Справа № 521/8377/16-к
Провадження по справі1-кп/521/582/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 13 грудня 2013 року за № 0008410, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одесі, має середню освіту, працює без укладення трудового договору, не одружений, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , судимий:

1)14.02.2000 року Київським районним судом м. Одеси за ст. ст. 140 ч. 2, 140 ч. 3, 42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2)27.11.2001 року Іллічівським районним судом м. Одеси за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі; звільнений 14.09.2002 року за відбуттям строку покарання;

3)19.03.2003 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. ст. 307 ч. 2, 309 ч. 1, 263 ч. 1, 15,263 ч. 1, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

4)13.08.2007 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст. ст. ст. 309 ч. 2, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

5)11.03.2009 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст. ст. ст. 185 ч. 2, 309 ч. 2, 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 21.10.2011 року умовно-достроково на невідбутий строк 06 місяців 05 днів;

6)13.09.2013 року Київським районним судом м. Одеси за ст. ст. 289 ч. 2, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

-у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України,-

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 13 грудня 2013 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, скориставшись ключами ОСОБА_9 , з метою викрадення чужого майна проник до житла потерпілої ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_3 . Перебуваючи в квартирі, він заволодів ноутбуком «Samsung» вартістю 3690 грн. та фотоапаратом «Sony» вартістю 1000 грн., що належали потерпілій, яка в цей час зайшла до квартири. ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його присутність виявлена, діючи умисно, з корисливих спонукань, повторно, не звертаючи уваги на вимоги потерпілої зупинитися та повернути майно, покинув квартиру, відкрито викравши майно ОСОБА_8 , чим спричинив їй матеріальну шкоду на загальну суму 4690 грн.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні злочину не визнав і пояснив, що злочину не вчиняв, в квартирі потерпілої він не знаходився. 13 грудня 2013 року на прохання сестри ОСОБА_10 приїхав за вказаною нею адресою по АДРЕСА_4 , де також знаходився син потерпілої ОСОБА_11 . Між ним і ОСОБА_12 виникла суперечка, вони побилися, після чого він залишив квартиру, а ОСОБА_13 його супроводжувала до зупинки громадського транспорту. Вважає, що потерпіла і свідок ОСОБА_14 його оговорюють.

Не дивлячись на зазначену позицію обвинуваченого, його вина у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 13 грудня 2013 року в денний час, повернувшись з магазину додому виявила, що замок вхідної двері був зачинений іншим чином, ніж вона залишала, коли виходила. Вона вирішила, що у її відсутність додому прийшли син або дочка, і зайшла в квартиру. Пройшовши до коридору, почула шум позаду, обернулася і побачила ОСОБА_6 , який вибіг з кухні. З-під його верхнього одягу було видно електрошнур від ноутбуку, а в руках він утримував інше майно. ОСОБА_15 побіг з квартири, вона за ним, при цьому кричала, щоб його зупинити, кликала на допомогу, але він втік. Раніше ОСОБА_15 не знала, але добре його розгледіла та в подальшому впізнала при пред`явленні слідчим фотознімків. Пізніше виявила, що з квартири було викрадено ноутбук вартістю 3690 грн. та фотоапарат вартістю 1000 грн. Від сина ОСОБА_9 дізналася, що того дня він проводив час у компанії разом з ОСОБА_15 та його сестрою ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_15 побив його, забрав ключі від квартири і пішов разом з ОСОБА_13 . Під час переслідування ОСОБА_15 у дворі свого будинку вона затримала раніше незнайому ОСОБА_10 , оскільки на неї вказала присутня у дворі жінка як на особу, що прийшла у двір разом з викрадачем. До приїзду працівників міліції ОСОБА_10 пояснювала їй, що прийшла разом з братом ОСОБА_16 , тобто з ОСОБА_15 . Під час скоєння злочину добре роздивилась і запам`ятала ОСОБА_15 і не має сумнівів, що це був саме він.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що у грудні 2013 року з ОСОБА_10 , її братом ОСОБА_17 знаходився у своїх приятелів по АДРЕСА_4 , всі перебували у стані алкогольного сп`яніння. З причини раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_15 побив його і забрав ключі від квартири, з його слів, щоб принести води, після чого пішов разом з ОСОБА_13 . Через деякий час йому (свідку) зателефонувала сестра і повідомила, що їх квартиру пограбовано. Пізніше від матері потерпілої ОСОБА_8 він узнав, що в той день, повернувшись додому, вона застала там раніше незнайомого чоловіка, який викрав ноутбук та фотоапарат і втік. Переслідуючи цього чоловіка, у дворі вона затримала ОСОБА_18 . Також мати пояснювала, що добре роздивилася і запам`ятала грабіжника.

Пояснення свідка ОСОБА_9 про те, що обвинувачений забрав у нього ключі від квартири, узгоджуються з поясненнями потерпілої про обставини події, з яких видно, що вона не спостерігала слідів зламу на вхідних дверях, тобто дверний замок був відкритий винною особою саме ключем.

У зв`язку з неможливістю допиту свідка ОСОБА_14 , місце знаходження якої не встановлене, судом за клопотанням сторони обвинувачення відповідно до положень ст. 359 КПК України відтворено і досліджено звукозапис допиту цього свідка 23 грудня 2014 року в минулому судовому засіданні у цьому кримінальному проваджені, відповідно до журналу судового засідання, що міститься у матеріалах судової справи (справа 521/10416/14-к, т. 1, ар. 74-77). Згідно з показами свідка ОСОБА_14 , 13 грудня 2013 року вона побачила, як з крайнього під`їзду десятиповерхового будинку по вул. Щорса, приблизно в 10-и метрах від неї вибіг обвинувачений, ховаючи під верхнім одягом предмет сіро-сріблястого кольору, з якого звисав шнур. За ним з під`їзду вибігла потерпіла, яка кричала: «Ловіть крадія». Перебуваючи біля під`їзду вона також бачила на розі будинку жінку, яка викликала в неї підозру і за якою вона стала спостерігати. Коли обвинувачений вибіг з під`їзду, ця жінка стала швидко уходити, але вона разом з потерпілою затримали її. В подальшому при проведені впізнання особи по фотокарткам вона впізнала обвинуваченого як особу, що вибігав з під`їзду.

В судовому засіданні обвинувачений наголосив, на розбіжностях в показаннях потерпілої і свідка ОСОБА_19 щодо кольору викраденого ноутбука: потерпіла вказувала про викрадення ноутбуку чорного кольору, а ОСОБА_20 показала, що викрадач ховав під одягом предмет сіро-сріблястого кольору. Суд вважає, що такі розбіжності обумовлені особистим сприйняттям свідка того моменту, який вона спостерігала, до того ж у потерпілої було викрадено не лише ноутбук, а і фотоапарат. Тому відсутні підстави для визнання показів свідка недостовірними. При цьому суд зважає на те, що особа людини, яку спостерігала свідок, не викликала у неї ніякого сумніву. Деменьска впевнено вказала на ОСОБА_15 як на особу, що вчинила злочин, при цьому давала такі покази в судовому засіданні в присутності обвинуваченого, і він та захисник скористалися правом брати участь у допиті цього свідка.

Під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_8 при пред`явленні фотознімків впізнала ОСОБА_6 як особу, якою скоєно грабіж 13 грудня 2013 року (справа 521/10416/14-к, т. 1, ар. 20-21).

При проведенні аналогічних слідчих дій ОСОБА_6 впізнали: свідок ОСОБА_9 - як особу, що витребувала у нього майно - ключі від квартири (справа 521/10416/14-к, т. 1, ар. 45-46), а свідок ОСОБА_14 як особу що вибігав з будинку потерпілої 13 грудня 2013 року після скоєння злочину (справа 521/10416/14-к, т. 1, ар. 71-72).

Вартість викраденого майна підтверджується поясненнями потерпілої, копією фіскального чеку (справа 521/10416/14-к, т. 1, ар. 22, 47) і стороною захисту в судовому засіданні не оспорювалась.

Всі викладені докази узгоджуються між собою, будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність цих доказів, не встановлено. Підстави для обмови обвинуваченого потерпілою або зазначеними свідками відсутні.

Надані стороною обвинувачення докази доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину. Вони узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у їх достовірності. Навпаки, доводи обвинуваченого щодо його обмови з боку потерпілої і свідка ОСОБА_14 не обґрунтовані будь-якими доказами і є безпідставними.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував свою участь у скоєнні злочину, посилаючись при цьому на покази свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .

Так, свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 її брат. Взимку кілька років тому вона разом з ОСОБА_23 знаходились в гостях у приятелів, куди пізніше на її прохання прийшов ОСОБА_15 . Якийсь час ОСОБА_15 і ОСОБА_11 розмовляли в кімнаті, після чого вона проводила ОСОБА_15 до маршрутного таксі, а сама пішла до будинку Подлєсного, щоб зустрітися з ним. У дворі будинку ОСОБА_11 була затримана жінкою, яка звинуватила її у крадіжці та викликала міліцію.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_24 її співмешканець. Зі слів ОСОБА_15 їй відомо, що у телефонній бесіді його сестра ОСОБА_10 поскаржилася на хлопця на ім`я ОСОБА_25 . За просьбою ОСОБА_13 він заступився за неї, в результаті у нього виник конфлікт з ОСОБА_25 .

Аналізуючи зазначені пояснення, суд приймає до уваги, що пояснення свідка ОСОБА_22 в цілому не вплинули на доказову базу. Що стосується пояснень ОСОБА_21 , то суд вважає їх такими, що не відповідають дійсності і дані з метою допомогти уникнути кримінальної відповідальності обвинуваченому, який є близьким родичем (братом) свідка. Вони протирічать як поясненням обвинуваченого (в частині, що стосується бійки з ОСОБА_11 ), так і іншим дослідженим і визнаним судом достовірними доказам.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 винний у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна шляхом грабежу, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів проти власності та пов`язаних з незаконним обігом наркотиків. Новий злочин скоїв в період іспитового строку, через нетривалий час (два місяці) після винесення попереднього вироку. Зазначені обставини свідчать про стійку антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого.

ОСОБА_6 має ряд хронічних хвороб, в тому числі і тяжких, з приводу яких перебуває на обліку в медичних установах (справа 521/10416/14-к, т. 1, ар. 27, 95, 138-139), визнаний інвалідом 3 групи, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК. Зі слів обвинуваченого, він працює без укладення трудового договору механіком з ремонту автомобілів. За місцем попереднього ув`язнення (СІЗО № 21) характеризується посередньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , його хворобливий стан здоров`я.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких. Крім того суд враховує особу винного, наявність пом`якшуючої і відсутність обтяжуючих покарання обставин і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у вигляді позбавлення волі. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком.

До обвинуваченого ОСОБА_6 застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою з 10 листопада 2014 року до 28 січня 2016 року (справа 521/10416/14-к, т. 1 ар. 17, та. 2 ар. 93) і цей час відповідно до положень ст. 72 КК України необхідно зарахувати у строк відбутого ним основного покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До початку судового розгляду у справі потерпілою не було пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого, як того вимагає ч. 1 ст. 128 КПК України. Тому її усні вимоги про стягнення з ОСОБА_6 спричиненої злочином шкоди не можуть бути розглянуті в рамках судового провадження, що не позбавляє потерпілу права звернутися з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2013 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

До набрання вироком законної сили мірою запобіжного засобу відносно ОСОБА_6 залишити домашній арешт із забороною залишати житло за адресою АДРЕСА_2 в період з 21 години однієї доби до 06 години наступної доби.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбутого ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 10 листопада 2014 року до 28 січня 2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1