Дата документу Справа № 314/3790/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1290/16
Єдиний унікальний № 314/3790/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 296 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000158, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мамонтово Нєфтєюганського району Тюменської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 09.02.2009 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2-х років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання був звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 28.04.2010 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3-х місяців позбавлення волі. Згідно постанови Жовтоводьського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.12.2011 року, на підставі ст. 82 КК України, невідбутий строк у виді 1 року 7 місяців 9 днів позбавлення волі замінено на обмеження волі. Звільнився 25.07.2012 року умовно-достроково, на підставі ст. 81 КК України, згідно постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2012 року на невідбутий строк 11 місяців 16 днів;

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Велика Білозірка Кам`янського-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, розлученого, маючого неповнолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 посилаючись на незаконність і невмотивованість вироку через невідповідність викладених в ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема його прав потерпілого та невідповідність призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинувачених зазначає, що:

- під час досудового розслідування були неправильно кваліфіковані дії обвинувачених, оскільки вони підпадали під ознаками іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а не ч.2 ст.296 КК України;

- слідчим проігноровано його клопотання про повідомлення про стан досудового розслідування, дату, місце проведення та характер слідчих (процесуальних) дій, надання можливості брати у них участь, ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення таких дій, знайомитися з матеріалами провадження, отримувати копію обвинувального акту та повідомлятися про закінчення досудового розслідування;

- суд під час підготовчого судового засідання безпідставно не розглянув його клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого що не відповідав вимогам ст.291 КПК України, а секретар судового засідання вніс до журналу дані про начебто його відмову від вказаного клопотання.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

У запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок без змін.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо, визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та обом призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України обвинувачених звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, та покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено у вигляді особистого зобов`язання.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 06.02.2016 року приблизно о 18 год. 20 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, знаходячись в громадському місці, а саме на алеї поблизу зупинки громадського транспорту «Сільхозтехніка» по вул. Леніна у м. Вільнянську Запорізької області, підійшли до ОСОБА_10 , з яким ніхто з них раніше знайомий не був, після чого ОСОБА_12 , діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, штовхнув ОСОБА_10 рукою, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю, а ОСОБА_12 наніс потерпілому три удари кулаком правої руки в область живота та один удар в область чола. В свою чергу ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, протиставляючи себе існуючим в суспільстві нормам моралі, підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому один удар в область лівого ока та один удар в область лівої щоки.

Потім ОСОБА_10 підвівся з землі, і ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, що виразилась у висловлюванні нецензурної лайки на адресу потерпілого, одночасно наніс йому ще один удар правою ногою в область тулуба зліва, після чого потерпілий почав втікати, однак ОСОБА_8 наздогнав його, повалив на землю та разом з ОСОБА_7 вони нанесли кожен по три удари ногами в область тулуба ОСОБА_10 .

Своїми вищезазначеними хуліганськими діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 грубо порушили громадський порядок і спричинили шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_10 у вигляді завдання йому травматичних набряків м`яких тканин грудної клітини та правої руки, травматичного набряку м`яких тканин лівої вушної раковини та саден і синців обличчя, які згідно висновку експерта № 22 від 11.02.2016 року, кваліфікуються як легкі тілесне ушкодження, які як у сукупності, так і окремо, спричинили незначні короткочасні наслідки на строк не більше, ніж шість днів.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора та обвинувачених, зокрема в останньому слові, які просили у задоволенні апеляційної скарги потерпілого відмовити; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судове рішення згідно із ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених у скоєному ними хуліганстві підтверджується сукупністю доказів, які зібрані по кримінальному провадженню, визнавальними показами обвинувачених, наданих у ході судового розгляду, та яким суд дав належну правову оцінку у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Згідно вимогам ст.337 КПК України судовий розгляд проведений в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Порушень ст.ст.349,370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Як вбачається із вироку суду, кримінальне провадження розглянуто у порядку ч.3 ст.349 КПК України, при цьому обвинувачені повністю визнали свою вину у скоєному, з роз`ясненням як обвинуваченим так і потерпілому наслідків такого розгляду, та порядком апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 на вирок суду першої інстанції містить у собі оскарження фактичних обставин кримінального правопорушення, що суперечить вимогам ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з журналу судового засідання та з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження від 26.05.2016 року, суд першої інстанції прийняв всі законні процесуальні дії відносно потерпілого ОСОБА_10 щодо розяснення йому вимог та наслідків ч.3 ст.349 КПК України, і ці розяснення йому були зрозумілими.

Отже доводи апеляційної скарги потерпілого на незаконність і невмотивованість вироку через невідповідність викладених в ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема його прав потерпілого а також щодо правильності кваліфікації, колегія суддів знаходить безпідставними.

Безпідставні також і доводи апеляційної скарги про те, що слідчим проігноровано його клопотання про повідомлення про стан досудового розслідування, дату, місце проведення та характер слідчих (процесуальних) дій, надання можливості брати у них участь, ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення таких дій, оскільки бажання про участь у слідчих (розшукових) діях потерпілий не порушував (принаймні матеріали кримінального провадження такого клопотання не містять).

Безпідставні і доводи апелянта про порушення його прав на ознайомлення з матеріалами провадження, та повідомлятися про закінчення досудового розслідування, оскільки слідчий повідомляв його про закінчення досудового розслідування, що у свою чергу передбачає і можливість для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (а.п.100). Більш того при розгляді кримінального провадження потерпілий зголосився на розгляд провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Необґрунтовані і доводи апеляції потерпілого щодо невручення йому копії обвинувального акту, оскільки кримінальний процесуальний закон вимог обов`язкового вручення такого процесуального документу потерпілому не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд під час підготовчого судового засідання безпідставно не розглянув його клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого що не відповідав вимогам ст.291 КПК України, а секретар судового засідання вніс до журналу дані про начебто його відмову від вказаного клопотання, колегія суддів знаходить неспроможними, оскільки потерпілий не тільки письмово відмовився від такого клопотання (а.п.28) але і не підтримав його під час підготовчого судового засідання, про що свідчить як журнал судового засідання так і технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження.

Разом з тим, колегія суддів при перевірці невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України констатує всі необхідні данні, зазначені у ньому, які висуваються законом для такого виду процесуальних документів.

Що ж стосується призначеного районним судом покарання, то воно призначено обвинуваченим у відповідності до ст.65 КК України, в межах санкції ч.2 ст.296 КК України, з урахуванням позиції сторони обвинувачення, думки потерпілого, який просив не застосовувати до обвинувачених суворого покарання, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного ними, даних про особи обвинувачених, згідно яких: ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, є приватним підприємцем, на обліку у лікарів нарколога та психіатра також не перебуває, має неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до ст. 66 КК України в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнав його щире каяття та добровільне відшкодування потерпілому моральної шкоди; ОСОБА_8 його щире каяття.

Згідно до ст. 67 КК України в якості обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 суд визнав рецидив злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом не встановлено.

На підставі сукупності вищезазначених обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку що виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , можливо з призначенням покарання у межах санкції ч.2 ст. 296 КК України та із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України.

Не вбачаючи підстав для зміни або скасування вироку, колегія суддів апеляцію по доводах потерпілого вважає за необхідне залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Суттєвих порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4