Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 11-2390/596/12 Головуючий по 1 інстанції
Категорія ст.ст. 191 ч. 5, 366 ч. 2 ОСОБА_1,
КК України Доповідач в апеляційній інстанції
У X В А Л А IMEHEM УКРАЇНИ
"24" липня 2012 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області i в складі:
головуючого Безверхого I.B.,
суддів Єльцова В.О., Літвінцева В.М.,
з участю прокурора Якушиної О.В.,
захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4П,
засудженої ОСОБА_5,
представника цивільного
розглянувши кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, засудженої ОСОБА_5 та в її інтересах адвоката ОСОБА_7, на вирок Катеринопільського районного суду від 03 гравия 2012 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1, paніше
не судима,
засуджена за ст. 191 ч. 5 КК України на ciм років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади. пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки та конфіскацією всього належного їй майна; за ст. 366 ч. 2 КК України - на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один piк та штрафом в poзмipi трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбуття ОСОБА_5 покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки з конфіскацією всього належного майна та штрафом в poзмipi трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із засудженої ОСОБА_5 стягнуто на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в oco6i філії Черкаського обласного управління AT «Ощадбанк» 1188088 грн. в рахунок погашения завданих збитків.
Із засудженої ОСОБА_5 стягнуто на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Черкаській області судові витрати в сумі 4399 грн. 20 коп. за проведения почеркознавчої експертизи. Вирішена доля речових доказів по справі.
Використовуючи вищевказану схему розкрадання, ОСОБА_5, шляхом зловживання своїм службовим становищем, на підставі підроблених нею документів заволоділа грошовими коштами ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 1210088.00 грн., що у більш як 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.
В поданні прокурором, який приймав участь у розгляді справи в суді першої iнстанції, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_5 та посилаючись на м'якість призначеного їй покарання просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та oco6i засудженої.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_5 місцевий суд не врахував того, що вона фактично не визнала своєї вини у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства злочині за ч. 5 ст. 191 КК України, відшкодувала лише 1,8 % завданих нею збитків.
Просить постановити навий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання: за ст. 191 ч. 5 КК України - вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки та конфіскацією всього належного майна; за ст. 366 ч. 2 КК України - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки та штрафом в розмірі п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки з конфіскацією всього належного майна, та штрафом в poзмipi п'ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В решті частини вирок залишити без змін.
В доповненні до апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції просить вирок Катеринопільського райсуду Черкаської області скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м'якості та неправильного застосування кримінального закону.
Просить постановити новий вирок. яким призначити ОСОБА_5 покарання: за ст. 191 ч. 5 КК України - вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки та конфіскацією всього належного майна; за ст. 366 ч. 2 КК України - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки.
На підставі ст. 70 КК Украіни призначити ОСОБА_9 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більше суворим - вісім років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій строком на три роки з конфіскацією всього належного майна. В решті частини вирок суду першої інстанції залишити без змін.
При цьому зазначає, що під час винесення вироку судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 366 КК України, не взято до уваги того, що зміни до ч. 2 ст. 366 КК України щодо призначення додаткового покарання у вигляді штрафу, внесено Законом України від 07.04.2011 року «Про внесения змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», який вступив в дію з 01.07.2011 року, а вказаний злочин засуджена ОСОБА_5 вчинила в період з 2003 року по травень 2011 року. В зв'язку з чим застосування до неї додаткової міри покарання за ч. 2 ст. 366 КК України у вигляді штрафу - є неможливим, оскільки закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність не має зворотньої дії в часі згідно вимог ст. 5 КК України.
Адвокат ОСОБА_10, який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 в поданій ним апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 із ч. 5 191 на ч. 4 ст. 190 КК України та застосувати положення ст. 69 КК України i призначити їй покарання нижче нижчої межі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбуття призначеного їй покарання з випробуванням з установлениям іспитового строку. При цьому посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Також посилається на показания свідків, які, на його думку, підтверджують невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки кошти, які були викрадені засудженою, не Були їй ввірені i не знаходились у її віданні, а злочин остання скоїла шляхом зловживання довірою своїх колег по poботі, внаслідок чого кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191 КК УкраТни є помилковою, оскільки предметом злочинного посягання за даним складом злочину має бути майно, яке ввірене винному або знаходились у його віданні. Останній, розкрадаючи майно має використовувати наявні у нього правомочності щодо предмета розкрадання (з розпорядження, зберігання, доставки тощо). Саме ця ознака головним чином відрізняє даний делікт від інших видів розкрадання. Просить перекваліфікувати дії засудженої ОСОБА_5 із ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчннене в особливо великих розмірах.
Kpiм цього, захисник ОСОБА_10 просить врахувати ряд пом'якшуючих ОСОБА_5 вину обставин, зокрема; щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що на її утриманні знаходиться пристаріла мати віком 83 роки, яка потребує постійного догляду. В зв'язку з чим, при призначенні ОСОБА_5 покарання просить застосувати до неї положення ст. 69 КК України, та призначити їй покарання нижче від найнижчої межі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, та звільнити її від відбуття призначеного їй покарання з установленням іспитового строку.
В поданій ОСОБА_5 апеляції остання просить перекваліфікувати її дії iз ч. 5 ст. 191 КК України на ст. 190 КК України, застосувавши до неї положення ст. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням.
В обгрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що вона сама з'явилась до обласного управління ВАТ «Ощадбанк» із зізнанням у вчиненні нею злочину -крадіжки грошей, частково погасила завдані нею збитки, хворіє на хронічні захворювання, на її утриманні знаходиться престаріла мати, якій на даний час 83 роки та яка потребує постійного догляду, являється постраждалою від ЧАЕС, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, думку засудженої ОСОБА_5 та її адвоката ОСОБА_7, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечили проти доводів викладених в апеляції прокурора, представника цивільного позивача ОСОБА_6, який просив апеляційні скарги прокурора, засудженої ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши i дослідивши матеріали справи та обміркувавши над доводами вищезазначених апеляцій, колегія суддів судової палати вважає, що апеляція з доповненнями прокурора підлягає до часткового її задоволення, а в задоволенні апеляцій засудженої ОСОБА_5 та її адвоката ОСОБА_10 необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.
Висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні тих злочинів, за які вона засуджена при обставинах, викладених у вироку, підтверджується зібраними по справі доказами, які суд першої інстанції дослідив по суті i дав їм вірну юридичну оцінку, в зв'язку з цим посилання як адвоката, так i ОСОБА_5 на перекваліфікацію дії не підлягає до задоволення.
Незважаючи на те, що під час судових дебатів по справі в суді першої інстанції засуджена ОСОБА_5 відмовилась від визнання своєї вини за ч. 5 ст. 191 КК України (т. 8, а.с. 57 зворот), її вина повністю підтверджена зібраними по справі доказами. Kpiм того, сама ОСОБА_5 як на слідстві так i в cyді першої інстанції, під час початку розгляду вказаної кримінальної справи по суті (т. 8, а.с. 31 - зворот) повністю визнавала себе винною у вчиненні інкримінованих їй органом досудового слідства злочинах i давала послідовні пояснения стосовно обставин їх вчинення.
А тому, її дії за вказаною статтею закону судом першої інстанції кваліфіковані вірно.
Що стосується покарання, то колегія суддів вважає, що воно ОСОБА_5 призначене з врахуванням вимог ст. ст. 65. 66 КК України.
Призначаючи засудженій ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував, що вона щиро розкаялася у вчинених нею злочинах, активно сприяла їх розкриттю, судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5, вона позитивно характеризується за місцем проживання, частково відшкодувала заподіяні нею збитки. В зв'язку з чим апеляція прокурора в частині призначення засудженій ОСОБА_5 більш тяжкого покарання задоволенню не підлягає i є безпідставною, оскільки є занадто суворим та не узгоджується з вимогами чинного законодавства та спростовується матеріалами справи.
Що стосуться посилання в апеляціях засудженої ОСОБА_5 та в її інтересах адвоката ОСОБА_10 про врахування пом'якшуючих відповідальністъ засудженої ОСОБА_5 обставин в частині призначеного покарання, зокрема перебування на її утриманні престарілої матері та інших, i призначення їй міри покарання нижче нижчої межі i не пов'язаної з реальним позбавленням волі, то колегія суддів вважає, що в цій частині апеляції ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки судом першої інстанції в достатній мірі враховані як пом'якшуючі її вину обставини, ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, зокрема те, що один із злочинів, вчинених ОСОБА_5 відноситься до особливо тяжких злочинів та те, що нею не в повній мірі відшкодовані заподіяні вчиненими нею злочинами збитки.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для призначення засудженій ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої санкціями ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.2 КК України.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5, проте, його слід змінити.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції та безпосередньо при призначенні покарання ОСОБА_5 у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки з конфіскацією всього належного майна та штрафом в poзмipi трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції, вирішуючи питания при постановленні вироку про мipy покарання за ч. 2 ст.366 КК України, в резолютивній його частині вказав на додаткову мipy покарання у вигляді штрафу в cyмi трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Однак суд не взяв до уваги ту обставину, що Законом України «Про внесения змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» від 07.04.2011 року, який вступив в дію з 01.07.2011 року, буди внесені зміни до ч. 2 ст. 366 КК України, зокрема в частині призначення додаткового покарання у вигляді штрафу. Згідно матеріалів справи, злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України ОСОБА_5 скоїла в період часу з 2003 року по травень 2011 року, тобто поза межами дії санкції статті вказаного закону.
Місцевий суд призначив покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 366 КК України, за законом, який не підлягав застосуванню на той час, тобто за старою редакцією санкції зазначеної статті.
При цьому, враховуючи положення ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Kpiм цього, визначаючи покарання відповідно до вимог ст. 70 КК України місцевий суд здійснив поглинення менш суворого покарання більш суворим, що вплинуло на неправильність визначення остаточного покарання.
За таких обставин вирок місцевого суду підлягае зміні в частині призначення ОСОБА_5 остаточного покарання, шляхом виключення додаткової міри покарання у вигляді штрафу в сумі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів вважаі, що міру запобіжного заходу ОСОБА_5 необхідно залишити тримання під вартою.
В решті частини вирок місцевого суду є законним i обгрунтованим i зміні не підлягає.
На підставі викладеного, керуючиеь ст.ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів, -
Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, з послідуючими доповненнями задоволити частково.
В задоволенні апеляції засудженої ОСОБА_5 та апеляції в її интересах адвоката ОСОБА_10 - відмовити.
Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 03 травня 2012 року відносно засудженої ОСОБА_5, - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на засудження ОСОБА_5 за ст. 366 ч. 2 КК України до додаткової міри покарання у вигляді штрафу в poзмipi трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В peшті частини вирок місцевого суду залишити без зміни.

Головуючий

Судді