АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/635/16 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Справа № 646/9561/15-к
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
Іменем України
14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих - ОСОБА_9 ,
захисника - ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_11 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2015 року, відповідно до якого
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Борова, Зміївського району, Харківської області, громадянин України, пенсіонер, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі та присуджено стягнути з ОСОБА_11 на користь:
- потерпілої ОСОБА_7 суму матеріальної шкоди у розмірі 60 508 (шістдесят тисяч п`ятсот вісім гривень)70 коп.та суму моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.
- потерпілого ОСОБА_8 суму моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_11 у прибуток держави процесуальні витрати у зв`язку з проведенням судових експертиз на загальну суму 2 148 (дві тисячі сто сорок вісім гривень) 30 коп.
ОСОБА_11 визнано винним у тому, що 14.06.2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території гаражного кооперативу «Стріла» за адресою: м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 5. Між ним та ОСОБА_12 виник конфлікт, на ґрунті особистих неприязних відносин. Під час конфлікту, ОСОБА_11 зайшов до приміщення сторожки, де взяв кухонний ніж, підійшов зі спини до ОСОБА_12 , який знаходився біля сторожки, і, діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки, хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи настання смерті, наніс ОСОБА_12 один удар ножем в шию, чим спричинив, відповідно висновку судово-медичної експертизи №40/193-Ат/15 від 30.07.2015, тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї з пошкодженням яремної вени, гілок верхньої і середньої щитовидних артерій і вен, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.00 годині ОСОБА_12 помер у лікарні.
В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що причинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з боку потерпілого, яке виявилося наслідком перевищення меж необхідної оборони та призначити покарання у межах санкції даної статі. Також просить зменшити суму відшкодування цивільних позовів потерпілих, оскільки заявлені потерпілими витрати перевищують граничну вартість стандартних пам`ятників і витрат на захоронення у нашій місцевості, а також зменшити суми відшкодування моральної шкоди (по 100 000 гривень на користь кожного потерпілого) з урахуванням протиправних дій самого потерпілого ОСОБА_12 і матеріального становища обвинуваченого ОСОБА_11 , який є пенсіонером і не має достатніх коштів. Водночас клопоче про призначення судової комплексної психологічно-психіатричної експертизи, яку доручити експертам Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3;
- прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком 15 років.
На обґрунтування просьби посилається на те, що судом при призначенні покарання не встановлено обставин, які обтяжують покарання, а саме те, що ОСОБА_11 під час злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство ОСОБА_12 з непрямим умислом, не врахувавши при цьому характер і локалізацію спричиненого поранення в життєво важливу частину тіла шию, характеристики знаряддя злочину ножа, характер стосунків між потерпілим головою гаражного кооперативу і обвинуваченим - охоронцем цього ж кооперативу, якого ОСОБА_12 неодноразово звільняв з роботи за вживання спиртних напоїв на робочому місці. Ці обставини вказують на те, що ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство ОСОБА_12 з прямим умислом.
- потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , кожний окремо, просять вирок відносно ОСОБА_11 частині призначеного йому покарання змінити та призначити йому більш суворе покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, посилаючись на те, що судом всупереч вимог п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні покарання не враховані такі обтяжуючи покарання обставини, як вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку, а також завдання злочином тяжких наслідків, що потягло призначення явно несправедливого покарання через його м`якість.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять залишити її без задоволення.
При цьому потерпіла ОСОБА_7 , вважаючи апеляційну скаргу не обґрунтованою, зазначає, що обвинувачений вирок не оскаржив, тому є підстави вважати, що, на його думку, вирок є правильним, обґрунтованим і справедливим.
Захисником не наведено будь-яких доказів заподіяння потерпілим протизаконного насильства обвинуваченому. Судом встановлено, що тілесні ушкодження обвинуваченому були заподіяні іншою особою і в інший час (після злочину).
Клопотання захисника про призначення психолого-психіатричної експертизи є безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню. Аналогічне клопотання розглядалося судом першої інстанції і було прийнято рішення про відмову в його задоволенні, а аргументів, які б спростовували це рішення, апелянтом в клопотанні до апеляційної інстанції не наведено.
Прохання про зміну кваліфікації дій обвинуваченого та пом`якшення покарання суперечить фактичним обставинам, тяжкості наслідків та особі винного.
Стосовно зменшення розміру сум задоволених цивільних позовів апеляційна скарга взагалі не мотивована.
Потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що дії ОСОБА_11 були викликані протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_12 , а саме, спричиненням потерпілим обвинуваченому легких тілесних ушкоджень під час бійки з останнім не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами провадження: показами свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , висновками судово-медичної експертизи потерпілого про відсутність на тілі потерпілого боротьби і самооборони. Ці ж свідки та свідок ОСОБА_15 підтвердили, що тілесні ушкодженні ОСОБА_16 були спричинені при його затриманні ОСОБА_15 . Посилання ж захисника на покази самого обвинуваченого слід сприймати критично з огляду на те, що обвинувачений неодноразово змінював свідчення під час досудового і судового слідства, намагаючись уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілих, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих і заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги потерпілих та апеляційну скаргу прокурора і заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Органом досудового слідства ОСОБА_11 обвинувачувався в тому, що 14.06.2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилині він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території гаражного кооперативу «Стріла» за адресою: м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 5. Між ним та ОСОБА_12 виник конфлікт, на ґрунті особистих неприязних відносин. Під час конфлікту, ОСОБА_11 зайшов до приміщення сторожки, де взяв кухонний ніж, підійшов зі спини до ОСОБА_12 , який знаходився біля сторожки, і, діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс ОСОБА_12 один удар ножем в шию, чим спричинив, відповідно висновку судово-медичної експертизи №40/193-Ат/15 від 30.07.2015, тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї з пошкодженням яремної вени, гілок верхньої і середньої щитовидних артерій і вен, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.00 годині ОСОБА_12 помер у лікарні.
Як вбачається з вироку, суд, виходячи з встановлених обставин справи та наявних у справі доказів дійшов висновку, що ОСОБА_11 вчинив умисне вбивство ОСОБА_12 з непрямим умислом, оскільки вчинення злочину з прямим умислом не доведено.
Обґрунтовуючи цей свій висновок, суд у вироку зазначив, що з урахуванням конфлікту, який виник між потерпілим та обвинуваченим з приводу находження останнього на робочому місці у нетверезому стані, його неправомірна поведінка щодо членів кооперативу, зауваження ОСОБА_12 та його вимога до ОСОБА_11 залишити місце роботи, викликала у обвинуваченого негативне ставлення до потерпілого. Реалізуючи на підґрунті неприязних відносин умисел, обвинувачений ОСОБА_11 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, не бажаючи настання смерті ОСОБА_12 , але свідомо припускаючи її настання, наніс удар в шию потерпілого.
Суд також врахував характеристики знаряддя злочину - кухонний ніж з довжиною леза 126 мм, силу і напрямок нанесеного удару у життєво-важливу частину тіла шию, характер ранового каналу глибиною 12 см і дійшов висновку, що вбивство вчинено з непрямим умислом. Про це свідчить і поведінка обвинуваченого після нанесення удару потерпілому ножем, який не вжив заходів щодо надання первинної допомоги та для виклику швидкої допомоги, тобто допускав можливість настання смерті ОСОБА_12 .
Як вбачається з наведеного, висновок суду про вбивство потерпілого з непрямим умислом ґрунтується на твердженні про небажання обвинуваченого настання смерті потерпілого, але зі свідомим припущенням її настання.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що такий висновок суду є помилковим, таким, що спростовується наведеними у вироку доказами, які свідчать про те, що умисне вбивство ОСОБА_12 . ОСОБА_11 вчинив з прямим умислом.
Так, судом встановлено, що 14 червня 2015 року на території гаражного кооперативу «Стріла», в якому охоронцем працював обвинувачений ОСОБА_11 , а головою кооперативу - потерпілий ОСОБА_12 , на ґрунті неприязних відносин між ними, що виникли через неодноразове з`явлення ОСОБА_11 на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, скарги членів кооперативу з цього приводу, а також вимогу ОСОБА_12 до ОСОБА_11 забирати свої речі та йти додому, оскільки його звільнено, викликали у обвинуваченого, негативне ставлення до потерпілого, через що останній кухонним ножем, який взяв у сторожці, підійшовши зі сторони спини ОСОБА_12 , наніс йому один удар цим ножем в життєво важливий орган - шию.
Свідком цієї події був ОСОБА_13 , показання якого є стабільними та послідовними, такими, що відповідають судово-медичним даним і не викликають сумніву в їх достовірності.
З висновків судово-медичної експертизи № 40/193-Ат/15 (а.с.216-218) трупа ОСОБА_12 вбачається, що у зв`язку з подією 14.06.2015 року у ОСОБА_12 мало місце колото-різане поранення шиї з пошкодженням судин. Зазначене поранення і розвинувшийся внаслідок цього геморрагичний шок стали причиною смерті ОСОБА_12 . Це поранення утворилось в результаті однократної дії колюче-ріжучого предмету та могло утворитись від дії клинка ножа, представленого на експертизу. Рановий канал довжиною до 12 см, закінчується насічкою на боковій поверхні 7-го шийного позвонка зліва у виді горизонтально орієнтованої лінії. Будь-яких слідів, що вказували б на боротьбу і самооборону при дослідженні трупа не виявлено.
Покази свідка ОСОБА_13 про обставини та механізм спричинення пошкодження ОСОБА_12 не суперечать судово-медичним даним.
Покази підозрюваного ОСОБА_11 , які дані ним при допиті, не відповідають судово-медичним даним. Його ж покази, дані під час слідчого експерименту, частково відповідають судово-медичним даним. Немає точної відповідності про локалізацію нанесеного ним удару ножем в область шиї.
Встановлені судом обставини вбивства ОСОБА_12 про причини конфлікту - через знаходження обвинуваченого на робочому місті у стані алкогольного сп`яніння, його неправомірна поведінка щодо членів кооперативу, зауваження ОСОБА_12 та його вимога до ОСОБА_11 збирати речі та йти до дому через звільнення, викликали у обвинуваченого негативне ставлення до потерпілого.
Ці обставини підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у суді першої інстанції, а саме: показами свідка ОСОБА_13 , висновками судово-медичних експертиз про наявність у потерпілого колото-різаного поранення життєво-важливого органу шиї з пошкодженням судин, довжину ранового каналу 12 см, який закінчується насічкою на боковій поверхні 7-го шийного хребця зліва у виді горизонтально орієнтованої лінії, при тому, що довжина леза ножа складає 126 мм, що свідчить про нанесення удару зі значною силою і вказують на те, що ОСОБА_11 не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачав його суспільно-небезпечні наслідки, а і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що злочин обвинуваченим вчинений з прямим умислом, як про це зазначає в апеляційній скарзі прокурор, за таких обставин.
14 червня 2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилині ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території гаражного кооперативу «Стріла» за адресою: м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 5. Між ним та ОСОБА_12 виник конфлікт, на ґрунті особистих неприязних відносин. Під час конфлікту, ОСОБА_11 зайшов до приміщення сторожки, де взяв кухонний ніж, підійшов зі спини до ОСОБА_12 , який знаходився біля сторожки, і, діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_12 один удар ножем в шию, чим спричинив, відповідно висновку судово-медичної експертизи №40/193-Ат/15 від 30.07.2015, тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї з пошкодженням яремної вени, гілок верхньої і середньої щитовидних артерій і вен, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.00 годині ОСОБА_12 помер у лікарні.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про вчинення останнім злочину за інших обставин, а саме, що ОСОБА_11 знаходився у стані сильного душевного хвилювання в результаті неправомірних дій потерпілого ОСОБА_12 , які виразились в спричиненні ним тілесних ушкоджень обвинуваченому, який діяв з перевищенням меж необхідної оборони, перевірялись судом першої інстанції і визнані такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Так, судом встановлено,що у ОСОБА_11 виявлені легкі тілесні ушкодження, які за показами свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 йому спричинив не потерпілий ОСОБА_12 , а його зять - ОСОБА_15 , який приїхав разом з ОСОБА_7 на місце події. Цю обставину підтвердив у судовому засіданні і допитаний як свідок ОСОБА_15 . Покази зазначених свідків є стабільними і послідовними, а тому підстав для визнання їх недостовірними, колегія суддів не вбачає.
На відсутність на тілі потерпілого слідів боротьби і самооборони вказують і висновки судово-медичної експертизи.
Також, за висновками суду твердження захисника про те, що ОСОБА_11 під час вчинення злочину знаходився в стані сильного душевного хвилювання безпідставне і спростовується висновками судово-психіатричної експертизи, відповідно до яких ОСОБА_11 ознак психозу, слабоумства та інших психічних розладів не виявляє. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними; в період часу, до якого відноситься правопорушення, в якому він обвинувачується, знаходився поза будь яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, перебував у стані неускладненої алкогольної інтоксикації, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Це експертне дослідження проведене кваліфікованими фахівцями експертної установи, є повним, об`єктивним і мотивованим, тому вважати його формальним, як зазначає в апеляційній скарзі захисник, підстав немає.
Твердження в апеляційній скарзі захисника про відсутність у ОСОБА_11 умислу на вбивство, оскільки останній бачив як потерпілий ОСОБА_12 міг самостійно пересуватися і за допомогою ОСОБА_13 вийшов за межі гаражного кооперативу, а також, що смерть потерпілого настала лише через 1.5 години після завдання удару ножем, є безпідставними, з огляду на локалізацію поранення життєво-важливий орган шия, з пошкодженням декількох судин, силу удару, враховуючи довжину ранового каналу-12 см з пошкодженням бокової поверхні шийного хребця, а також, що з таким пораненням після отримання поранення міг вчиняти самостійні дії, але в обмеженому обсязі і протягом нетривалого періоду часу до втрати свідомості, не надання ОСОБА_11 будь-якої допомоги потерпілому після його поранення. Проміжок часу, через який настала смерть потерпілого, не впливає на наявність чи відсутність умислу.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку визнавши безпідставною позицію захисту про знаходження ОСОБА_11 під час вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання і кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), а доводи апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують.
Безпідставними є і твердження в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про безлад у приміщенні сторожки кооперативу, як свідоцтво того, що там була бійка.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 14.06.2015 року звичайна обстановка в сторожці не порушена, а рапорт оперативного чергового про виникнення бійки між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , на який посилається апелянт, не є доказом у справі, оскільки клопотання від сторін про його дослідження у судових засіданнях як першої так і апеляційної інстанції не надходило.
Необґрунтованим є і твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що обвинувачений був значно слабкішим за потерпілого, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений і потерпілий були приблизно однакового зросту та статури, а потерпілий до того ж на шість років старший від обвинуваченого.
За таких обставин апеляційна скарга захисника в наведених частинах задоволенню не підлягає.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, щодо неправильності призначення судом покарання ОСОБА_11 з точки зору відповідності цього покарання вимогам ст. 65 КК України, колегія суддів зазначає про наступне.
Положення ст. 65 КК України передбачають, що суд призначає покарання в межах встановлених у санкції статті Особливою частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як зазначено суд у вироку, при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував, що ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, досяг пенсійного віку, одружений, має двох дорослих доньок, онуків, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також фактичні обставини справи і вважав за необхідне і достатнє з метою виправлення та попередження нових злочинів, призначити покарання у виді позбавлення волі близьке до мінімальної межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Обставин, які в силу ст. 66 КК України, пом`якшують та, в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Вважаючи обґрунтованим визнання судом першої інстанції наведених обставин, які характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчинених злочинів, колегія суддів, разом з тим зазначає, що формально пославшись на ці обставини, суд не дав їм належної оцінки і однобічно врахував при призначенні покарання, не правильно визначив вид умислу, не врахував як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про невідповідність призначеного судом покарання вимогам ст. 65 КК України.
Тому, колегія суддів скасовує вирок у відношенні ОСОБА_11 в частині призначеного йому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість цього покарання і постановляє в цій частині свій вирок, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції необґрунтовано призначив покарання близьке до мінімального з передбачених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України особі, яка, хоча і вперше, вчинила особливо тяжкий злочин, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням викладеного, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_11 покарання з наведених вище підстав, колегія суддів, призначаючи нове, більш суворе покарання, поряд з наведеними даними про особу обвинуваченого, а також ступенем тяжкості вчиненого ним злочину, визнає обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з виконання потерпілим службового обов`язку та щодо особи похилого віку і враховує, що обставини, що його пом`якшують, відсутні.
Посилання потерпілих в апеляційних скаргах на наявність ще і такої обтяжуючої покарання обставини як завдання злочином тяжких наслідків, є безпідставним, оскільки такі тяжкі наслідки як смерть людини є складовою частиною об`єктивної сторони складу злочину умисне вбивство, за вчинення якого і засуджений ОСОБА_11 .
Тому, колегія суддів призначає ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч. 1 ст.115 КК України, за якою його засуджено, але не в межах, близьких до мінімальної і не в максимальному розмірі, як про це просять в апеляціях скаргах потерпілі і прокурор, вважаючи це покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.
Оскільки потерпілі в своїх апеляційних скаргах просять про зміну вироку з призначенням ОСОБА_11 більш суворого покарання у виді позбавлення строком на 15 років, а свої скарги змінили, всупереч ч. 3 ст. 403 КПК України, не до початку апеляційного розгляду, а в процесі і заявили, що вони підтримують апеляційну скаргу прокурора про скасування вироку, через призначення судом першої інстанції занадто м`якого покарання, ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку з призначенням обвинуваченому покарання у розмірі, зазначеному вище, то ці апеляційні скарги задоволенню не підлягають, оскільки викладена в них просьба не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, на що не було звернуто увагу перед прийняттям рішення про відкриття провадження за цими апеляційними скаргами та не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 407 КПК України.
За наведених вище обставин апеляційні скарги потерпілих задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Вимоги апеляційної скарги захисника про зменшення суми відшкодування витрат на захоронення 26 422 гривні та на спорудження надгробного пам`ятника 18 000 гривень та інші витрати перевищують граничну вартість витрат у нашій місцевості, а також про зменшення сум відшкодування моральної шкоди з урахуванням матеріального становища обвинуваченого, який є пенсіонером і не має достатніх коштів задоволенню не підлягають як необґрунтовані апелянтом.
За таких обставин і ці вимоги апеляційної скарги захисника задоволенню не підлягають, а тому апеляційну скаргу захисника колегія суддів залишає без задоволення.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_11 у цьому кримінальному провадженні в період його затримання на підставі ст. 208 КПК України з 14 по 16 червня 2015 року та з 21 грудня 2015 року дати взяття обвинуваченого під варту по 14 листопада 2016 року дати набрання вироком законної сили, перебував у місці попереднього ув`язнення, то цей строк на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховується у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів,-

П Р И С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року відносно ОСОБА_11 в частині призначеного йому покарання скасувати і призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України 11 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 21 грудня 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 по 16 червня 2015 року як затриманого в порядку ст. 208 КПК України та з 21 грудня 2015 року дати взяття обвинуваченого під варту по 14 листопада 2016 року дати набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим - у той самий строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий -

Судді: