АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/1789/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/491/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2014 року за № 0005126, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області,

громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, не працює,

раніше не судимий, до затримання проживав без реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник, адвокат ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційних скаргах:
Прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю його ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року, обвинувачений ОСОБА_6 22 грудня 2014 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, перебуваючи за місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_1 , в приміщенні літньої кухні зазначеного домоволодіння, спільно з ОСОБА_9 , який тимчасово проживав у зазначеному домоволодінні, вживали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з приводу неправильного розподілу горілки, виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 схопив ОСОБА_6 за одяг, але останній відштовхнув його від себе. Після чого ОСОБА_9 , висловлючи погрози схопив зі столу кухонний ніж, яким почав погрожувати ОСОБА_6 . Але ОСОБА_6 зміг вихопити лівою рукою, оскільки є шульгою, ніж з рук ОСОБА_9 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Після чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю немає реальної загрози з боку ОСОБА_9 , який на той момент жодних дій не вчиняв, переклав ніж, який відібрав у ОСОБА_9 , в праву руку, виждав момент, коли ОСОБА_9 повернеться до нього спиною, і утримуючи ОСОБА_9 лівою рукою за ліве плече, зі спини, діючи умисно, з метою вбивства, наніс один удар ножом в область грудної клітини справа, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення грудей з ушкодженням правої легені, серцевої сорочки і верхньої порожнистої вени, яке супроводжувалося розвитком масивної внутрішньої і зовнішньої кровотечі, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Від отриманого поранення ОСОБА_9 помер на місці в проміжок часу 01-02 години 23 грудня 2014 року і причиною смерті стало колото-різане проникаюче поранення грудей з ушкодженням правої легені, серцевої сорочки і верхньої порожнистої вени, яке супроводжувалося розвитком масивної внутрішньої і зовнішньої кровотечі, що ускладнилось розвитком масивної крововтрати.

Вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 24 грудня 2014 року до набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: футболку чорного кольору, чорний светр (т. 1 а.к.п. 36), залишки змивів, кухонні ножі (т. 1 а.к.п. 41), зразки крові ОСОБА_6 , ножиці, одяг обвинуваченого ОСОБА_6 (джинси) (т. 1 а.к.п. 38,39), які зберігаються у камері схову Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області вирішено знищити.

В обґрунтування вимог своїх апеляційних скарг:
Прокурор у кримінальному провадженні посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не враховано, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та становить значну суспільну небезпеку.

А також апелянт зауважує, що суд першої інстанції не визнав в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_6 винним себе не визнав та пояснив, що в день, коли сталося кримінальне правопорушення, між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт та останній намагався вдарити його ножем. В подальшому він відібрав ніж у потерпілого, і коли ОСОБА_9 повернувся спиною, наніс йому удар в праву частину грудної клітини рукояткою ножа. При цьому, коли він пішов спати, залишаючи потерпілого на кухні, той перебував у задовільному стані, на здоров`я не скаржився, крові на ньому не було. Вранці він виявив труп ОСОБА_9 .

Як вважає апелянт, безпосередніх свідків вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення не було, а допитані в ході судового розгляду в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду пояснили, що обставини вбивства ОСОБА_9 їм не відомі, оскільки свідками цієї події вони не були.

Захисник, адвокат ОСОБА_7 звертає увагу на те, що фактично обвинувальний вирок суду ґрунтується на непрямих доказах, а саме, висновках судово-медичних експертиз, судово-цитологічної експертизи, медико-криміналістичної експертизи, які не дають відповіді на питання, чи винен ОСОБА_6 у вбивстві ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги учасниками судового провадження подані не були.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив скасувати вирок суду першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 більш суворе покарання; обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , заперечували проти апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, просили скасувати вирок суду як незаконний і необґрунтований та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні та захисника, адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як на думку колегії суддів, при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вимог, закріплених у статті 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 94 КПК України суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази по кримінальному провадженню, зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника не викликають сумнівів у правильності судового рішення та спростовуються зібраними у провадженні доказами, в тому числі поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував факт виникнення конфлікту між ним та ОСОБА_9 , а також нанесення ним потерпілому удару в праву частину грудної клітини ножем.

А вже після демонстрації судом першої інстанціїї в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту (т. 1 а.к.п. 126-130), проведеного 24.12.2014 року, за участю підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника, судово-медичного експерта ОСОБА_16 , обвинувачений визнав обставини на які вказував, а саме, механізм спричинення тілесних ушкоджень, надавши пояснення, що під час відібрання ножа у ОСОБА_9 лівою рукою, оскільки є шульгою, порізав вказівний палець та переклав ніж до правої руки. А коли ОСОБА_9 повернувся до нього спиною, як він подумав, нібито до плити за кочергою, він, утримуючи його лівою рукою, правою наніс один удар в праву сторону.

Всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, допитані в ході судового розгляду в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , хоча й не були очевидцями вчиненого кримінального правопорушення, однак надали суду першої інстанції достовірні покази та підтвердили факт проживання ОСОБА_9 в домоволодінні обвинуваченого, зловживання ними спиртними напоями та ведення антисоціального способу життя.

Як на думку колегії суддів, відсутність очевидців вбивства не спростовують висновки суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого у скоєні вбивства потерпілого ОСОБА_9 22.12.2014р., при цьому сам ОСОБА_6 неодноразово в судовому засіданні підтверджував, що після того, які пішли ОСОБА_11 та ОСОБА_17 з приміщення літньої кухні, він в на грунті сварки наніс удар ножем потерпілому ОСОБА_9 .

Водночас, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 за обставин, встановлених вироком судом, підтверджений дослідженими та викладеними у вироку доказами.

Той факт, що ОСОБА_6 умисно завдав ОСОБА_9 удар ножем, від якого потерпілий помер на місці події, підтверджується висновками судово-медичних експертиз (т. 1 а.к.п. 70-72, 73-75, 135), відповідно до яких смерть останнього настала від колото-різаного проникаючого поранення грудей з ушкодженням правої легені, серцевої сорочки і верхньої порожнистої вени, яке супроводжувалося розвитком масивної внутрішньої і зовнішньої кровотечі, що ускладнилось розвитком масивної крововтрати.

Крім іншого, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 також об`єктивно підтверджується протоколом огляду місця події від 23.12.2014 року (т. 1 а.к.п. 14-27), протоколом огляду трупа від 23.12.2014 року (а.к.п. 30-35), висновком судово-імунологічної експертизи № 58 (т. 1 а.к.п. 89-91), висновком судово-цитологічної експертизи № 64 від 29.01.2015 року (т. 1 а.к.п. 96-101), висновком медико-криміналістичної експертизи № 133-МК від 12.02.2015 року (т. 1 а.к.п.107-111), які хоча й не дають відповіді на питання, чи винен ОСОБА_6 у вбивстві ОСОБА_9 , як посилається захисник у свої апеляційній скарзі, однак сприяють більш детальному відтворенню обставин провадження та з`ясуванню вагомих деталей вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого, що висновок суду не відповідає обставинам провадження та доказам, які були встановлені і досліджені в ході судового розгляду, оскільки доведеність умислу на вчинення умисного вбивства потерпілого, крім показань обвинуваченого ОСОБА_6 про суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, підтверджується сукупністю усіх обставин, при яких було скоєно злочин, та котрі безумовно доводять той факт, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків та бажав їх настання, оскільки при нанесенні удару в життєво важливі органи потерпілому, він усвідомлював, що завдає йому тілесні ушкодження, що призведуть до його смерті.

Таким чином, в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, тобто характеризуючі об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких мають значення для провадження, а тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом.

У зв`язку з чим, твердження захисника ОСОБА_7 про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення є такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів.

При цьому, на думку колегії суддів, під час досудового розслідування та судового розгляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не допущено.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та обставинам кримінального провадження, внаслідок м`якості, то вони є безпідставними.

Так, вирішуючи зазначені питання, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином; характеристику особи обвинуваченого, який раніше не судимий (т. 1 а.к.п. 172), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.к.п. 173), фактично досяг пенсійного віку, посередньо характеризується за місцем проживання (т. 1 а.к.п. 175), вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а також врахував поведінку потерпілого, який спільно з обвинуваченим розпивав спиртні напої, та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння був ініціатором конфлікту між ними, погрожував обвинуваченому застосуванням ножа.

Проаналізувавши ці та інші обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість досягнення мети кримінального судочинства щодо обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України з відбуванням його в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставини, зазначені прокурором в апеляційній скарзі, суду першої інстанції були відомі та належною мірою прийняті до уваги при ухваленні оскаржуваного вироку. При цьому, враховуючи всі обставини провадження у сукупності, суд не визнав їх достатньо вагомими для призначення обвинуваченому покарання більш суворого, ніж було призначене фактично.

Колегія суддів погоджується з таким висновком і не знаходить достатніх підстав для посилення у зв`язку з даними обставинами призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2014 року за № 0005126, відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4