Ухвала іменем україни 01 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001127,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

с. Пишного Долинського району Кіровоградської області, жительки АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України такої, яка судимостей не має.

За вироком Черкаського районного суду Черкаської області

від 22 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона 04 вересня 2015 року приблизно о 17.00 год. у будинку

АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно один раз ножем ударила ОСОБА_8 у груди. Від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_8 помер на місці події.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого

2016 року вирок районного суду змінено: дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 цього ж Кодексу та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуване рішення, стверджуючи, що суд апеляційної інстанції порушив принцип безпосередності дослідження доказів, а також неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки дії винної підлягають кваліфікації за ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, захисника, який заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно задовольнити.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

За ст. 419 КПК України у мотивувальній частині апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також на мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону

в цій справі належним чином не було виконано.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд, мотивуючи перекваліфікацію дій винної з ст. 115 на ст. 118 КК України, дійшов висновку про те, що засуджена перевищила межі необхідної оборони, захищаючись від протиправних дій потерпілого.

При цьому суд апеляційної інстанції також зазначив, що районний суд, визначаючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_7

за пред`явленим їй обвинуваченням, виходив тільки з тяжкості наслідків, не встановивши належним чином мотиву, яким керувалася ОСОБА_7 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції припустився аналогічної помилки, оскільки засуджена, даючи показання в суді першої інстанції, пояснювала, що вона мала можливість схопити й інші предмети, які знаходилися поруч, а схопивши ножа, усвідомлювала, який саме предмет знаходиться в її руках, і завдала ним удару в грудну клітину потерпілого, тобто в зону розташування життєво важливих органів.

Крім того, відповідно до положень процесуального закону специфічною ознакою кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 118 КК України, є заподіяння смерті особи, яка здійснює суспільно- небезпечне посягання.

Однак, суд апеляційної інстанції, констатувавши перебування засудженої у стані необхідної оборони, належним чином не обгрунтував якими доказами, крім показань засудженої, підтверджується її перебування в такому стані (здійснення потерпілим щодо неї протиправного діяння), і керуючись якими нормами закону, він визнав ці показання достовірними.

Також ухвала не містить мотивування щодо призначеного

ОСОБА_7 покарання.

Наведені порушення процесуального закону є істотними, унаслідок чого ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, наведені в поданих апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого

2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3