АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1159/16 Справа № 208/8158/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2016 року місто Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000172 від 02 вересня 2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, ухвалений відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що раніше судився,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком два роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, покарання, призначене ОСОБА_6 оскаржуваним вироком суду у вигляді двох років позбавлення волі, поглинуто покаранням, призначеним йому вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці.

Також, вирішено долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_9 визнано винуватим в тому, що він у невстановлений в ході досудового розслідування час у невстановленому в ході досудового слідства місці знайшов, тобто незаконно придбав ніж, який умисно незаконно в порушення Положення «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, став носити при собі для самооборони без передбаченого законом дозволу.

01 вересня 2014 року в період часу з 17 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. у дворі будинку АДРЕСА_2 працівниками міліції за згоди ОСОБА_6 було проведено особистий огляд останнього. В ході огляду із-за поясу шортів ОСОБА_6 вилучено ніж, який є холодною зброєю колюче-ріжучої дії ножем, виготовленим саморобним способом за типом мисливських ножів загального призначення, який останній умисно, незаконно носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує однобічністю судового розгляду, зазначає, що у судовому засіданні 09 жовтня 2015 року він розповів, що ніж передав йому працівник міліції ОСОБА_10 і шляхом погроз примусив його покласти собі за пояс, а потім його доставили в приміщення міського управління МВС, де і було вилучено вказаний ніж.

Також обвинувачений стверджує в апеляційній скарзі, що було порушено його право на захист, оскільки в період досудового розслідування йому не було надано адвоката, доводилось підписувати чисті листи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, думку захисника ОСОБА_8 , який вимоги апеляційної скарги його підзахисного підтримав і просив їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала, що підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого відсутні, тому просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Доводи обвинуваченого, викладені ним в апеляційній скарзі, стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів, є необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального правопорушення та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах, які не суперечать один одному і у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України.

Так, згідно протоколу особистого огляду та огляду речей від 01 вересня 2014 року та фототаблиці до нього (т. 2 а. с. 6-7), досліджених судом першої інстанції, вбачається, що під час особистого огляду ОСОБА_6 за поясом шортів, в які він був одягнутий, було виявлено та вилучено ніж кустарного виробництва, який відповідно до висновку судово-кримінальної експертизи № 44/03-135 від 03 вересня 2014 року (т. 2 а. с. 17-19) є холодною зброєю колюче-ріжучої дії.

Вказаний вище протокол огляду був підписаний обвинуваченим ОСОБА_6 без будь-яких зауважень.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що він був запрошений працівниками поліції в якості понятого під час проведення особистого огляду обвинуваченого ОСОБА_6 і в його присутності із-за пояса шортів, в які був одягнутий ОСОБА_6 було вилучено ніж. В його ж присутності ОСОБА_6 пояснив, що цей ніж належить йому і він його знайшов.

Судом першої інстанції вживалися заходи щодо допиту у судовому засіданні іншого понятого, який був присутній під час особистого огляду ОСОБА_6 ОСОБА_12 , однак він не був допитаний судом з поважної причини, оскільки вибув на постійне місце проживання до Німеччини (т. 1 а. с. 131, 132).

Сам же обвинувачений ОСОБА_6 в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції неодноразово змінював свої показання. Так, на початку судового засідання в присутності захисника обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину визнав повністю та показав, що він дійсно знайшов ніж, який вирішив залишити собі і який він носив за поясом шортів.

Потім ОСОБА_6 повідомив, що ніж йому не належить, а його попросив працівник поліції сказати, що ніж нібито його, щоб покращити звітність.

Згодом ОСОБА_6 знову змінив свої показання та повідомив про те, що його примусили працівники поліції визнати свою вину. При цьому він повідомив, що був побитий працівниками поліції.

Коли у судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявила клопотання про виклик у судове засідання свідків, ОСОБА_6 заявив суду, що він заперечує проти виклику свідків, свою вину він визнає повністю.

У судових дебатах та в останньому слові під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 також свою вину визнавав повністю, обіцяв, що такого більше не повториться, розкаюється у вчиненому.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що його побили інші обвинувачені під час доставки їх із слідчого ізолятора до ізолятора тимчасового утримання.

На думку колегії суддів апеляційного суду, такі непослідовні та суперечливі показання обвинуваченого ОСОБА_6 свідчать про те вони направлені на затягування розгляду кримінального провадження та уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 17 березня 2015 року у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про призначення йому захисника. Вказане клопотання було судом задоволено (т. 1 а. с. 46-48).

Усі подальші дії (допит обвинуваченого, допит свідків, дослідження письмових та речових доказів) судом першої інстанції були проведені за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_8 .

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції було забезпечено право обвинуваченого на захист, а тому з цих підстав вирок суду першої інстанції не може бути скасовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А :
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді: