Справа № 199/6121/16-к
У Х В А Л А
іменем України
29 серпня 2016 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні СВ АНД ВП Дніпропетровського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 26.06.2016 року за № 0000083, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 19.12.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . ІПН: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2 , виданий 10.12.2008 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Згідно наданої, відділом реєстрації майнових прав Управління Реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, інформації та копій документів реєстраційної справи № 01 встановлено, що на підставі дублікату договору довічного утримання, серія та номер: НАВ № 477395, реєстр № 2-569, виданий 17.12.2014, видавник: державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер НОМЕР_2 , виданий 10.12.2008 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, уродженки м. Дніпропетровська, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 9513719 документи до реєстраційної служби подавала громадянка ОСОБА_4 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серія та номер НОМЕР_2 , виданий 10.12.2008 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. Крім того, у матеріалах вищевказаної реєстраційної справи № 01 документ, що посвідчує особу заявника, був наданий начеб то громадянкою ОСОБА_4 завірена копія паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_4 , серія та номер НОМЕР_2 , виданий 10.12.2008 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та копія ІПН: НОМЕР_1 . Відповідно до наданої, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, інформації та копій документів інвентаризаційної справи № 43020 встановлено, що квартира розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 14.05.1999. посвідченого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2- 2575, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 12083777. Однак, згідно інформації Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області встановлено, що по облікам Ф.2, Шевченківського ДМС, бланк паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 та згідно «Книги обліку надходжень паспортів, виданих громадян» датований 07.02.2008 року. Згідно заяв на видачу паспорта Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області громадянка ОСОБА_4 02.02.1976 року не значиться, паспорт громадянина України не отримувала. Крім того, згідно інформації Амур-Нижньодніпровським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області встановлено, що громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Російської федерації, Мурманської області, Североморського району, с. Гаджиєво, була документована 28.10.1998 року паспортом громадянки України в Амур- Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області НОМЕР_3 . Також, фотокартка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі Ф1 до паспорту серії та номер НОМЕР_3 відрізняється від фотокартки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у паспорті серія та номер НОМЕР_2 , за яким було проведено реєстрацію вищевказаної квартири 19.12.2014 року. У ході досудового розслідування встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2015 бланк серія, номер НОМЕР_4 , невідома особа з неіснуючим паспортом, виданим на ім`я ОСОБА_4 , серія та номер НОМЕР_2 , виданий 10.12.2008 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та копія ІПН: НОМЕР_1 продала квартиру ОСОБА_7 , ІПН: НОМЕР_5 . Оскільки, підставою для отримання вказаної квартири стала реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, а право власності на об`єкт нерухомості набуто поза волею дійсного власника, шахрайським шляхом, а саме шляхом пред`явлення фіктивних документів, є незаконним. Таким чином, є достатні підстави вважати, що квартира, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, тому згідно з ч.2 ст. 170 КК України підпадає під майно, яке підлягає арешту. Враховуючи вищевикладене, у даному кримінальному провадженні виникла нагальна потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а саме: квартири, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою: запобігання ризикам знищення, втрати, пошкодження даного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному правопорушенню; забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Судом досліджено додані до клопотання документи та заслухано прокурора ОСОБА_3 .

Клопотання про арешт майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України розглянуте за відсутності власника майна, оскільки це необхідно для забезпечення арешту майна.

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи клопотання суд виходить з наступного.

Предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна єп. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є титульним власником зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою суттєвого обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів титульним власником зазначеного майна.

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт переліченого майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого відчуження.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною будь-яким особам відчужувати вказане майно та розпоряджатися ним.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя:

29.08.2016