АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/588/16 Справа № 700/4208/15-к Категорія: ч.2 ст. 161 КК УкраїниГоловуючий у І-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст. 161 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, його звільнено від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язку, передбаченого п.2 ст.76 КК України, тобто не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ.

Окрім того, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 4500 грн. та на користь ОСОБА_11 3000 грн. як грошового еквіваленту моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.20 КК України, відносно ОСОБА_9 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем виконання вироку.

Міра запобіжного заходу не обиралась.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, -

в с т а н о в и л а :
Як убачається із цього вироку, ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він як обмежено осудний 03.06.2011 року близько 12 год. по вул. Перемоги в с. Жаб`янка Лисянського району Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, всупереч вимогам ст.ст. 24, 35 Конституції України, ч.2 ст.3, ч.2 ст.4 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації», достовірно знаючи, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які здійснювали релігійну діяльність з поширення вірувань та розповсюдження літератури релігійного змісту, є членами релігійної організації «Свідки Єгови», з метою образи почуттів вказаних громадян, у зв`язку з їх релігійними переконаннями та перешкоджаючи їх релігійній діяльності, затіяв з ними сварку. В подальшому ОСОБА_9 , не зупиняючи свої неправомірні дії, умисно наніс тілесні ушкодження ОСОБА_12 у вигляді синців на лівому та правому передпліччях, на правому стегні, які відповідно до висновку експерта №117/5 від 25.01.2013 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та ОСОБА_10 у вигляді синців на лівому ліктьовому суглобі, на лівій гомілці, саден на правому ліктьовому суглобі, на лівому і правому колінних суглобах, які відповідно до висновку експерта №116/6 від 25.01.2013 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Внаслідок таких дій ОСОБА_12 , та ОСОБА_10 , вимушені були припинити подальше проповідування, а ОСОБА_9 обмежив потерпілих в свободі віросповідання та образив їх почуття, у зв`язку з релігійними переконаннями, поєднаного з насильством та погрозами.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 порушується питання про скасування цього вироку із-за необгрунтованості та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому він послався на те, що ОСОБА_9 вчинив протиправні дії щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у стані обмеженої осудності, що само по собі виключає у нього наявність прямого умислу на образу їх почуттів та застосування насильства, у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями. Тому його дії мали бути кваліфіковані лише за умисне заподіяння цим потерпіли легких тілесних ушкоджень, тобто за ч.1 ст.125 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів матеріали справи та доводи поданої апеляції,

- ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та наполягав на її задоволенні,

- прокурора, який її повністю заперечив,

- представника потерпілих, який теж її повністю заперечив,

- вивчивши матеріали кримінального провадження та,

- обговоривши доводи зазначеної апеляції, колегія суддів судової палати вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину при обставинах, наведених у вироку, підтверджується зібраними, дослідженими та вірно оціненими доказами. Зокрема:

- показаннями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які пояснили про те, що в цей день, коли вони, як члени зареєстрованої в Україні релігійної організації «Свідки Єгови», розповсюджували у селі релігійну літературу, ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з їх релігійними переконаннями та перешкоджаючи їх діяльності, став ображати нецензурними та іншими непристойними словами, а потім ще й побив, спричинивши кожній з них легкі тілесні ушкодження;

- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що на подвір`ї першого разом з ОСОБА_9 обідали. В цей час до них зайшли потерпілі, які залишили їм релігійну літературу. ОСОБА_9 чомусь подумав, що вони його фотографували, обурився і, сівши на велосипед, поїхав вслід за ними, щоб розібратись;

- показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що вона бачила як потерпілі тікали від ОСОБА_9 ;

- даними висновків судово-медичних експертиз про те, що кожній з потерпілих в цей час були заподіяні легкі тілесні ушкодження;

- даними висновку судово-психіатричної експертизи про те, що протиправні дії щодо потерпілих цей обвинувачений вчинив у стані обмеженої осудності.

Слід зазначити, що доводи захисту, які наведені в апеляційній скарзі, були предметом перевірки в суді першої інстанції і обґрунтовано визнані у вироку такими, що суперечать фактичним обставинам цієї події.

Так, місцевим судом вірно встановлено те, що неправомірні дії щодо цих потерпілих обвинувачений ОСОБА_9 вчинив, у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями та безпосередньою релігійною діяльністю в цей час, яка не порушувала його права і свободи, не створювала напруги в колі мешканців села і була пов`язана з незабороненим Законом розповсюдженням серед односельчан релігійної літератури.

Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.161 КК України є правильною.

З урахуванням того, що ОСОБА_9 вчинив цей злочин у стані обмеженої осудності, місцевий суд врахував цей факт при призначенні йому достатнього й необхідного покарання у виді позбавлення волі, а потім, звільнивши на підставі ст. 75 КК України від відбування цього покарання з випробуванням, - на законних підставах застосував примусові заходи медичного характеру щодо нього у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем виконання вироку.

На підставі наведено, керуючись ст.ст. 405, 407ч.1п.1, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ всіма учасниками процесу на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :