апеляційної інстанції належним чином проаналізував такі доводи, дав на них вичерпну відповідь і відповідно до ст. 419 КПК України зазначив у своїй ухвалі достатні підстави через які визнав їх необґрунтованими.
Спростовуючи відповідні доводи апеляційний суд правильно зазначив, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Доводи ОСОБА_4 про наявність правових підстав для сплати потерпілою судового збору з позову про відшкодування моральної шкоди, з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону, не ґрунтуються на точному змісті наведеної правової норми.
Положеннями зазначеного пункту також передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.
Разом з тим, п. 2 цієї ж частини статті передбачена інша самостійна підстава звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої у результаті заподіяння тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність, згідно Закону.
Виходячи з наведеного, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Отже, висновки апеляційного суду про відсутність правових підстав для сплати потерпілою судового збору ґрунтуються на правильному застосуванні норм вищенаведеного Закону.
Таким чином, судові рішення в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій, є обґрунтованими та належним чином вмотивованими.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

судді:

_______________ _______________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3