АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/541/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/488/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000372, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Одрубок, Софіївського району, Дніпропетровської області, громадянина України, на диспансерних обліках не перебуває, освіта середня спеціальна, не одружений, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , не працює, раніше не судимий

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_9
потерпілий - ОСОБА_6

адвоката-представник потерпілого - ОСОБА_7

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10

обвинувачений - ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 , просить вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016р. відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного останньому покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_8 призначити покарання у виді виправних робіт. Просить задовольнити в повному обсязі заявлений потерпілим цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди.
Вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, за ознаками: необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.
Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_11 з ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 3396 (три тисячі триста дев`яносто шість) гривень 00 копійок та моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, а всього стягнути 8396 (вісім тисяч триста дев`яносто шість) гривень 00 копійок.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового слідства, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, призначеного покарання обвинуваченому. При призначенні покарання обвинуваченому суд безпідставно врахував позитивну характеристику обвинуваченого та зазначив як обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Вважає, що є лише одна обставина, яка пом`якшує покарання - вчинення злочину неповнолітнім, а щире каяття та сприяння слідству взагалі відсутні у діях обвинуваченого.

Крім того, суд в оскарженому вироку необґрунтовано задовольнив частково суму моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, не врахувавши належним чином всі обставини справи, емоційний стан потерпілого, неможливість останнього продовжувати активне суспільне життя, вимушену зміну чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації потерпілим своїх звичок та бажань тощо.

За вироком суду встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 31 травня 2015 року, близько 22:30 год., перебуваючи за місцем свого проживання на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , приніс до дерев`яної бесідки, в якій перебували його знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , скляну банку ємністю 1 літр та пластикову каністру ємністю 5 літрів білого кольору з вмістом бензину, для того, щоб налити бензин для подальшого використання.

Під час вчинення зазначених дій, ОСОБА_8 , діючи необережно, внаслідок злочинної самовпевненості, переливаючи бензин з каністри до скляної банки, з метою підсвітити два рази черкнув кремнієву запальничку, яку тримав у лівій руці, в результаті чого, бензин у скляній банці та каністрі загорівся, після чого ОСОБА_8 різко відсмикнув палаючу каністру в лівий бік та краплі палаючого бензину потрапили на обличчя, руки та одяг ОСОБА_6 , який знаходився неподалік, внаслідок чого ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків полум`ям 2-3 А-Б ступеню обличчя, обох кистей, які згідно висновку судово-медичної експертизи» № 1880 від 8 вересня 2015 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Таким чином, ОСОБА_8 , не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але за обставин, що склалися, повинен був та міг передбачити настання наслідків, не маючи умислу, спрямованого на навмисне спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді термічних опіків обличчя, обох кистей, заподіяв ОСОБА_6 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді просили вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016р. відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного останньому покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_8 призначити покарання у виді виправних робіт. Просили задовольнити в повному обсязі заявлений потерпілим цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, в сумі 100000 гривень.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 .
Під час апеляційного розгляду в судовому засідання обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_10 , просили апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в стадії підготовки до апеляційного розгляду справи, та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого суми спричиненої моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України вирок переглядається апеляційним судом у межах наданої апеляційної скарги.
Доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ст.128 КК України в апеляційній скарзі представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , не оспорюється.
Що стосується доводів представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого унаслідок м`якості та необхідності призначення покарання у виді виправних робіт, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Так, мотивуючи своє рішення при призначенні покарання, суд першої інстанції урахував положення ст.ст.65-67 КК України і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 (а.кп.84), який вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, раніш не судимий (а.кп.85), за місцем проживання характеризується позитивно (а.кп.88), а також обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім), та з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання прийшов до правильного висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження ним нових кримінальних правопорушень, повинно бути покарання у межах, встановлених ч.1 ст.100 КК України, у виді громадських робіт.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо відсутності щирого каяття та сприяння слідству як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, а тому правильно були враховані судом при обрані покарання ОСОБА_8 .
Також, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону доводи представника потерпілого щодо неправильного визначення судом виду покарання (громадські роботи), обраного ОСОБА_8 за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Так, виправні роботи можуть бути призначені неповнолітньому в віці від 16 до 18 років за місцем роботи на строк від 2 місяців до 1 року (ст.100 ч.2 КК України).

Як встановлено у судовому засіданні при апеляційному розгляді, ОСОБА_8 на момент призначення покарання не працює за трудовим договором (контрактом) постійно чи тимчасово, у зв`язку з чим такий вид покарання не може бути призначений, про що також наведено і у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх».

Виходячи з наведеного, колегія суддів з врахуванням умов життя обвинуваченого ОСОБА_8 та його виховання, рівня розвитку (а.кп.71-75, 86, 87, 91-93, 96, 97), вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк ближче до максимального, передбаченого ч.1 ст.100 КК України, а тому підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому несправедливим унаслідок м`якостіі колегія суддів не вбачає.
Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, колегія суддів уважає призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та не знаходить підстав для призначення більш суворого покарання. Тому, вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , в цій частині не підлягає задоволенню.
Що ж стосується вирішення судом заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.
У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Виходячи зі змісту ст.323 КПК України, вирок є обґрунтованим, якщо він постановлений на матеріалах повно зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість підсудного у його вчиненні достовірно підтверджені матеріалами справи. Для цьому у вироку повинні бути проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як підтверджують висновок суду, так і спростовують його.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення на його користь з ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 3396 грн., моральної шкоди в сумі 100000 грн., а всього стягнути 103396 грн., завданої внаслідок кримінального правопорушення (а.кп.32-36) .
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналізуючи фактичні обставини справи колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, у розмірі 5000 гривень, стягнутий з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 , не відповідає обсягу фізичних та моральних страждань, що мали місце внаслідок подій 31.05.2015р. щодо спричинення потерпілому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1880 від 08.09.2015р.(а.кп.53-54) тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків полум`ям 2-3 А-Б ступеня обличчя та обох кистей, що є тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості.
Колегія суддів враховує, що було змінено звичний образ життя потерпілого ОСОБА_6 , отримані потерпілим у справі внаслідок необережних дій обвинуваченого ОСОБА_8 психологічні (моральні) страждання, а також, беручи до уваги конкретні обставини справи, наслідки, що наступили, та зміни в житті потерпілого внаслідок отриманих опіків, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, фізичні страждання потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану обличчя, приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, у розмірі 5000 гривень не відповідає засадам розумності та справедливості, та вважає за необхідне його збільшити до 20000 (двадцяти тисяч) гривень.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , з приводу того, що судом першої інстанції при вирішенні питання розміру стягнутої моральної шкоди, належним чином не обґрунтовані висновки про часткове задоволення цивільного позову.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 за 128 КК України, змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 .
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4