Дата документу Справа № 219/6750/2014-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/846/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 219/6750/14-к Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002531 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 7.10.2013 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст. ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, ухвалою Торезького міського суду Донецької області від 27.06.2014 року звільнений від покарання згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8.04.2014 року,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком на 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 24.09.2014 року приблизно об 11.30 годині ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, перебуваючи у дворі домоволодіння АДРЕСА_2 , де розташована «СТО», в момент перебування потерпілого ОСОБА_8 в приміщенні літньої кухні за вказаною адресою, побачив мобільний телефон потерпілого на землі біля дверної лутки літньої кухні та шляхом вільного доступу підняв телефон з землі і поклав його до своєї кишені, тобто таємно викрав мобільний телефон потерпілого марки «Nokia 6500с», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 461 грн. 40 коп., з сім-картою оператора «МТС», яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, після чого з викраденим мобільним телефоном втік, та розпорядився ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 461 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого та фактичні обставини скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, вважає, що вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2015 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі ст. 409 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів до реального позбавлення волі, відбував покарання в місцях позбавлення свободи, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, знову вчинив злочин з корисливих мотивів, незважаючи на молодий та працездатний вік не працює.

Факт позитивної характеристики за місцем мешкання ОСОБА_7 та щире каяття, не може бути врахований судом, як підстава для призначення покарання у вигляді арешту та буде слугувати виправленню засудженого, оскільки ОСОБА_7 має неодноразові судимості, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, що вказує на неможливість виправлення останнього без відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Факт відшкодування шкоди ОСОБА_7 , та те, що він має на утриманні неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , 1997 року народження та доньку ОСОБА_10 , 2014 року народження, яка народилась в цивільному шлюбі, також знаходження на утриманні дочки його цивільної дружини ОСОБА_11 , 2012 року народження, не може бути врахований судом, як підстава для застосування строку встановленого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді арешту при призначенні покарання, оскільки сам факт відшкодування шкоди здійснився в процесі досудового розслідування, а саме працівниками міліції було знайдено та вилучено крадене майно, яке було повернуто потерпілому. Те, що він має на утриманні дітей не свідчить про те, що обвинувачений дійсно їх матеріально забезпечує, оскільки останній ніде не працює, а також не спростовує той факт, що це буде перешкодою для вчинення обвинуваченим у майбутньому нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегія суддів не перевіряє і не досліджує питання про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів і правильність кваліфікації його дій, оскільки в апеляції вирок в цій частині не оскаржується.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також обставини правопорушення і обрав розмір і вид покарання в межах санкції статті обвинувачення, яке відповідає тяжкості скоєного. Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і не є таким, що явно не відповідає тяжкості вчиненого злочину через м'якість. Колегія судів не вбачає достатніх підстав до задоволення апеляції і призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, оскільки обставини, на які посилається апелянт, зокрема, на неодноразові судимості за вчинення тяжких корисливих злочинів, офіційного не працевлаштування обвинуваченого, через що не можуть бути враховані в якості обставин, що обтяжує покарання.
Колегія суддів не вбачає достатніх підстав до скасування вироку щодо ОСОБА_7 і призначення йому більш суворого покарання з підстав, що наведені в апеляції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4