Провадження № 1-кс/201/7081/2016
УХВАЛА
Іменем України
27 вересня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою, яка надійшла до прокуратури області 20.07.2016, зобов`язання прокурора або уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 , яка надійшла до прокуратури Дніпропетровської області 20.07.2016 про вчинення кримінальних правопорушень суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ознаками ст.ст. 366, 371, 374 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою, яка надійшла до прокуратури області 20.07.2016, зобов`язання прокурора або уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 20.07.2016 про вчинення кримінальних правопорушень суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ознаками ст.ст. 366, 371, 374 КК України.
В обґрунтування скарги ОСОБА_4 вказав, що в липні 2016 року він звернувся із заявою до Генеральної прокуратури України та прокуратури Дніпропетровської області про вчинення суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 371, 374 КК України. Заява розглянута як звернення, у внесенні відомостей до ЄРДР відмовлено, що є порушенням вимог ст. 214 КПК України. Тому просив скаргу задовольнити.
Судові засідання по розгляду даної скарги судом призначалися неодноразово (19.08.2016 р., 25.08.2016 р., 12.09.2016 р., 27.09.2016 р.), проте скаржник до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська доставлений не був з причин, що не залежали від суду, зокрема, у зв`язку з тим, що весь особовий склад конвойної роти ДВП ГУПН в Дніпропетровській області проходив атестаційне тестування, а тому доставка до суду осіб, які тримаються під вартою була обмежена, що підтверджується листом командира конвойної роти від 06.09.2016.
Відповідно до ч. 2 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
Отже, судом вживалися вичерпні заходи на забезпечення скаржника правом на участь в судовому засіданні, проте з огляду на неможливість доставлення останнього до суду та незаявлення скаржником клопотання про проведення судового засідання у режимі відіеоконференції, а також те, що суд обмежений у строках розгляду даної категорії скарг, у відповідності до вимог ст. 306 КПК України, було прийнято рішення про розгляд даної скарги за відсутності скаржника та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, пояснивши, що заява скаржника, що надходила до прокуратури Дніпропетровської області не містила ознак кримінального правопорушення та була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав.
Вислухавши в судовому засіданні пояснення прокурора, дослідивши матеріали скарги, встановлено наступне.
В липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до прокуратури Дніпропетровської області про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 371, 374 КК України, в якій вказав, що 22.06.2016 в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська відбулося засідання по справі № 200/25455/15-к, під час якого суддями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було скоєно, на думку скаржника, злочини, передбачені ст.ст. 366, 371, 374 КК України. В даному судовому засіданні, як зазначив суд в своїй ухвалі, розглядалося клопотання прокурора про продовження тримання під вартою. Статтею 193 КПК України встановлений порядок такого розгляду, який надає право скаржнику заявляти клопотання про виклик і допит свідків, досліджувати речові докази, документи, показання, на які посилається прокурор.
Як зазначає ОСОБА_4 він намагався ним заявити клопотання про виклик і допит свідків, показання яких можуть мати значення, також про дослідження речових доказів, документів, показань, на які посилається прокурор, але суд не дозволив оголосити йому клопотання, повідомивши при цьому, що він не має права в даний момент заявляти клопотання, чим суд свідомо порушив його право на захист, в результаті чого він ( ОСОБА_8 ) незаконно тримається під вартою.
Також, ухвала суду від 22.06.2016 містить ознаки складу злочину, передбаченого ст. 366 КК України, так як з неї вбачається про недотримання вимог глави 18 КПК України до клопотання про продовження тримання під вартою, у т.ч. вимог ст. 184 КПК України, всупереч якої немає письмового клопотання про тримання під вартою, усне клопотання не містить відомостей, зазначених в п. 1 7 ч. 1 ст. 184 КПК України, вимоги ч. 2 ст. 184 КПК України про надання копії клопотання за 3 години до засідання не виконані, копія взагалі не надавалась, вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України про надання додатків до клопотання не виконані. Додатків, як вказує скаржник, не існує в природі, підтверджень надання скаржнику таких документів суду не надавалося.
Через невиконання судом вимог ч. 2, 3 ст. 184 КПК України, суд скоїв злочин, передбачений ст. 374 КК України інше грубе порушення права обвинуваченого на захист, позбавивши скаржника можливості ознайомитись з клопотанням та використати наданий КПК України час для підготовки заперечень. Отже, враховуючи прямий обов`язок суду діяти в межах та на підставі Закону, той факт, що інші форми клопотання прокурора, ніж письмова з письмовими додатками, вручена скаржнику завчасно не передбачена, клопотання про продовження тримання під вартою не існувало, але воно розглядалося. Такі дії суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підпадають під склад кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 371, 374 КК України.
Як вбачається з листа Прокуратури Дніпропетровської області від 25.08.2016 № 17/26356-16, слідчим управлінням ГУНП України в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000317 від 15.11.2013 за фактом заволодіння ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, майном ПрАТ «МетЛайф», а саме сумою страхової виплати у розмірі 9 880 000 грн. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
За результатами досудового розслідування 27.11.2015 обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 190 КК України направлено до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті.
Під час чергового судового засідання 22.06.2016 колегією суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська розглянуто ряд клопотань ОСОБА_4 , після чого запропоновано оголосити перерву та призначити наступне судове засідання на 26.07.2016.
Оскільки строк запобіжного заходу відносно скаржника спливав до наступного засідання, прокурором у кримінальному провадженні - державним обвинувачем було заявлено усне клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 строку застосування забіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що було зафіксовано за допомогою технічних засобів фіксації, які здійснюються під час кримінального провадження в суді відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.
За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою колегії суддів Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 від 22.06.2016 строк застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 було продовжено на 60 діб.
Порушень вимог закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу не встановлено, останнє розглянуто судом та постановлено ухвалу в порядку, передбаченому ст.ст. 177, 178, 194 Кримінального процесуального кодексу України.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПK України, незалежно від наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
З приводу внесення до ЄРДР відомостей щодо неправомірних дій суддів Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 під час судового розгляду та постановления ухвали від 22.06.2016 заявнику було роз`яснено, що положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, при цьому обов`язковим є дотримання вимог п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до ЄРДР вносяться відомості, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення.
Із змісту звернення вбачається незгода заявника із процесуальним рішенням суду, яке постановлено у встановлений законом спосіб під час досудового розгляду кримінального провадження, що не є підставою для внесення даних до Єдиного реєстру досудевих розслідувань, оскільки порядок оскарження такого рішення передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України.
Крім того, згідно ст.ст. 126, 129 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються тільки закону, а вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Оскарження судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справ поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.
Отже, прокуратурою Дніпропетровської області було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, так як зміст звернення зводиться до фактичної незгоди з судовим рішенням та не містить об`єктивних та достатніх даних про вчинення суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальних правопорушень.
Частиною ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно до вимог статті 169 кодексу, а також у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником, чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Частиною 1 ст. 214 КПК України, встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 17.08.2012р. № 69, який є обов`язковим для виконання посадовими особами органів досудового розслідування, цей строк обчислюється з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність при поданні заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, та у випадку надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, строк обчислюється з моменту надходження заяви слідчому, прокурору.
Стосовно доводів заявника про вчинений суддями злочин, зазначаю, що процесуальні дії судді при відправленні ним правосуддя не можуть свідчити про вчинення злочину. Можливі наявні порушення суддею норм матеріального чи процесуального права при розгляді справ за участю заявника не є самі по собі злочином та можуть бути підставою для перегляду судових рішень судам вищих інстанцій. Ця позиція закріплена у ст. 126 Конституції України, яка гарантує незалежність і недоторканість суддів та забороняє вплив на суддів у будь-який спосіб.
Дане також випливає з аналізу положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, якими визначено засади незалежності та самостійності суддів.
Відповідно до ст. 6 вищезазначеного закону, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, з приводу розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Отже, процесуальні дії судді та постановлені судом рішення перевіряються у процесуальному порядку, позапроцесуальний контроль за розглядом справи та судовими рішеннями не допускається.
Із заяви ОСОБА_4 вбачається, що він вважає, що судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська підлягають кримінальній відповідальності за вчинене службове підроблення, а також за завідомо незаконне його тримання під вартою та за порушення права скаржника на захист.
Виокремлюються види юридичної відповідальності суддів, застосування яких відбувається з огляду на особливий статус судді - дисциплінарну, адміністративну, кримінальну, конституційну та інші види відповідальності судді, пов`язані зі здійсненням правосуддя.
В свою чергу, дисциплінарна відповідальність завжди пов`язана із невиконанням або неналежним виконанням трудових обов`язків, тобто порушенням трудової дисципліни.
Дисциплінарна відповідальність суддів як вид юридичної відповідальності полягає в накладенні на порушника суддівської дисципліни несприятливих позбавлень морального, матеріального та організаційного характеру і є одним із засобів забезпечення відповідності діяльності і поведінки суддів професійним стандартам (суддівської дисципліни).
Підставою дисциплінарної відповідальності для судді є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто винного, протиправного порушення службових обов`язків. Дисциплінарна відповідальність суддів є одним із засобів забезпечення виконання їх професійних (службових) обов`язків, а відтак суддівської дисципліни.
Статтею 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначено (конкретизовано) коло підстав, за наявності яких суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, за: 1) умисне або внаслідок недбалості: а) незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового процесу реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил підсудності чи підвідомчості; б) незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; в) порушення засад гласності і відкритості судового процесу; г) порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; ґ) незабезпечення обвинуваченому права на захист, перешкоджання реалізації прав інших учасників судового процесу; д) порушення правил щодо відводу (самовідводу); 4) умисне або у зв`язку з очевидною недбалістю допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод.
Законом встановлений певний індемнітет стосовно суддів на притягнення до дисциплінарної відповідальності скасування або зміна судового рішення не тягне за собою дисциплінарної відповідальності судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли порушення допущено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків (ч. 2 ст. 92 Закону).
Згідно зі ст. 94 Закону дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють Вища кваліфікаційна комісія суддів України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів, а також Вища рада юстиції - щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України.
З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні скарги щодо внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 214, 303 - 307 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою, яка надійшла до прокуратури області 20.07.2016, зобов`язання прокурора або уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 , яка надійшла до прокуратури Дніпропетровської області 20.07.2016 про вчинення кримінальних правопорушень суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ознаками ст.ст. 366, 371, 374 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1