Ухвала
іменем україни

18 лютого 2016 року м. Київ

Колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001267 за касаційною скаргою прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 липня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2015 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець
та мешканець

АДРЕСА_1 ,
громадянин України, такий, що судимості не
мав,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 240 КК України та виправданий.
Згідно з вироком, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він 29 вересня 2014 року о 00 годині 30 хвилин за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в урочищі «Ставки» поблизу с. Селище Сарненського району за допомогою мотопомпи заводського виробництва шляхом гідророзмиву ґрунту, займалися незаконним видобуванням бурштину-сирцю, що є корисною копалиною загальнодержавного значення, видобули таким чином 262.89 г бурштину-сирцю, який, згідно висновку судово-гемологічної експертизи відноситься до вагової фракції до двох грамів та станом на 29 вересня 2014 року вартість його становить 42,27 грн, який, відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного значення та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення. Такі дії кваліфіковані за частиною 2 статті 240 КК України, як незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення.

Судом кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 ухвалою від 30 січня 2015 року було виділено в окреме провадження, а ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вироком суду від 30 січня 2015 року засуджені за угодою про визнання винуватості за частиною 2 статті 240 КК України, тобто, судом не досліджувались докази у кримінальному провадженні, вирок набрав законної сили.

Вина ОСОБА_11 за вказаним обвинуваченням судом першої інстанції визнана недоведеною, у зв`язку з чим він по суду виправданий.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27 липня 2015 року виправдувальний вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_11 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, не взяв до уваги докази винуватості сторони обвинувачення, належним чином їх не оцінив, не зазначив переконливих мотивів на спростування наведених у обвинувальному акті обставин.

Крім того, стверджує, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що судом першої інстанції виправдано ОСОБА_11 з підстав, які не передбачені кримінальним процесуальним законом, а також залишив без задоволення клопотання прокурора щодо виклику свідків та експерта, а відповідно і оцінки їх показанням у сукупності з іншими доказами.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, котрий підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 240 КК України, тобто у незаконному видобутку корисних копалин загальнодержавного значення.

Вказане обвинувачення суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, визнав недоведеним за сукупністю представлених доказів на його підтвердження.

Зокрема, підтвердженням стороною обвинувачення пред`явленого обвинувачення слугували: протокол огляду місця події, постанова та квитанції про прилучення та зберігання речових доказів, висновок судово-гемологічної експертизи та показання свідків, які безпосередньо затримували виправданого на місці події.

Визнаючи вину ОСОБА_11 не доведеною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 240 КК України, суд першої інстанції вказав на недопустимість та неналежність, як доказу, висновку судово-гемологічної експертизи з огляду на відсутність попередження про кримінальну відповідальність експерта та відсутність відомостей про атестацію експерта на її проведення.

Залишаючи виправдувальний вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення з огляду на сукупність письмових доказів у кримінальному провадження щодо інкримінованої виправданому події. А також повторно звернув увагу на недопустимість висновку судово-гемологічної експертизи.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо передумов та підстав виправдання ОСОБА_11 не викликають сумнівів і у колегії суддів.

Так, відповідно до змісту закону України про кримінальну відповідальність, що інкримінована органом досудового розслідування, предметом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 240 КК України, є, у тому числі, корисні копалини.

Віднесення вилученого з місця події до корисних копалин встановлюється безпосередньо спеціалістами в даній галузі, як то експертами. Проте, наявні у кримінальному провадженні відповідь ТОВ ВТП «Ембер» на запит органу досудового розслідування від 29 вересня 2014 року та висновок судово-гемологічної експертизи названого товариства від 7 жовтня 2014 року не можуть підтверджувати вказаний предмет кримінального правопорушення у зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, про які вказано судами першої та апеляційної інстанцій. При тому, що наведені судами мотиви підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в якому відсутні відомості щодо можливості проведення даного виду експертного дослідження вказаним товариством та експертом, що його проводив, а також його проведення без попередження про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, як слушно зазначено судом апеляційної інстанції, в матеріалах кримінального провадження наявні розбіжності щодо вилученого з місця події та наданого на експертизу, зокрема кількість предметів та їх опис.

Так, відповідно до рапорту Сарненського РВ від 29 вересня 2014 року про опис злочину було вилучено, у тому числі, «драг.камни к-сть 10», з місця події за протоколом огляду місця події від 29 вересня 2014 року - поліетиленовий кульок з 240 камінцями, які схожі на бурштин-сирець, тоді як зі змісту висновку слідує, що на експертизу було надано камені зеленувато-жовтого, жовтого, червонувато-коричневого, коричневого кольорів без кількісного показнику.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій слушно зазначили про недопустимість висновку експерта, вказавши на неможливість повторного дослідження, як того вимагав прокурор у суді першої інстанції, за такими протиріччями щодо вилученого і дослідженого предмету кримінального правопорушення, що і позбавляє можливості повторного дослідження.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не допитав свідків за клопотанням прокурора, то вони не заслуговують на увагу, оскільки дані особи є працівниками правоохоронного органу та можуть підтвердити лише обставини виявлення виправданого на місці події та вилучення камінців, відомості про що є в матеріалах кримінального провадження.

Водночас, ухвалення виправдувального вироку з підстав недоведеності вчинення особою кримінального правопорушення, прямо передбачена статтею 373 КПК України, що і слідує зі змісту судових рішень.

Отже, колегія суддів стверджує, що апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції належно вмотивована та відповідає вимогам статті 419 КПК України.

Відтак, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3