"07" вересня 2015 р.
судді ОСОБА_1 , який залишився у меншості при ухваленні вироку від 07 вересня 2015 року щодо ОСОБА_2 (справа № 357/222/15, провадження № 11-кп/780/704/15).
Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та засуджено за цією статтею до 3 років і 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від відбування зазначеного покарання із випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю в один рік.

ОСОБА_2 засуджено за те, що він 19.08.2012, близько 03 години 20 хвилин, біля кафе «Корчма» в м. Тараща Київської області по вул. Богдана Хмельницького, 2-а, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_3 , із необережності вчинив вбивство останнього, завдавши йому кулаком правої руки удар в область підборіддя, внаслідок чого ОСОБА_3 помер, хоча смерть не охоплювалась умислом обвинуваченого.

Вважаю, що у колегії суддів за результатами розгляду апеляційних скарг, заслуховування показань учасників судового провадження та дослідження доказів, не було підстав для ухвалення зазначеного вироку.

Щодо можливості кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України у суді апеляційної інстанції.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і саме це обвинувачення було предметом розгляду у суді першої інстанції. За результатами цього розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

За змістом апеляційних скарг прокурора, представника потерпілих та самих потерпілих незаконність вироку суду першої інстанції полягала саме у неправильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України і висловлювалось прохання про ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України із призначенням покарання за цією статтею.

Апеляційна скарга захисника також стосувалась засудження за ч.1 ст.125 КК України із посиланням на необґрунтованість засудження за цією статтею.

Із урахуванням наведеного, та відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України про перегляд судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості ухвалити вирок про засудження ОСОБА_2 за ч.1 ст.119 КК України, а саме за обвинуваченням від якого він не захищався ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції.

Щодо неможливості ухвалити вирок внаслідок неповноти судового розгляду.
За результатами розгляду даного кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до вироку, судом першої інстанції була встановлена відсутність прямого причинного зв`язку між діями обвинуваченого та смертю потерпілого.

Вважаю, що колегією суддів не у повному обсязі були досліджені обставини злочину, які би давали підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України та спростували би доводи апеляційних скарг про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України. Так, при наявності відповідного клопотання прокурора, судом апеляційної інстанції не були досліджені висновки судово-медичних експертиз, не допитані експерти, в тому числі і в частині їхніх висновків про настання смерті внаслідок травми, яка утворилась від дій обвинуваченого.

Відповідно до ст.25 КК України, необережне вчинення злочину може проявлятися у виді злочинної недбалості чи у виді злочинної самовпевненості. У ході розгляду даного кримінального провадження питання про наявність в діях ОСОБА_2 указаних форм необережності не з`ясовувалось ні шляхом допиту самого ОСОБА_2 , ні шляхом дослідження інших доказів. Висновки суду про те, що ОСОБА_2 не передбачав і не міг передбачити наслідків що настали, суперечить змісту ст.25 КК України і не узгоджується із рішенням про необхідність його засудження за ч.1 ст.119 КК України.

Наявність указаної неповноти судового розгляду, була перешкодою для ухвалення вироку апеляційним судом.

Щодо необґрунтованого застосування ст.75 КК України.
Вважаю, що колегія суддів прийшла до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням без врахування положень ст. 65 і ст.75 КК України.

Із урахуванням обставин вчинення злочину та даних про особу обвинуваченого підстави вважати те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування ним покарання відсутні.

Посилання на те, що обвинувачений розкаявся у вчиненні злочину, не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки він не визнав свою вину у вчиненні злочину, а матеріали справи не містять будь-яких даних які би указували на його каяття.

Із наведених вище міркувань, не погоджуюсь із рішенням більшості в колегії суддів і вважаю за необхідне викласти окрему думку.

07.09.2015
Суддя, який залишився
у меншості ОСОБА_1 .