АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1443/16 Справа № 203/4980/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0002392, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 серпня 2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянин України, неграмотний, неодружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

29 липня 2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 липня 2015 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Софіївка Дніпропетровської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

05 серпня 2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 серпня 2015 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційних скаргах:
Обвинувачений ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду першої інстанції через істотну неповноту та упередженість судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого про виклик свідків, не витребував відеозаписи камер спостереження на платформі вокзалу, проігнорував показання обвинувачених щодо фальсифікації матеріалів кримінального провадження співробітниками Кіровського відділу внутрішніх справ, які підказували потерпілому та свідкам які показання необхідно дати у судовому засіданні. Звертає увагу колегії суддів на протиріччя в показаннях потерпілого під час судового розгляду кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та про закриття кримінального провадження, оскільки вважає, що в діях обвинуваченого відсутні ознаки кримінального правопорушення. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що жодний учасник подій не підтвердив наявність попередньої змови між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , навпаки, дії обвинувачених не були узгодженими, ОСОБА_10 , який не знав про наміри ОСОБА_12 , одразу почав інтуїтивно тікати, він не штовхав потерпілого на залізничну колію, це зробив ОСОБА_12 , про що він заявив у судовому засіданні. Захисник вважає висновки судово-медичної експертизи сумнівними та зазначає, що вирок суду першої інстанції побудований на припущеннях.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_12 визнані винуватими та засуджені за те, що 07 серпня 2015 року приблизно о 03.00 годині ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля першої платформи на території залізничного вокзалу станції Дніпропетровськ, розташованого за адресою: м.Дніпропетровьк, площа Петровського, 11, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_7 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вступив у попередню змову зі своїм знайомим ОСОБА_12 та розприділив ролі кожного у вчиненні злочину. В цей час ОСОБА_12 згідно з відведеною йому роллю у вчиненні злочину підійшов по потерпілого ОСОБА_7 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілого ланцюг з металу жовтого кольору вартістю 4 743 грн. 90 коп. Відразу після вчинених дій ОСОБА_10 згідно з відведеною йому роллю у вчиненні злочину штовхнув руками потерпілого ОСОБА_7 , від чого той впав з перону на першу платформу та в результаті падіння отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця правого колінного суглобу з садном та забійною раною на його тлі, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_10 подавив волю потерпілого до можливого опору, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення разом з ОСОБА_12 з викраденим майном зникли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляцію захисника ОСОБА_9 , позицію захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 про скасування вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, думку захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційні скарги ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_9 , просила вирок суду щодо ОСОБА_12 змінити, перекваліфікувати його дії на ч.1 ст. 186 КК України та знизити призначене йому покарання, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України. При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що досудове розслідування та судовий розгляд по ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд дослідив всі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення по ньому, а зібрані докази, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , показання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в судовому засіданні, дані протоколів прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_7 , огляду місця події, заяви ОСОБА_12 про добровільну видачу ланцюжка та протоколу його огляду, пред`явлення особи для впізнання, під час якого потерпілий ОСОБА_7 впевнено впізнав ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , протоколів пред`явлення речей для впізнання, під час яких потерпілий ОСОБА_7 впізнав виданий ОСОБА_10 мобільний телефон та ланцюжок, який видав ОСОБА_12 , висновки судово-медичної експертизи, об`єктивно оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. При цьому суд навів у вироку мотиви прийнятого рішення щодо оцінки доказів у справі, перевірив і визнав такими, що не відповідають дійсним обставинам провадження твердження обвинуваченого ОСОБА_10 щодо необізнаності про наміри ОСОБА_12 , про відсутність попередньої змови, корисливого мотиву та про вплив на ОСОБА_10 з боку працівників органів внутрішніх справ під час проведення досудового розслідування.

При перевірці кримінального провадження апеляційним судом не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при розгляді кримінального провадження чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону при збиранні та оцінці доказів у справі, на що посилаються обвинувачений ОСОБА_12 та захисник ОСОБА_9 у апеляційних скаргах. Навпаки, про неупередженість судового розгляду свідчать і висновки суду про невинуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у відкритому викраденні мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 . В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 не зміг пояснити яких саме свідків відмовився викликати суд першої інстанції, а клопотання про вилучення записів камер відеоспостереження залізничного вокзалу він під час судового розгляду не заявляв, тому колегія суддів, виходячи з встановлених ст. 405 КПК України обмежень вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає.

З викладеними в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 доводами про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Суд у вироку навів докази за даним обвинуваченням і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому не має підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність зміни вироку, перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.1 ст. 186 КК України та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 .

Свій висновок про винуватість ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, суд зробив на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні обвинувачених, потерпілого, свідків, які узгоджуються з іншими дослідженими під час судового розгляду доказах.

Зокрема, висновки про винуватість ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які в судовому засіданні вину у відкритому заволодінні золотим ланцюжком потерпілого ОСОБА_7 визнали повністю та пояснили, що після спільного вживання спиртних напоїв з раніше незнайомим ОСОБА_7 пішли за ним на перон залізничного вокзалу, де ОСОБА_12 зірвав з шиї потерпілого ланцюжок, а ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_7 на платформу, після чого вони разом побігли з місця пригоди та через декілька хвилин були затримані працівниками міліції.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного запису фіксування судового розгляду встановлено, що викладені у вироку показання обвинувачених, потерпілого та свідків відповідають технічному запису.

Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 07 серпня 2015 року вживав з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 спиртні напої, конфліктів та сварок між ними не було. Коли ОСОБА_7 вийшов на перон залізничного вокзалу, обвинувачені пішли за ним. На першій колії стояв потяг. Коли ОСОБА_7 відволікся на шум, його раптово штовхнув один з обвинувачених, а інший у цей час зірвав з шиї золотий ланцюг. Потерпілий впевнений, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 діяли спільно, одночасно та узгоджено, з метою заволодіння його майном, оскільки одна особа одночасно зірвати ланцюг та штовхнути його на платформу не могла, особистих неприязних стосунків, які б давали підстави обвинуваченим зіштовхнути ОСОБА_7 з перону на залізничну платформу не було. Потерпілому допоміг підвестися начальник потягу, а обвинувачені відразу вдвох побігли з місця вчинення злочину. Під час перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 щодо істотних протиріч в показаннях потерпілого ОСОБА_7 та відсутності доказів причетності ОСОБА_10 до заволодіння чужим майном, судом апеляційної інстанції встановлено, що вони є надуманими та не відповідають матеріалам кримінального провадження. Як вбачається з аудиозапису судового розгляду, показання потерпілого ОСОБА_7 щодо узгодженості спільних дій обвинувачених з метою заволодіння його майном були послідовними та однаковими, не містили суперечностей, ОСОБА_7 наполягав, що ОСОБА_10 знаходився у безпосередній близькості, бачив дії співучасника ОСОБА_12 та діяв з ним узгоджено, не намагався зупинити ОСОБА_12 та повернути майно потерпілого чи допомогти підвестися останньому, а разом зі співучасником відразу втік.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_7 під час досудового розслідування, в ході пред`явлення особи для впізнання (а.п. 42-46, 47-51) та судового розгляду кримінального провадження не зміг визначити роль кожного з обвинувачених у заволодінні його майном.

Саме обвинувачені в судовому засіданні, а ОСОБА_12 і під час проведення слідчого експерименту описали роль кожного у вчиненні злочину. ОСОБА_12 показав, що пограбувати потерпілого запропонував ОСОБА_10 , а ОСОБА_12 вказав на ланцюжок на шиї потерпілого.

Крім того, апеляційним розглядом встановлено, що показання потерпілого щодо обставин заволодіння його майном підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який у цей час знаходився на пероні та з відстані в декілька метрів бачив, як двоє чоловіків штовхнули третього з перону на залізничну платформу та втекли.

Допитані в судовому засіданні працівники патрульної служби органів внутрішніх справ ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що отримали орієнтировку про заволодіння ланцюжком та мобільним телефоном потерпілого двома невідомими чоловіками. Патрулюючи в районі залізничного вокзалу, вони на площі Островського побачили двох чоловіків, які, помітивши патрульну машину, почали втікати. Їх затримали. Через декілька хвилин приїхала друга патрульна машина з потерпілим, який відразу впізнав обох чоловіків як осіб, що заволоділи його майном золотим ланцюжком та мобільним телефоном, та пояснив, що під час заволодіння майном вивели його на перон та штовхнули на залізничну платформу. Один з затриманих дістав з кишені ланцюжок з металу жовтого кольору та знову поклав у карман. Потім обох затриманих доставили до Кіровського РВ.

Показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків щодо обставин заволодіння майном узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції та наведеними у вироку іншими доказами, зокрема протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинений злочин, який повідомив, що 07 серпня 2015 року біля 03.00 години двоє малознайомих чоловіків відкрито викрали мобільний телефон та ланцюжок, при цьому штовхнули потерпілого з платформи, чим заподіяли йому тілесні ушкодження (т. а.п. 7-8), протоколом огляду місця події від 07 серпня 2015 року лотка «Шаурма» на залізничному вокзалі та платформи залізничного вокзалу м.Дніпропетровська (а.п.10-12), заявою ОСОБА_12 про добровільну видачу ланцюжка з металу жовтого кольору (а.п. 15) та протоколом огляду даного предмета, в ході якого встановлено, що ланцюг розірваний на дві частини (а.п.16-16), протоколом пред`явлення речей для впізнання, під час якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ланцюжок, що належав йому (а.п. 39-41), висновками судово-медичної експертизи, згідно з якими у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження в області правого колінного суглоба, які могли утворитися у термін, зазначений потерпілим, та характерні для падіння з висоти власного зросту (а.п. 55-56).

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що висновки судово-медичної експертизи ґрунтуються на припущеннях, оскільки вірогідний висновок експерта щодо механізму заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень не свідчить про неналежність даного доказу у кримінальному провадженні. Наряду з показаннями обвинувачених про те, що зірвавши ланцюжок з шиї ОСОБА_7 , його штовхнули на залізничну платформу, потерпілого ОСОБА_7 про те, що саме в результаті падіння під час заволодіння його майном були заподіяні тілесні ушкодження, свідка ОСОБА_17 , який бачив як падав потерпілий, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані ушкодження були заподіяні ОСОБА_7 під час відкритого заволодіння його майном, тобто із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ознак протиправного відкритого, повторного викрадення чужого майна, що належить потерпілому ОСОБА_7 , за попередньою змовою, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, яким суд дав належну оцінку, зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_12 засуджені за ч.2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , кожному окремо, в строк відбуття призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 14 травня 2016 року по 19 липня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які знаходяться під вартою,- в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4