Справа № 346/1088/15-к
Провадження № 11-кп/779/396/2016
Категорія ч. 3 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000091 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 186 КК України за апеляційними скаргами старшого прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2015 року, з участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а :
За вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він вчинив грабіж, поєднаний з проникненням у інше приміщення, із застосуванням насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілої і завдало їй значної шкоди.

Його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 186 КК України з призначенням покарання - чотири роки позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України його звільнено від відбування цього покарання з випробуванням, з іспитовим строком - два роки. Відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено певні обов`язки. Стягнуто з нього на користь держави витрати, повязані із залученням експерта.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції змінено, дії ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання чотири роки позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України його було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ ухвалу апеляційного суду скасовано з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність внаслідок мякості призначеного покарання та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Згідно з оскарженим вироком суд першої інстанції встановив, що 06 лютого 2015 року близько 10 год. 20 хв. Обвинувачений ОСОБА_6 проходячи повз пункт обміну валют, що в АДРЕСА_2 , який є власністю підприємця ОСОБА_12 , вирішив заволодіти грошовими коштами, що могли там знаходитися. Зайшовши у приміщенн вслід за ОСОБА_13 , потерпілою по справі, яка мала доступ до вказаного пункту як колишня працівниця і до цього перебувала на вулиці миючи вікна, обвинувачений скориставшись її зайнятістю, проник за нею через вхідні двері до однієї із кімнат, де застосовуючи фізичне насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілої відкрито заволодів грошовими коштами останньої у розмірі дев`яносто тисяч гривень. Після скоєного місце злочину покинув, викраденим розпорядився у власних цілях.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, мотивуючи свою позицію тим, що при обранні покарання судом не враховано те, що злочини проти власності становлять одну із найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь. Що до обставин які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом безпідставно враховано його щире каяття та сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, оскільки у ході судового розгляду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого ним злочину визнав тільки частково і цей злочин відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. А тому, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарань.

Зазначає, що згідно ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Відповідно до ч. 2 ст. 411 КПК України до обставин, що можуть істотно вплинути на висновки суду, належать і обставини, які пом`якшують покарання ( ст. 66 КК України ).

Посилається на положення Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», яка рекомендує судам, що слід враховувати при призначенні покарання.

Вважає, що у даному випадку суд безпідставно призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості злочину і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, а також не буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

А тому вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Потерпіла в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання скасувати і постановити новий вирок, яким призначити йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України, виключивши застосування ст. 75 КК України, мотивуючи свою позицію тим, що вважає, що в частині призначення покарання суд постановив необґрунтований і незаконний вирок, який підлягає до скасування виходячи з того, що суд не дав належну оцінку обстановці, характеру, способу скоєного злочину, не врахував умисел ОСОБА_6 , що його поведінка була надто зухвалою, оскільки він побачивши, що вона заходить в приміщення, різко зайшов за нею, і спершу настирливо пропонував їй вступити в статеві стосунки. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 вона отримала фізичний біль, моральний стрес і душевні хвилювання. Суд же не врахував зазначені нею обставини. А до обставин, які пом`якшують покарання відніс щире каяття, однак ОСОБА_6 визнав свою вину лише частково, поведінка його в судовому засіданні щодо неї не підтверджувала цього факту, не свідчила про те, що він усвідомив свою провину і щиро, кається. Безпідставно суд визнав як пом`якшуючу обставину сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину. Фактично, підставою для затримання ОСОБА_6 став речовий доказ - його гаманець, який випав з його кишені під час застосування насильства щодо неї і в якому вона знайшла банківську картку, по даним якої міліція розшукала і затримала ОСОБА_6 .

Суд незаконно відніс до пом`якшуючих вину обставин і її прохання суворо не карати ОСОБА_6 . Хоча у вироку суду і вказано, що вона просила суд суворо не карати ОСОБА_6 , однак це не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні вона висловила думку щодо призначення покарання посилаючись на законність вирішення цього питання судом. Аналогічне вона написала в заяві до суду, яка знаходиться в матеріалах справи. Вважає, що така її позиція не є тотожною до висновку суду про те, що вона згідна була з призначенням ОСОБА_6 не суворого покарання.

Вважає, що суд в порушення вимог ст. 65 КК України призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ступеню суспільної небезпеки, даним по особу ОСОБА_6 та обставинам, що пом`якшують покарання.

В ході апеляційного розгляду прокурор апеляційні скарги підтримав, обвинувачений і його захисник просили апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому вирок в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, в тому числі і в частині призначення покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому слід враховувати і думку потерпілої, яка у свою чергу зазначає, що суд першої інстанції при постановлені вироку не вірно її врахував, оскільки вона не просила звільнити ОСОБА_6 від відбування покарння з випробуванням, так як враховуючи обставини та спосіб вчинення злочину, його поведінку під час судових засідань , ті душевні та фізичні страждання,які були їй спричинені злочином, звільнення його від відбування покарання є необґрунтованим та таким, яке не відповідає вимогам законодавства щодо виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання з врахуванням того, що він активно сприяв розкриттю злочину, у вчиненому розкаявся, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував завдану злочином шкоду, позитивно характеризується за місцем свого проживання, прохання потерпілої суворо його не карати, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повністю врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину та його особу, а також не правильно врахував як помякшуючу покарання обставину те, що потерпіла вважає , що обвинуваченому слід призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки це повністю спростовується її показаннями в суді першої інстанції та вимогами, викладеними в її апеляційній скарзі, а тому неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості.

При призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його особу, а також пом`якшуючі його покарання обставини, що він активно сприяв розкриттю злочину, у вчиненому розкаявся, позитивно характеризується по місцю проживання, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілій і за таких обставин приходить до висновку, що до нього слід застосувати ст. 69 КК України і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч. 3 ст. 186 КК України, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. ст. 409, 414, 420 КПК України однією з підстав для скасування вироку та постановлення нового вироку є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного покарання.

По цій підставі вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу заступника прокурора та потерпілої задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 15 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

На вирок протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з дня вручення йому копії вироку, може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4