Справа № 336/5323/16-к
Пр. № 1-кп/336/382/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Веселинове, Веселенівського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України,
Під час судового засідання, суд -

ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_4 з 27.12.2013 проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 27.12.2013 № 83-к солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 2 гаубичного артилерійського взводу, 5 гаубичної артилерійської батареї, 2 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
У цей же день ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на всі види забезпечення.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
07 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 убув у відпустку терміном до 28 листопада 2014 року.
Проте, 28 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , до військової частини не прибув.
Водночас, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 28 листопада 2014 року не з`явився з відпустки на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення на службу та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 05 вересня 2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України визнав повністю, покаявся, повністю підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, та вказав, що вчинив злочини у зв`язку з тим, що після повернення із зони АТО мав страх щодо подальшого проходження служби, в той же час усвідомлював, що повинен був продовжити несення служби, весь час з 28.11.2014 року проводив на власний розсуд.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує. З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності його позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, нез`явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби.
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. 65-67 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, сприяння досудовому розслідуванню та судовому розгляду, встановленню істини в кримінальному проваджені.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - відсутні.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч.1 ст.408 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, а також те, що останній визнав вину повністю та покаявся у вчиненому, проходив службу в зоні АТО, має негативну характеристику, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 в рамках санкції ч. 1 ст. 408 КК України у вигляді позбавлення волі, при цьому застосувавши положення ст.75 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373, 374, КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (ТРЬОХ) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1