СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/9506/16-к
пр. № 1-кп/759/653/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002802 за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

ОСОБА_6 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 , 14.03.2016р., приблизно в 14 годин 20 хвилин, знаходячись у приміщенні торгівельного павільйону № 14, розташованого біля території ринку «Троїцький» по пр. Палладіна, 21 в м. Києві, намагався таємно викрасти чуже майно, яке належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_7 , однак не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Так, ОСОБА_3 , 14.03.2016р., приблизно в 13 годин 30 хвилин, прибув до магазину з продажу одягу та взуття, розташованого в павільйоні № НОМЕР_1 біля території ринку «Троїцький» по пр. Палладіна, 21 в м. Києві. Знаходячись в торгівельному залі даного магазину, ОСОБА_3 вирішив вчинити крадіжку чужого майна, яке належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_7 .
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, яке належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , приблизно в 14 годин 10 хвилин, 14.03.2016р., продовжуючи знаходитись в приміщенні торгівельного залу вказаного магазину, взяв зі стелажу кросівки з логотипом «Adidas», арт. WP 127-26, розміру 41, синього кольору, вартістю 899 грн., та скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, від`єднав бірку з цінником та одягнув ці кросівки на ноги. Одночасно з цим, з метою уникнення викриття своїх злочинних дій, ОСОБА_3 власне старе взуття сховав на стелажі з товарами.
Маючи намір таємно викрасти вказане чуже майно, яке належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_7 , та розпорядитися ним на власний розсуд, ОСОБА_3 , приблизно в 14 годин 20 хвилин, 14.03.2016р., не розрахувавшись за взуття, направився до виходу з магазину, виконавши таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак довести злочин до кінця ОСОБА_3 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками магазину разом з наявним при ньому чужим майном, яке належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_7 та яке він намагався таємно викрасти.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України, не визнав та показав, що 14.03.2016р., приблизно о 11 год. 00 хв. зайшов до магазину і почав дивитися взуття з останнього ряду, дійшовши до третього ряду. Потім взяв кросівки і йому зателефонували. Він вирішив дійти до першого ряду і подивитися чи варто взагалі щось дивитися та витрачати час, адже пройшовши рядів десять вподобав лише дані кросівки. Він поставив своє старе взуття під стілець і пішов до першого ряду. З другого ряду вже починаються каси, а з першого сходи, на яких стояла охорона. Вони його покликали до кімнати, де дві години пропонували купити дані кросівки. Він їм відповів, що купить, якщо вибере які саме, а ці купувати не буде. Після цієї відповіді, вони його запитали, чи викликати міліцію, на що він відповів викликати. Також він зауважив, що цінник на взуття даного магазину знаходиться на підошві, а бірка на язичку.

Крім цього ОСОБА_3 показав, що обирав взуття близько хвилин 30, адже у магазині дуже великий асортимент, і о 12 годині його завели у підсобне приміщення, а міліція приїхала ближче до двох годин дня. Жодного цінника він не знімав, а просто взув кросівки. За каси також не виходив. Своє взуття поставив під стільцем, який знаходився у четвертому ряді, щоб не заважали нікому на проході. Після того, як пройшов третій, другий та підходив до першого ряду його затримали і повели до підсобного приміщення. З собою у нього кошти були, адже він працював на той момент і фінансових проблем у нього не було. Місце вчинення злочину зазначене в обвинувальному акті відповідає дійсності, а от час зазначений у ньому це час затримання, коли приїхала міліція, а не час вчинення злочину. Кросівки він не крав, а взув лише поміряти.

Вина ОСОБА_3 у скоєних кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України підтверджується показаннями потерпілої та свідків.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що 14.03.2016 року обвинувачений обрав взуття, але на касу віднести відмовився, сказавши, що ще буде обирати. Обирав півтори години, як вона потім зрозуміла, щоб її працівниці втратили пильність. Він півтори години ходив в одних кросівках. Дівчина-консультант відійшла до інших людей для надання консультації, коли повернулася його вже не було. Обвинуваченого затримали на сходах, після чого вона зателефонувала до охоронної фірми. Чоловік, який затримував не охоронець, а людина яка допомагає стежити за порядком у магазині. Вона сиділа за касою, коли даний чоловік пройшов каси, вийшов з магазину і його затримали. Чоловік сказав, що він не мав наміру красти, але його затримали коли він вже вийшов з магазину. Поки не приїхала служба охорони вони даного чоловіка у дверях тримали. Після того, як приїхала охорона, вони почали шукати його взуття у якому він зайшов до магазину, адже він не міг зайти босий. Його взуття знайшли на нижній полиці за стільцем з напханими у середину папером з під нових кросівок. Консультант допомагала ОСОБА_3 , а також спостерігала за ним і після того, як він почав виходити, повідомила її про це. Старе взуття було важко знайти, вже коли приїхав « ОСОБА_8 » вони почали шукати його взуття, щоб перевзути обвинуваченого, але той мовчав і не казав де воно. Вони знайшли його у залі і після чого він перевзувся у своє. Дата, час, місце вчинення злочину зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Він відкрив двері, ступив за межі магазину і тільки тоді вона сказала його затримати.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що працює продавцем-консультантом у магазині взуття, по можливості також виконує функцію охоронця, оскільки їх охоронна фірма «Вен Бест» приїжджає лише за викликом. 14.03.2016 року до магазину зайшов обвинувачений і коли виходив з нього, то він помітив, що той у новому взутті, хоча заходив у старому. Він стояв у дверях, а обвинувачений пройшов повз каси та почав підніматися по сходах, він не надав можливості даному чоловіку вийти. Після чого було викликано « ОСОБА_8 » і як згодом стало відомо, даний чоловік перезувся. Так як він не має повноважень затримувати, то просто не дав цьому чоловіку вийти з магазину. На нових кросівках, в яких виходив обвинувачений не було ніяких бірок, просто було видно, що взуття нове. На новому взутті у магазині де він працює на взутті наклеєний цінник, який дуже легко знімається. Своє власне взуття, як йому потім повідомили, чоловік поставив на місце нового взуття, яке взув. Те взуття в якому чоловік виходив він впізнав, адже асортимент магазину знає. Фактичні обставини справи зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_10 (Татарук) в судовому засіданні показала, що працює у магазині продавцем-консультантом. 14.03.2016 року побачила обвинуваченого, коли він вже був у кросівках і стояв біля дзеркала. Вона підійшла до нього і запропонувала свою допомогу на що він відмовився і вона пішла до інших людей. Коли вже було багато людей у залі, вона побачила, що він прямує на вихід, а його взуття ніде не має. Після чого сказала охоронцю перевірити обвинуваченого, чи він заплатив, чи ні. Коли його затримали, обвинувачений почав казати, що він хоче вийти подумати чи брати дані кросівки. Згодом найшли його кросівки, які знаходилися на полиці за стільцем заховані. Він обирав взуття близько години. Така поведінка як у нього не притаманна звичайним покупцям, адже людина вибирає та купує і якщо хоче вийти у новому взутті на вулицю, то запитує про те, чи можна пройти до каси у новому взутті, після чого продавці-консультанти проводять дану людину до каси і повідомляють охоронця про те, що людина взуття оплатила і тоді тільки людина може вийти з магазину. Обвинувачений до неї не звертався і не прохав надати йому консультації. Затримали обвинуваченого на сходах, коли він вже хотів вийти і двері були відчинені. Каси він пройшов не заплативши.

Крім показань потерпілої та свідків вина ОСОБА_3 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України об`єктивно підтверджується наступним:

-протоколом огляду місця події від 14.03.2016р. згідно якого у ОСОБА_3 було вилучено кросівки «Адідас» синього кольору, 41 розмір, а також оглядаючи дерев`яний стенд №9 на нижній полиці, були виявлені чоловічі черевики чорного кольору, які належали ОСОБА_3 , а.п.42-47;

-постановою про визнання речових доказів від 28.04.2016р. а.п.49;

-накладною №8 від 27.02.2016р. щодо вартості кросівок а.п.49-А;

Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який стверджує, що не намагався викрасти кросівки, а тільки приміряв їх та хотів пройтись, то суд до цих показань ставиться критично і вважає, що обвинувачений намагається ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене.

Вищевказані показання ОСОБА_3 повністю спростовуються показаннями потерпілої по справі ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), які показали, що затримали обвинуваченого вже на виході, коли він пройшов повз касу і не оплатив вартість кросівок. Показання потерпілої та свідків узгоджуються між собою і не викликають у суду сумніву в їx достовірності у встановлених судом діянь обвинуваченого, оскільки вони послідовні, не протирічні i підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказами.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд знаходить винуватість обвинуваченого доведеною повністю.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України правильно, як закінчений замах на таємне викрадення чужо майна (крадіжка).

Вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено і вважає за необхідне обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі.

Поряд з цим, суд з врахуванням фактичних обставин по справі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, не працює, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, знаходить за можливе його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, обравши йому міру покарання не пов`язану з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі згідно ст.75 КК України.

Речові докази по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки,

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та згідно ст.76 КК України зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Речові докази по справі: кросівки «Адідас» синього кольору, 41 розмір, які знаходяться в ОСОБА_7 - повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ: ОСОБА_1