Єдиний унікальний номер 725/1195/16-к
Номер провадження 1-кп/725/52/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000382 від 15 березня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за наступних обставин.

Так, 15 березня 2016 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в тролейбусі №3, який рухався від зупинки громадського транспорту «Тайстра», що розміщена на перехресті вулиць Головна-Проспект Незалежності до зупинки громадського транспорту в м. Чернівці, умисно, повторно, протиправно, таємно, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав в ОСОБА_4 гаманець, вартістю 200 грн., в якому знаходилися кошти в сумі 405 грн. 80 коп. та банківські карти, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 605 грн. 80 коп.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно.

В ході підготовчого судового розгляду між сторонами кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 , за участю її законного представника ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 досягнуто та підписано угоду від 07 квітня 2016 року про примирення, за змістом якої сторони погодили, що ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України понесе покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся. Також пояснив суду, що він розуміє права, надані йому законом, угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, шкоду завдану злочином відшкодував у повному обсязі. Просив затвердити зазначену угоду.

Потерпіла ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 суду пояснили, що претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не мають, зазначену угоду уклали добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для них зрозумілі. Будь-яких претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають, обвинуваченим шкоду відшкодовано у повному обсязі. Просили затвердити зазначену угоду.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у затвердженні угоди про примирення, обґрунтовуючи тим, що визначена сторонами міра покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, ураховуючи особу обвинуваченого, не відповідає загальним засадам призначення покарання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Так, пунктом 1 ч. 1 ст. 468, ст. 469 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Судом встановлено, що дана угода про примирення за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 471 КПК України, відповідає Закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.

Потерпілій та її законному представнику в судовому засіданні роз`яснено та ними усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без їх згоди на призначення покарання; не роз`яснення їм наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України потерпілій зрозумілі. Після таких роз`яснень потерпіла та її законний представник не заперечували проти затвердження угоди.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також в даній угоді відсутні підстави для відмови в її затвердженні, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання, оскільки обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, і не перебуває на обліку у лікаря психіатра, завдану потерпілій матеріальну шкоду відшкодував у повному обсязі та потерпіла претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має.

При призначені покарання судом також враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочину.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди у судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про примирення між сторонами кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 , її законним представником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і ухвалення обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 315, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, 468, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення укладену 07 квітня 2016 року між сторонами кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 , її законним представником ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування ОСОБА_7 покарання обчислювати з моменту його затримання, тобто з 15 березня 2016 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 15 березня 2016 року до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: гаманець темно-синього кольору «Версаче» із емблемою золотистого кольору у вигляді обличчя, в якому знаходилися грошові кошти номіналом 200 грн. ЗА7106372, 10 грн. ГБ 3703890, 50 грн. РЄ2606942, 20 грн. СЗ0915516, ПЄ2280653, 5 грн. ЗВ9735831, РА6697881, 1 грн. СА0189410, НГ3608565, монети на загальну суму 3 грн. 80 коп., картки «Приватбанку» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , повернуті на відповідне зберігання ОСОБА_4 залишити за останньою.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1