АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1044/16 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 625/530/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коломацького районного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с.Мирошниківка Коломацького району Харківської

області, громадянин України, не одружений, не працюючий,

раніше неодноразово судимий, останній раз 5 лютого 2011 року

Коломацьким районним судом Харківської області за ч.3 ст.185

КК України до 4 років позбавлення волі. 23 січня 2015 року

рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 січня

2015 року звільнений із місць позбавлення волі умовно-

достроково, на невідбутий строк, 19 днів, зареєстрований за

адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживав в с.Гришкове Коломацького

району.

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Строк відбуття покарання відраховано з моменту фактичного взяття ОСОБА_7 під варту після звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням по справі експертиз, в сумі 2210 гривень 40 коп.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тім, що 28 жовтня 2015 року, близько 23-00 годинии, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , де на подвір`ї знаходився автомобіль «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , з незачиненими на замок дверцятами. Відчинивши задню дверку вказаного автомобіля, із салону викрав грошові кошти в сумі 1500 гривень 00 коп., що знаходились в гаманці, та продукти харчування, всього на загальну суму 1971 гривню 88 копійок.

На вказане судове рішення обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.185 КК України, зменшити розмір призначеного судом покарання та застосувати ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. При цьому вказує на порушення судом норм матеріального права, оскільки в його діях кваліфікуюча ознака, проникнення у сховище, відсутня. На подвір`я потерпілої він проник шляхом вільного доступу, вхід сторонніх осіб до домоволодіння був вільним. Автомобіль знаходився на подвір`ї, був не замкнений, який не являється місцем чи територією, відведеною для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, його призначення перевезення людей. При призначенні покарання за ч.2 ст.185 КК України просить врахувати характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що на даний час він перебуває у цивільному шлюбі з особою, яка потребує лікування, злочин вчинив під впливом тяжкої життєвої ситуації.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують участники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченного ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченннячм даних про особу обвинуваченого. Визначена судом процедура судового розгляду проведена після отримання відповідних розписок від обвинуваченого, потерпілої, прокурора. Однак, на думку колегії, висновок щодо доведенності вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, суд не обгрунтував.

Із показань обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна він зайшов шляхом вільного доступу. Також шляхом вільного доступу, відчинивши задню дверку, він проник у салон автомобіля «ВАЗ-2107», який, із незачиненими на замок дверцятами, знаходився на подвір`ї домоволодіння та викрав із салону майно потерпілої.

За вироком суду, обвинувачення, визнане судом доведенним, також містить посилання на вільний доступ до територіїї домоволодіння потерпілої ОСОБА_9 та до салону автомобіля. Проте, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою, проникнення у сховище, суд не дав будь-якої оцінки в цій частині обвинувачення, не привів мотиви висновків про наявність чи відсутність такої ознаки в діях обвинуваченого. При таких обставинах, допустив порушення вимог ст.370 К України про необхідність обгрунтування своїх висновків на підставі з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до ст.94 КПК України доказами.

При таких обставинах, суд не забезпечив обвинуваченому його право на розгляд кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України, порушив його право на захист, передбачене ст.20 КК України, не забезпечив доведенність вини обвинуваченого в порядку, передбаченому КПК України, порушив вимоги ч.1 ст.17 КК України, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону України.

Таким чином, оскільки обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення суд дослідив з порушенням вимог ч.3 ст.349 КПК України, допустив вказані вище порушення цього кодексу, що перешкодило суду прийняти законне та обгрунтоване рішення, таке рішення підлягає скасуванню.

Наведені підстави скасування вироку, на підстваві ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлюють прийняття рішення судом апеляційної інстанції, оскільки докази щодо конкретних обставин справи судом не досліджувались, ч.2 ст.185 КК України обвинуваченому не вмінялась. При таких обставинах, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково, в частині необхідності скасування вироку з наведених вище підстав.

Оскільки вирок скасовується в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, апеляційний суд при призначенні нового судового розгляду не вправі вирішувати наперед питання, поряд з наведеними в ч.2 ст.415 КПК України, питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Коломацького районного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_3