АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1483/16 Справа № 192/1926/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Підгороднє Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянин України, раніше судимий: 1)16 вересня 2009 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 69, 70 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі, 03 червня 2011 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 11 днів, 2)05 грудня 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання останнього про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, просить ухвалу районного суду скасувати, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення, не врахував того, що він працює, за весь час відбування покарання режим адміністрації не порушував, має заохочення, приймає участь у спортивній грі футбол, веде переписку з близькими, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частину строку покарання, був працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, на теперішній час працює різноробочим, до праці ставиться посередньо, має одне стягнення за порушення режиму утримання, та лише два заохочення від 23 квітня 2015 року та 28 грудня 2015 року, характеризується посередньо, не приймав участь в організації виховних заходів, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не визнав поведінку засудженого за весь період відбування покарання сумлінною і дійшов висновку про не доведення ОСОБА_7 свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до засудженого положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Вимогами положення ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання в Солонянській виправній колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області. За час перебування у вищевказаній колонії засуджений характеризується посередньо, має одне стягнень за порушення режиму утримання, два заохочення від 23 квітня 2015 року та 28 грудня 2015 року, працює різноробочим, до праці ставиться посередньо, не приймає участь в організації виховних заходів, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, у зв`язку з чим, суд першої інстанції не визнав поведінку засудженого за весь період відбування покарання сумлінною.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його працевлаштування, який працює різноробочим на виробництві, підтверджується наданими матеріалами, але виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Твердження засудженого щодо наявності заохочень за примірну поведінку і сумлінне ставлення до праці підтверджуються наданими суду матеріалами, однак колегія суддів враховує ту обставину, що заохочення були отримані у 2015 році, тоді як засуджений відбуває покарання, починаючи з 12.10.2013 року, та вже відбув 2/3 частини строку покарання.
Посилання ОСОБА_7 на те, що він режим установи за весь час відбування покарання не порушував, не відповідає наявній в матеріалах особової справи довідці про заохочення та стягнення, а тому не заслуговує на увагу.

Доводи захисника щодо погашення накладеного на ОСОБА_7 стягнення є слушними, однак дана обставина вказує на неналежну поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання, що було враховано судом при прийнятті рішення.
Твердження засудженого щодо прийняття ним участі у спортивній грі футбол та переписки з близькими, не є достатніми даними для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в силу ст.81 КК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4