Дата документу Справа № 310/4412/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1502/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 20 червня 2016 року приблизно о 05 годині, знаходячись біля магазину «24 години» за адресою: АДРЕСА_2 , під час споживання алкогольних напоїв з потерпілою ОСОБА_8 , помітив на столі, належний їй мобільний телефон «iPhone», після чого у нього виник умисел на таємне викрадення вказаного майна. Відразу після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю потерпілої та сторонніх осіб, таємно, зі столу викрав мобільний телефон «iPhone 5C», вартістю 11000 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «МТС», яка для потерпілої матеріальної цінності не становить. Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 з вказаним майном залишив місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 11000 гривень.

Крім того, 20 червня 2016 року приблизно о 05 годині, знаходячись біля магазину «24 години» за адресою: АДРЕСА_2 , під час споживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 помітив на столі мобільний телефон «Lenovo», який належить потерпілій ОСОБА_9 , після чого у нього виник умисел на таємне викрадення вказаного майна. Відразу після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю потерпілої та сторонніх осіб, таємно, зі столу викрав мобільний телефон «Lenovo A 319», вартістю 2000 гривень, в якому знаходились сім-карти мобільних операторів «МТС» та «Лайф», які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, надітий захисний чохол, вартістю 200 гривень. Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 з вказаним майном залишив місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 2200 гривень.

24 червня 2016 року приблизно о 03 годині, знаходячись біля кафе «Казбек» за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 20, обвинувачений ОСОБА_7 , через вікно побачив жіночу сумочку, належну потерпілій ОСОБА_10 , яка знаходилась без нагляду на столі у кафе, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення вказаного майна. Відразу після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю потерпілої та сторонніх осіб, таємно, зі столу викрав жіночу сумочку, вартістю 1000 гривень, в якій знаходився гаманець, вартістю 500 гривень, з грошовими коштами в сумі 1500 гривень, мобільний телефон «НТС» Desire S, вартістю 3500 гривень, в якому знаходилась флеш-карта «Micro SD», вартістю 200 гривень, сім-карта мобільного оператору «МТС», яка для потерпілої матеріальної цінності не становить, та цифровий фотоапарат «Sony» W-310, вартістю 1500 гривень, з чохлом до нього, в якому знаходилась флеш-карта «Micro SD», вартістю 200 гривень. Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 з вказаним майном залишив місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 8400 гривень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази і початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не оспорюючи обставин справи, доведеності своєї вини та правильності кваліфікації своїх дій, просив суд змінити вирок, призначивши більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляції, вимагаючи вирок суду залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право його змінити.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обвинуваченого доведеність вини та юридична кваліфікація дій обвинуваченого не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання обґрунтованості висновку суду щодо законності і обґрунтованості визначення судом обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання судової колегії районний суд у недостатній мірі врахував усі обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його суспільну небезпеку та наслідки вчинення злочину. Суд при призначенні покарання лише формально послався на обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, не надавши їм належної правової оцінки.

Так, суд зазначив, що при призначенні покарання ним враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК кваліфікується, як злочин середньої тяжкості; прийнято до уваги щире каяття обвинуваченого; вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів. Враховано особу винного, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в психоневрологічній лікарні не перебуває, перебуває на обліку в наркологічному диспансері, має малолітню доньку 2014 року народження, частково відшкодував шкоду.

Проте суд в порушення абз.2 п.2 Постанови Пленуму №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» не прийняв до уваги, що коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Суд наведених вимог не дотримався. Без обговорення можливості призначення іншого, відмінного від позбавлення волі покарання за наявності інших альтернативних його видів (арешт, обмеження волі), одразу призначив найсуворіший вид покарання у виді позбавлення волі.

Судова колегія, виправляючи даний недолік судового рішення суду першої інстанції, дійшла переконання, що оскільки ОСОБА_7 вчинив злочини у стані алкогольного сп`яніння, будучи раніше засудженим за скоєння корисливого злочину, суд має призначити більш суворе покарання, ніж мінімально передбачене у виді арешту.

Разом з тим, оскільки обвинувачений щиро кається у вчиненні злочинів, повністю визнав свою вину, співпрацював з органами досудового розслідування, частково добровільно відшкодував завдану шкоду, має на утриманні малолітню дитину, для виправлення ОСОБА_7 буде достатнім призначення покарання більш суворого, ніж арешт, у виді обмеження волі на той же строк, що визначив суд першої інстанції.

Враховуючи особу ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше судимий за вчинення корисливого злочину, щодо нього в теперішній час має місце інше кримінальне провадження в Ковпаківському районному суді м. Суми за обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, суд, з огляду на положення ч.2 ст.377 КПК, вважає за необхідне залишити обвинуваченого під вартою і у відповідності до ч.2 ст. 57 КВК направити ОСОБА_7 в місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. У цьому випадку засуджений звільняється з-під варти при прибутті до місця відбування покарання.

За таких обставин відповідно до ст.58 КВК у строк його покарання за правилами, передбаченими у статті 72 КК, зараховується час попереднього ув`язнення під вартою, а також час слідування під вартою до виправного центру.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.06.2016 року (включно) до 17.10.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.377 КПК України залишити ОСОБА_7 під вартою на час його слідування під вартою до виправного центру.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк його покарання час його слідування під вартою до виправного центру, починаючи з 18.10.2016 року (включно), з розрахунку один день тримання під вартою два дні обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4