Справа № 405/1907/16-к
1-кп/405/53/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 01.12.2015 року за №0011606, у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аджамка Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, працюючого в ДВНЗ «Кіровоградський будівельний коледж» на посаді слюсаря - сантехніка, одруженого, маючого повну загальну середню освіту, який утриманців не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
Обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин:
30.11.2015 близько 17 год. 50 хв. ОСОБА_4 , в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР), а саме п.31.4.5 (г) (п.31.4.5 (г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів), керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ «АвтокредитПлюс», в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР), а саме п.п1.5,2.3(б) (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), рухаючись по вул. Кірова м. Кіровограда, зі сторони вул. Єгорова, в напрямку вул. Василини, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення і безпеки дорожнього руху, проявивши особисту неуважність, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме п. 18.1.(п.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), наближаючись до пішохідного переходу, який розташований по вул. Кірова перед перехрестям з просп. Комуністичним, невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, котра полягала у пішоході ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину вул. Кірова по пішохідному переході, в порушення вимог Правил дорожнього руху України (далі ПДР), а саме п. 12.3 (п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), своєчасно не вживши заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на останню.
В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми кісток тазу, гематоми правого стегна, перелому гілки сідничної кістки з права зі зміщенням уламків, рани в тім`яній ділянці голови, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Обвинувачений пояснив, що 30 листопада 2015 року приблизно о 17:30 він керував автомобілем "ВАЗ 21043", зупинився перед пішохідним переходом, пропускаючи пішоходів. Потерпіла вже завершила перехід, однак дитина не встигла перейти, оминала люк на тротуарі, тому потерпіла повернулась за дитиною, зробивши крок назад на пішохідний перехід. ОСОБА_4 не встиг загальмувати, тому наїхав на пішохода. Обвинувачений зробив маневр повороту праворуч, оскільки хотів уникнути зіткнення з пішоходами та з машиною ліворуч. До розмітки він стояв за два метри; швидкість, з якою він розпочав рух була 5-10 км/год. ОСОБА_4 показав, що дійсно шини на передніх та задніх колесах машини були різних моделей та з різними малюнками протектора, знав, що це порушення. Від автомобілю під керуванням ОСОБА_4 до потерпілої було приблизно 3 метри, коли вона зробила крок назад на пішохідний перехід, повернувшись за дитиною. Він розуміє, що потерпіла зазнала фізичного болю, вважає, що також зазнала душевних страждань, однак моральна шкода в сумі 20 000 грн. дуже велика і він її не визнає. Обвинувачений не може сказати, як оцінити страждання потерпілої матеріально.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 30 листопада 2015 року приблизно о 17.50 годин вона йшла до дому з онуком. Переходячи пішохідний перехід, вона однією ногою стала на тротуар і в цей момент з правої сторони її вдарила машина. При ударі вона сильно штовхнула онука, впала та втратила свідомість. Після до неї підійшла жінка у спортивній куртці, яка привела її до тями, а потім підійшов обвинувачений з дружиною. До машини жінки, яка підійшла перша до неї, її переніс обвинувачений та ще два чоловіка. Свій цивільний позов обґрунтовувала витратами на придбання ліків та тим, що у неї був стрес, так як вона дуже сильно переживала за своє здоров`я та онука, який переніс психологічний стрес також. Потерпіла зазначила, що їй після ДТП в лікарні наклали 10 швів, у неї порушився сон, з`явився страх перед дорогою, приходиться ходити з паличкою та не менше 3 разів на день відпочивати, лежачи на спині. Підтримала цивільний позов у повному обсязі та просила призначити обвинуваченому основне покарання у виді штрафу та додаткове покарання у виді позбавлення права на водіння.
Крім визначальних показів обвинуваченого винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, доведена та підтверджується також показання потерпілої, свідків та іншими нижче наведеними доказами.
Так, свідок ОСОБА_9 суду показала, що обвинувачений є її чоловіком. 30 листопада 2015 року приблизно о 17:30 годині чоловік забрав її з роботи, та вони їхали по вул..Кірова. Перед пішохідним переходом зупинилися за 3-4 метри. Потерпіла з хлопчиком переходили дорогу. Коли вони перейшли дорогу, то вони з чоловіком поїхали. Автомобіль почав рухатися не швидко. Потерпіла відступила назад за хлопчиком, чоловік різко повернув вправо та вдарив жінку. Машина зупинилась, вони вийшли до потерпілої, яка сказала, що болить нога. Асфальт був мокрим, було темно. Їх автомобіль рухався по правій смузі руху, ближче до бордюру, чим до середини дороги. Дитина з бордюру обходила люк, стала назад на пішохідний перехід, і потерпіла за ним стала на пішохідний перехід на пару кроків. Ніхто, крім них, медичну допомогу не надавав. Чи рухались інші автомобілі у попутному з ними напрямку, свідок не пам`ятає. В машині з ними була онучка 15 років. Хлопчик (онук потерпілої) йшов поруч, не тримав потерпілу за руку. Потерпіла була на бордюрі, а потім зробила два кроки назад. Коли потерпіла стала назад, то було десь метр до машини. Свідок вказала, що оскільки назустріч рухався автомобіль, то її чоловік повернув праворуч в бордюр. Удар був передньою лівою частиною автомобіля. Вона з чоловіком одразу вийшли до потерпілої, підняли її та посадили на люк. Потім підійшли жінка та чоловік тієї машини, куди віднесли потерпілу. Швидку викликали інші люди, поки вона і її чоловік допомагали потерпілій. Потерпіла тоді сказала, що рухатися може, але болить нога. Потерпіла знаходилась правим боком до машини під час зіткнення.
Свідок ОСОБА_10 , яка є малолітньою, в присутності законного представника свідка ОСОБА_11 суду показала, що є онучкою обвинуваченого та їй відомо, що сталося зіткнення автомобіля і пішохода. Вона сиділа в машині, але не бачила самого зіткнення. Не пам`ятає точно, чи зупинявся перед пішохідним переходом автомобіль. Дідусь з бабусею вийшли, а потім зайшли. На дорозі бачила «зебру». Не пам`ятає, чи зупинявся автомобіль перед «зеброю». Дідусь з бабусею допомагали встати жінці, яка лежала на дорозі близько двох метрів від пішохідного переходу та від машини, яка знаходилась на кінці пішохідного переходу. Різкого повороту машини вона не відчула.
Вина обвинуваченого підтверджується також іншими дослідженими судом доказами, а саме:
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 30.11.2015 року з схемою, оглядом транспортного засобу та фототаблицями до протоколу, відповідно до якого на перехресті вул.. Кірова та проспекту Комуністичного в м. Кіровограді в присутності понятих з 19 год. 25 хв. до 20 год. 20 хв. було проведено огляд місця дорожньо-транспортної події із схематичним відображенням та відповідними фототаблицями: місця наїзду транспортного засобу на пішохода, напрямків руху транспортного засобу та пішохода, дорожніх знаків (т. 1, а.к.п. 56-65).
Висновком експерта № 87 від 29.01.2016 року, згідно якого у гр.. ОСОБА_7 згідно наданої медичної документації мались тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми кісток тазу: гематоми правого стегна, перелому гілки сідничної кістки справа із зміщенням уламків; рани в тім`яній ділянці голови. Тілесні ушкодження у вигляді гематоми правого стегна та перелому гілки сідничної кістки справа утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), та відносяться до категорії середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я; тілесне ушкодження у вигляді рани в тім`яній ділянці голови утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, який викликало короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження могли утворитись в строк, вказаний в постанові. Тілесні ушкодження могли утворитись і за обставин дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.к.п. 73-74).
Висновком експерта № 392 від 09.12.2015 року з ілюстративною таблицею, згідно якого на момент експертного огляду та на момент ДТП, з технічної точки зору рульове керування, робоча гальмова система автомобіля "ВАЗ 21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані; ходова частина автомобіля знаходилася в технічно-несправному, але працездатному стані, зокрема, технічна несправність полягає у встановленні на передню вісь автомобіля шин різних моделей з різними малюнками протектора, що суперечить вимогам п.31.4.5 «г» ПДР України та забороняється експлуатація транспортного засобу (т. 1, а.к.п. 66-72).
Висновком експерта № 66 від 11.02.2016 року (судової інженерно - транспортної (автотехнічної) експертизи), згідно якого експерт прийшов до висновку, що результати проведеного дослідження технічної можливості у водія автомобіля ВАЗ-21043 ОСОБА_4 уникнути наїзду на пішохода показують, що ОСОБА_4 , своєчасно належно виконавши вимоги як п.18.1 ПДР України та і п.12.3 ПДР України, мав у своєму розпорядженні технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, і в такому випадку слід заключити про те, що дії ОСОБА_4 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали (т.1, а.к.п.75-79).
Протоколом огляду місця події від 29.12.2015 року, відповідно до якого на перехресті вул. Кірова та проспекту Комуністичного в м. Кіровограді в присутності понятих з 21 год. 10 хв. до 21 год. 30 хв. було проведено огляд місця дорожньо-транспортної події, в результаті якого було встановлено, що місце огляду являє собою відкриту ділянку місцевості, яка являє собою перехрестя вулиці Кірова та просп. Комуністичного в м. Кіровоград. Покриття проїзної частини асфальтобетонне, рівне, без пошкоджень, сухе. Вулиці мають по дві смуги руху в кожному напрямку. З обох сторін проїзна частина вул. Кірова обмежена бортовим камінням. На вулиці обладнане ліхтарі встановлені на електроопорах. З обох сторін вулиця має тротуари, які відокремлені від проїзної частини газоном. Дорожні знаки встановлені згідно дислокації, лінії дорожньої розмітки в наявності. Проведеними замірами було встановлено видимість дорожнього знаку 5. 35 «Пішохідний перехід», який встановлений перед перехрестям вул. Кірова та просп. Комуністичного, по ходу руху від вул. Єгорова. Видимість знаку склала - 123,5 метрів. Також встановлювалась видимість дорожньої розмітки «Пішохідний перехід». Видимість склала - 53,3 метри (т.1 а.к.п. 34).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 03.02.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 в присутності понятих та інших учасників слідчого експерименту показувала та розповідала про обставини дорожньо-транспортної події 30.11.2015 року. Слідчим експериментом встановлено: шляхом виїзду па місце дорожньо-транспортної події, яка мала місце 30.11.2015 року близько 17.50 год. на перехресті вул. Кіровва та просп. Комуністичного в м. Кіровоград, в ході якої водій автомобіля «ВАЗ 21043» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , які переходили проїзну частину з ліва на право по ходу руху автомобіля. На місці події свідку ОСОБА_9 було запропоновано розповісти та показати про всі відомі їй обставини ДТП, на що остання дала свою згоду та розповіла. В ході проведення слідчого експерименту було встановлено місце наїзду автомобіля на пішоходів (згідно протоколу огляду місця ДТП від 30.11.2015 року), а саме - 8,05 м. до правого краю проїзної частини по вул.Кірова, та 10,40 м. до краю проїзної частини по просп. Комуністичному. Далі в ході проведення слідчого експерименту свідкові ОСОБА_9 було запропоновано показати, яким саме темпом руху рухалась пішохід з моменту коли пішохід розпочав рух назад після переходу пішохідного переходу та до моменту наїзду на них автомобілем (з урахуванням всіх маневрів пішоходів на проїзній частині). Свідок ОСОБА_9 дала свою згоду. Трьома контрольними замірами часу було встановлено темп руху пішохода (потерпілої) який склав: tl= 7,0, t2= 6,0, t3= 6,0». Також під час слідчого експерименту встановлювалось місце, де зупинився автомобіль ВАЗ 21043 р.н. НОМЕР_1 перед пішохідним переходом перед наїздом. Проведеними замірами встановлено, що автомобіль ВАЗ - 21043 знаходився на відстані 1,75 м. від переднього правого колеса, на відстані 1,75 м від заднього правого колеса до правого краю проїзної частини, на відстані 2,90 м до дорожньої розмітки «Пішохідний перехід», та на відстані 10,30 на відстані до краю умовної межі вул. Кірова та просп. Комуністичного (т.1 а.к.п. 57-60).
Наведені вище та досліджені в ході судового розгляду письмові докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України, та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Таким чином, у даній дорожній обстановці водій автомобіля "ВАЗ-21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_4 , повинен був належно та своєчасно виконати вимоги п. п.2.3 «б», п.18.1 ПДР України та відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України визначити ситуацію як небезпечну для подальшого руху, у зв`язку з чим ужити заходів до екстреного гальмування керованого ним автомобіля без застосування маневру вправо.
За таких обставин ОСОБА_4 , маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, вчинив дії, які заборонені Правилами дорожнього руху України, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, та його дії перебували в причинному зв`язку з настанням ДТП, наслідком якої стало спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 50 та 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ч. 2 ст. 12, ст. 25 КК України є необережним злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який добровільно частково відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні розпискою, а також підтверджено в судовому засіданні представником потерпілої, за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується відповідними характеристиками. Роботодавцем охарактеризований як відповідальний та добросовісний робітник, за сумлінне ставлення до роботи та з нагоди свята працівника освіти був нагороджений грамотою та оголошена подяка з записом до трудової книжки (т. 1, а.к.п. 85, 86). Обвинувачений на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться (т. 1, а.к.п. 82-83), офіційно працевлаштований, судимості не має (т.1 а.к.п. 87-88).
Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розслідуванню злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, обставин справи, зокрема, те, що обвинувачений відразу після вчинення ДТП намагався надати допомогу потерпілій, даних про особу обвинуваченого, думки потерпілої, яка просила призначити покарання у виді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 , який вчинив злочин з необережності та частково відшкодував завдану ним шкоду, працює, слід призначити основне покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, яке за розміром наближене до мінімального розміру, передбаченого законом.
При вирішенні питання щодо доцільності призначення додаткового покарання, крім зазначеного вище, суд бере до уваги, що обвинувачений не є особою, яка твердо стала на шлях вчинення злочинів, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що останній раніше вчиняв порушення правил дорожнього руху. Також суд враховує ще й ту обставину, що обвинувачений працює у м. Кіровограді, а проживає в селі в Знам`янському районі, в зв`язку з чим у нього існує необхідність в керуванні автомобілем, для того щоб добиратись з місця проживання до роботи в іншому населеному пункті. Крім того, призначення обвинуваченому додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є правом, а не обов`язком суду. Тому суд приходить до висновку про відсутність необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім того, суд не встановив підстав для застосування ст.ст.75, 69 КК України при призначенні покарання.
Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до частини 5 зазначеної статті Кодексу цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілою ОСОБА_7 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свій позов в частині матеріальної шкоди потерпіла обґрунтовує понесеними витратами на лікування, санаторій та проїзд до санаторію в сумі 9978,42 грн., в частині моральної шкоди - спричиненням їй фізичних та душевних страждань, порушенням нормального способу життя, повноцінного спілкування з рідними та знайомими внаслідок обмеженості в рухах та пересуванні, безсоння, переживання з приводу тяжкого матеріального становища, у зв`язку з тим, що вона не отримувала заробітну плату певний проміжок часу та їй невчасно оплачувались лікарняні, та які вона оцінює в 20 000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнав цивільний позов потерпілої. Зокрема, матеріальну шкоду визнав в повному обсязі, а моральну шкоду не визнав. Мотивував це тим, що 20 000 грн. це дуже велика сума, у нього не має таких грошових коштів. Разом з тим, ОСОБА_4 показав, що, він розуміє, що потерпіла відчула фізичний біль та, на його думку, потерпіла зазнала душевних страждань, однак не може сказати як оцінити ці страждання матеріально.
Враховуючи встановлення судом вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, в результаті якого ОСОБА_7 отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості, позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 слід задовольнити частково виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов`язок по доказуванню обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, покладається на сторони, кожна з яких зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає сума витрат, які остання понесла на проведення обстеження та придбання ліків за призначенням лікаря, що, відповідно до наданих потерпілою копій фіскальних чеків, становить 9978,42 гривень і ця сума обвинуваченим не оспорюється.
Визначаючи розмір спричиненої протиправними діями обвинуваченого моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , суд керується положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Так, протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що призвело до моральних страждань останньої, пов`язаних з пошкодженням її здоров`я, та до вимушених змін у її звичному способі життя. Отже, враховуючи ступінь спричинених тілесних ушкоджень, тривалість вимушених змін, глибину душевних та фізичних страждань, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди підлягають стягненню 7 000 гривень.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 в частині відшкодування спричиненої їй внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 9978 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 42 копійки та моральної шкоди в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в сумі 1197, 66 грн. = 429,66 грн. + 768 грн. (згідно довідок та актів про витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні т. 1, а.к.п. 69, 70).
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.
Згідно ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої підтвердженні документально (т.1 а.к.п. 16,17, 71-76) процесуальні витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого на загальну суму 3 350 грн.
Речовий доказ: транспортний засіб марки ВАЗ-21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили підлягає поверненню останньому.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди грошові кошти в сумі 9978 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 42 копійки та моральну шкоду в сумі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, а всього 16978 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 42 коп.
В іншій частині цивільного позову ОСОБА_7 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого в розмірі 3 350 (три тисячі триста п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в кримінальному провадженні, в сумі 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) гривні 66 копійок.
Речовий доказ: транспортний засіб марки ВАЗ-21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити за належністю ОСОБА_4 .
Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Кіровограда.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Судя ОСОБА_1