Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/9729/15-к
Провадження № 1-кп/490/260/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мала Українка Єланецького району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, одруженим, неповнолітніх дітей не має, працює слюсарем-ремонтником на ДП "Миколаївський суднобудівний завод імені 61-го Комунару", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
3 липня 2015 року близько 12:00 годині ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем "ВАЗ 2105" /реєстраційний номер НОМЕР_1 /, здійснював рух в умовах світлого часу доби по мокрій асфальтованій проїзній частині вулиці 16 Стрілкової Дивізії у місті Миколаєві зі сторони вулиці Східної в напрямку вулиці Чапаєва зі швидкістю 50 км/годину.

У цей же час в зустрічному для нього напрямку, ближче до правого краю, рухався автомобіль "ВАЗ-2109" /реєстраційний номер НОМЕР_2 / під керуванням водія ОСОБА_6 зі швидкістю 50 км/годину.

Рухаючись у обраному напрямку, при проїзді в районі нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг по вул. 16 Стрілкової Дивізії та вулиці Ветеранів, водій ОСОБА_4 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не маючи ніяких перешкод на смузі свого руху, відволікся від керування свого транспортного засобу, внаслідок чого змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому не впевнившись у безпеці даного маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з рухаючимся у зустрічному для нього напрямку автомобілем "ВАЗ-2109" /реєстраційний номер НОМЕР_2 / під керуванням водія ОСОБА_6 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої третини лівої гомілки без зміщення уламків, які згідно висновку 1524 від 24 вересня 2015 року судово-медичного експерта відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я

Своїми діями у дорожній ситуації, що склалась, ОСОБА_4 порушив вимоги:

-підпункту "б" пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водій зобов`язується не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

-пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водій зобов`язується перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху

-пункту 11.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водієві забороняється виїжджати на зустрічну смугу руху

Позиції сторін.
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, підтвердив усі викладені вище обставини та зазначив, що у содіяному покаявся.

Він також не заперечував проти задоволення цивільного позову у розмірі, що відповідає вимогам діючого законодавства

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження вважав, що позиція його підзахисного ґрунтується на законі та фактичних обставинах кримінального провадження.

Спираючись про таке, він просив про призначення йому покарання із застосуванням статті 69 КК України та розглянути цивільний позові відповідно до вимог діючого законодавства.

Потерпілий та його представник під час судового розгляду вважали вину обвинуваченого доведеною, не просили про призначення йому суворого покарання, але наполягали на задоволенні цивільного позову у повному обсязі.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину обвинуваченого доведеною, його дії - кваліфікованими вірно, та просила суд призначити йому покарання в межах санкції частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, стягнути з обвинуваченого судові витрати та розглянути цивільний позов відповідно до вимог діючого законодавства.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Обставини дорожньо-транспортної пригоди (її механізм) підтверджується наступними зібраними судом доказами.
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений підтвердив, що дійсно 3 липня 2015 року близько 12-00 години рухався на належному йому автомобілі "ВАЗ 2105" /реєстраційний номер НОМЕР_1 / по вулиці 16 Стрілкової Дивізії у місті Миколаєві зі сторони вулиці Східної в напрямку вулиці Чапаєва. В районі перехрестя вул. 16 Стрілкової Дивізії та вулиці Ветеранів він відволікся від керування на телефонний дзвінок, нахилився до мобільного телефону, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2109" /реєстраційний номер НОМЕР_2 / під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухався у зустрічному напрямку.

Потерпілий у судовому засіданні засвідчив, що дійсно 3 липня 2015 року близько 12-00 години рухався на своєму автомобілі "ВАЗ-2109" по вулиці 16 Стрілецької Дивізії зі сторони вулиці Чапаєва у бік вулиці Східної.

На зустріч йому рухався автомобіль "ВАЗ-2105" під керуванням ОСОБА_4 .

Раптом він побачив, що водій зустрічного автомобіля нахилився та "зник" з-за керма, після чого зустрічний автомобіль почав рухатись в бік його автомобіля. Він /потерпілий/ намагався уникнути зіткнення, але такого зробити не зміг.

Ці покази обвинуваченого та потерпілого узгоджуються поміж собою та у своїй сукупності дають можливість встановити дійсний механізм дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи це, а також позицію сторін про можливість такого, суд, керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин (механізму) дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.
Виходячи з цього, суд вважає обставини (механізм) дорожньо-транспортної пригоди доведеними.

Наслідки дорожньо-транспортної пригоди підтверджується наступними зібраними судом доказами.
З висновку № 1524 від 24 вересня 2015 року судово-медичного експерта вбачається, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди в потерпілого ОСОБА_6 утворились тілесні ушкодження лише у вигляді перелому нижньої третини лівої гомілки без зміщення уламків.

Під час судового засідання експерт ОСОБА_10 цей висновок повністю підтримав та обґрунтував.

Потерпілий та його представники під час судового розгляду кримінального провадження посилались про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому були заподіяні й інші тілесні ушкодження, зокрема - в його була пошкоджена печінка.

Але ці посилання не відповідають дійсним фактичним обставинам справи.

Так, на підтвердження цього вони посилались на данні амбулаторної картки № 21-213 на ім`я потерпілого.

Але з роз`яснень експерта у судовому засіданні та власне з описової частини висновку експерта, вбачається, що данні, на які посилаються потерпілий та його представник, вже були предметом дослідження під час дачі експертом висновку № 1524 від 24 вересня 2015 року, та вони не свідчать про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що є предметом розгляду цієї справи, були уражені внутрішні органи потерпілого.

Отже, ці посилання потерпілого та його представника не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

З висновку експерта № 1524 від 24 вересня 2015 року також вбачається, що виявлені в потерпілого тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Експерт під час судового розгляду кримінального провадження роз`яснив, що в цьому випадку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в потерпілого був виявлений лише перелом без зміщення уламків, не ускладнений: такий перелом відповідно до загальновизнаних правил лікується протягом періоду, що становить 21 день, отже - в цьому випадку розлад здоров`я є тривалим.
Потерпілий та його представник під час судового розгляду кримінального провадження вказували, що в зв`язку із вказаним переломом потерпілий фактично лікувався більше, за 80 днів.
Спираючись про таке, вважали, що з огляду на строк лікування ступень тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень має бути більшою за визначену експертом.
Але такі посилання не ґрунтуються на нормативних документах, що регулюють порядок визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Так, з пояснень експерта у судовому засіданні, які відповідають пункту 2.1.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за № 255/791, жодної з ознак тяжкого тілесного ушкодження заподіяна потерпілому травма, незалежно від строків її лікування, не набуває та не має.
Отже, ці посилання потерпілого та його представника також не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.
Отже суд вважає доведеним, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Наведені вище данні щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди та її обставин свідчать про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення обвинуваченим
-підпункту "б" пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким водій зобов`язується не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

-пункту 10.1 вказаних Правил, яким водій зобов`язується перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху

-пункту 11.3 вказаних Правил, яким водієві забороняється виїжджати на зустрічну смугу руху;

таке сторонами не заперечується.
Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.
Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

Оцінюючи ступень тяжкості вчиненого злочину, суд відзначає, що відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинений ним злочин є злочином невеликої тяжкості, вчиненим з необережності.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості, його щире каяття, його першу судимість.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Оцінка особи винного свідчить про те, що обвинувачений раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем проживання характеризується в цілому позитивно, має родину, працює.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини 2 статті 286 Кримінального Кодексу України.

Захист посилається про можливість призначення обвинуваченому покарання у розмірі, що є меншим мінімальної встановленої законом межі.

Але з таким погодитись неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до статті 69 Кримінального Кодексу України суд може призначити покарання у розмірі, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої законом, у разі наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
В цьому ж випадку як визначені судом обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, так й інші обставини, що характеризують його особу /про які й посилався захист/ навіть у своїй сукупності не свідчать про зменшення суспільної тяжкості вчиненого ним злочину.
Отже, передбачені законом підстави для призначення покарання у розмірі, про який просить захист, є відсутніми.

Вирішення цивільного позову.
В межах цього кримінального провадження потерпілим заявлений цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування 2.132 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 10.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Під час вирішення цього позову суд дійшов такого.

Відповідно до статті 1195 Цивільного Кодексу України у разі ушкодження здоров`я особа, відповідальна за шкоду, має відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Потерпілий просить, зокрема, про відшкодування йому витрат на придбання ліків у загальному розмірі 952 грн. 75 копійок, на підтвердження проведених витрат надав відповідні чеки.
В той же час, з залученої до матеріалів кримінального провадження за клопотанням представника потерпілого виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 вбачається, що в зв`язку із переломом нижньої третини лівої гомілки без зміщення уламків потерпілому була накладена гіпсова пов`язка, а також призначене наступне лікування:

-кальцемін;
-ксефакам;
-зеродол;
-фентобене гель;
-кальций Д3 нікомед;
-напівспиртові компреси;
-електрофорез хлористим кальциєм;
-ЛФК; масаж; магнітотерапія.
Відповідно до цього переліку потерпілим надані чеки на придбання:
-матеріалів для гіпсової пов`язки (№ 0020 від 3 липня 2015 року та № 0870 від 10 липня 2015 року) - на загальну суму 151 грн. 50 коп.;
-кальцеміну (чек № 85835 від 6 серпня 2015 року) - на суму 86 грн. 67 коп.;
а загалом - на суму 238 грн. 17 коп.
Решта ж чеків, що була надана потерпілим, стосується придбання інших, ніж призначених в зв`язку з лікуванням перелому, ліків. Отже, ці чеки не підтверджують витрати потерпілого в зв`язку із вчиненням цього злочину, через що не можуть стати підставами для стягнення з його коштів в межах цього кримінального провадження.
Отже, вимоги потерпілого в цій частині підлягають частковому задоволенню, з обвинуваченого на користь потерпілого на відшкодування додаткових витрат на придбання ліків слід стягнути 238 грн. 17 коп.
Окрім того, в зв`язку із лікуванням вказаної травми потерпілий мав нести транспортні витрати у загальному розмірі 1.180 грн., які теж слід стягнути з обвинуваченого, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.
Загалом же на відшкодування матеріальної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути 1.418 грн. 17 копійок.
Потерпілий також просить про стягнення з обвинуваченого 10.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок ушкодження його здоров`я.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України потерпілий має право на відшкодування такої шкоди.

Під час вирішення вимог в цій частині суд виходить з вимог частини 3 статті 23 ЦК України враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

В зв`язку із цим суд враховує, що пошкодження здоров`я потерпілого сталось внаслідок необережних дій обвинуваченого, погіршення здібностей потерпілого внаслідок дій обвинуваченого не настала, потерпілий був обмежений у їх реалізації протягом нетривалого проміжку часу.

Суд враховує також, що усі додаткові витрати, обґрунтованість яких визнається законом, потерпілому відшкодовуються цим вироком; до того ж, цим вироком обвинуваченому призначається покарання, що також є сатисфакцією моральних страждань потерпілого.

Оцінюючи наведені вище обставини, та виходячи з засад справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 слід визначити в розмірі 1.000 грн., задовольнивши в цій частині заявлені вимоги в повному обсязі.

Отже, заявлений цивільний позов підлягає частковому задоволенню.
З обвинуваченого також слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 1.045 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у сумі 3.400 /три тисячи чотириста/ грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік шість місяців.
Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1.418 грн. 17 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, та 1.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом - 2.418 /дві тисячі чотириста вісімнадцять / грн. 17 копійок.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь НДЕКЦ в Миколаївській області 1.045 грн. 50 коп. на відшкодування витрат на проведення експертизи.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

25.08.2016