Провадження № 1-кс/201/6486/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001044, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2016 року, та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0001044 та зобов`язати розглянути його клопотання у цьому кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що рішення про закриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення прийнято фактично без проведення належного досудового розслідування та без вирішення поданих ним клопотань від 05 травня та 24 травня 2016.

Скаржник викликався у судове засідання через адміністрацію місця попереднього ув`язнення, однак останній доставлений до суду не був, що з урахуванням ч. 6 ст. 9 КПК України дозволяє суду застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення у ній в розумні строки.

Прокурор до суду надав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні скарги та надав матеріали кримінального провадження № 0001044 для дослідження.

Суд безпосередньо дослідивши матеріали скарги та матеріали досудового розслідування № 0001044, приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постановою слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року було закрито кримінальне провадження № 0001044 від 15.04.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим були виконані не повністю.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 30 травня 2016 висновок про встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, слідчий обґрунтував тим, що під час досудового розслідування факт вчинення суддями Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України не знайшов свого підтвердження.

Так, скаржник посилається на те, що він звертався до прокуратури Дніпропетровської області з клопотанням від 05 травня 2016 року (вих. № Т-35) та від 24 травня 2016 року (вих. № 80/2-Т-106/16-к). Проте ці клопотання органом досудового розслідування розглянуто не було. Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено наявності цих клопотань, а тому органу досудового розслідування потрібно перевірити надходження таких клопотань до прокуратури Дніпропетровської області та їх вплив на розслідування у кримінальному провадженні, за наслідками чого прийняте обґрунтоване процесуальне рішення. До того ж, у оскаржуваній постанові слідчий посилається на те, що факт незаконного тримання під вартою ОСОБА_3 перевірявся у кримінальному провадженні № 0000032, у якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру та обвинувальний акт стосовно якого направлено до суду. Проте підтвердження цього у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001044, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, не були дотримані вимоги чинного кримінально процесуального закону щодо травня 2016 року, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Ураховуючи , що слідчим суддею у мотивувальній частині ухвали вказано про необхідність вирішення питання щодо з`ясування надходження до прокуратури Дніпропетровської області клопотань скаржника та їх розгляду, а також зважаючи на те, що при розгляді скарги на постанову про закриття кримінального провадження слідчий суддя перевіряє повноту і законність саме прийнятого процесуального рішення, підстав для задоволення решти вимог скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 від 30 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001044, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2016 року, скасувати.

Матеріали кримінального провадження направити до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001044.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1