Справа №1-02/43/10 20.04.2010 20.04.2010 20.04.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11 204/2010 року Головуючий суду першої
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України інстанції ОСОБА_1
Доповідач апел. ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Дзюби Ф.С.,

суддів Кателіна В.П., Пісного І.М.,

за участю прокурора Омеляна В.М.,

засудженого ОСОБА_3,

потерпілої - ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією захисника засудженого ОСОБА_3 ОСОБА_6 Л.М. на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимий:

09.09.2008 р. Миколаївським районним судом Миколаївської області за ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, від відбування покарання звільнений на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки;

засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України на 04 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 02 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської від 09.09.2008 р., остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 04 роки 02 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 02 роки.

Згідно вироку суду, ОСОБА_3 визнаний винним в тому, що 25 липня 2009 р., близько 02 години, керуючи мотоциклом марки «Восход-3М» без державних реєстраційних номерів, рухаючи по сухому чистому асфальтовому дорожньому покриттю по вулиці Центральної в с. Ясна Поляна Миколаївського району, Миколаївської області, порушуючи п. 2.3. «б» та п. 12.3. Правил дорожнього руху України, відвернув увагу від управління мотоциклом, не знизив швидкість при перешкоді руху, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_7, яка рухалася по краю проїжджої частини дороги. В результаті скоєної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_7К отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

В апеляції захисник ОСОБА_3, ОСОБА_5 не оспорюючи обставин скоєного ним злочину і вірність кваліфікації, просить суд апеляційної інстанції змінити вирок суду першої інстанції, застосувавши до нього більш мякше покарання посилаючись на те, що батько підзахисного боліє туберкульозом, сам ОСОБА_3 позитивно характеризується, на даний час навчається в суднобудівному ліцеї, виріс без матері. В заперечені на апеляцію потерпіла ОСОБА_4 просить апеляцію залишити без задоволення

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 які просили задовольнити апеляцію, потерпілу ОСОБА_4, яка просила залишити апеляцію без задоволення, думку прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляцію без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виводи суду про наявність вини у ОСОБА_3 в скоєному злочині за вказаними у вироку обставинами, підтверджена зібраними методом дослідженні в судовому засіданні доказів, яким надана належна правова оцінка і правильна кваліфікація скоєного злочинну за ст. 286 ч. 2 КК України. В судовому засіданні ОСОБА_3 вину свою визнав повністю.

Дії засудженого вірно кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

При визначені міри покарання ОСОБА_3, суд, відповідно до вимог ст. 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного, обставини які помякшують покарання, визнання вини, позитивну характеристику за місцем проживання, щиросердечне каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди, а також те, що засуджений вчинив злочин в період іспитового строку.

Врахувавши дані про особу засудженого, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції, як просить захисник засудженого в своїй апеляції. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, тому підстав для зміни вироку, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2010 року відносно ОСОБА_3 - без зміни

Головуючий:

Судді: