Справа №1-50/10 06.05.2010 06.05.2010 06.05.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-217/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Ітрін М.В.
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючої Куценко О.В.

суддів: Гребенюк В.І., Дзюби Ф.С.,

при секретарі - Трофименку

за участю прокурора Омеляна В.М.,

засудженого ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2010 року, яким:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимого

- засуджено за ч. 2 ст. 286 КК 3-х років позбавлення волі з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 31199,70 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області судові витрати в сумі 3407,45 грн.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

23.12.2007р. близько 1900 години, засуджений ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Мітсубісі Паджеро», рухаючись по автошляху М-23 Ульянівка Миколаїв в районі повороту на с. Баловне Новоодеського району, грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «Б», 12.1, 12.2, 12.3 та 13.1 ПДР України, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування автомобілем та не контролював його рух, не вибрав безпечну швидкість для свого автомобіля, не дотримався безпечної дистанції та своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Москвич 2140», який рухався попереду, в попутному напрямку під керуванням ОСОБА_4 та здійснював поворот ліворуч.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_5 отримав чисельні тяжкі тілесні ушкодження від яких помер на місці.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок районного суду скасувати, постановивши свій вирок, яким призначити йому більш мяке покарання з застосуванням ст. 69 КК України, так як на його думку при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував обставини, що помякшують його вину, а саме: щире каяття в скоєному, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та непрацюючої дружини, часткове відшкодування завданої шкоди та позитивні характеристики.

В апеляції потерпіла ОСОБА_3 просить вирок районного суду скасувати, постановивши новий вирок, яким призначити засудженому ОСОБА_2 більш суворе покарання. Посилається на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєного злочину, а також на те, що засуджений ОСОБА_2 не визнавав своєї вини, а завдані збитки почав відшкодовувати лише через 2 роки.

В запереченнях на апеляцію потерпілої засуджений ОСОБА_2 просить залишити апеляцію потерпілої без задоволення.

На його думку посилання потерпілої на відсутність відшкодування завданих збитків з моєї сторони є безпідставним, оскільки він неодноразово пропонував грошову допомогу не великими сумами але потерпіла постійно відмовлялася отримувати гроші.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_2 та потерпілу ОСОБА_3, які підтримали доводи своїх апеляцій, думку прокурора, який просив апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково та виключити з мотивувальної частини посилання на порушення п. 2.3 «б» ПДР, а в іншій частині вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляція потерпілої ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, вина засудженого ОСОБА_2 у скоєнні злочину, за який його засуджено апелянтами не заперечується, як і не заперечується кваліфікація його дій за ст. 286 КК України.

Разом с тим, незважаючи на те, що скасовуючи вирок суду та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України зазначила, що органи досудового слідства і суд обвинувачували ОСОБА_2 в порушення п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, який стосується правил експлуатації транспорту, що згідно ч.2 ст. 286 КК України є самостійним діянням і це порушення з боку ОСОБА_2 слід належним чином мотивувати, знову в мотивувальній частині послався на цей же пункт і знову не мотивував в чому це порушення проявилося.

Тому, при таких обставинах посилання суду на порушення, передбачене п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_2 з мотивувальної частини вироку слід виключити.

Що стосується покарання, то воно ОСОБА_2 призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65-67 КК України, тобто з урахуванням ступені суспільної небезпечності скоєного, даних про особу винного та обставин, що помякшують покарання, в тому числі і тих, на які посилається апелянт.

Підстав для призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання потерпілої на призначення засудженому занадто мякого покарання,

Так як під час судових дебатів прокурор запропонував призначити ОСОБА_2 основне покарання у виді трьох років позбавлення волі і з цим повністю погодилася потерпіла.

Згідно вимог ст. 348 КПК України потерпіла має право подати апеляцію на вирок суду, але в межах вимог, заявлених нею в суді.

Вимоги заявлені в апеляції виходять за межі вимог, які потерпіла заявила в суді, а тому не можуть бути задоволеними.

Керуючись ст. ст. 365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду на порушення п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху. В іншій частині апеляцію засудженого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2010 року відносно ОСОБА_2, без змін.

Головуюча

судді: