Ухвала іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
секретаря ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000008 за касаційними скаргами прокурора, засудженого та захисника ОСОБА_5 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 30 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бакша Савранського району Одеської обл., мешканця АДРЕСА_1 , такого що немає судимості в силу ст. 89 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання 12 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 30 липня 2015 року вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційних скаргах прокурор і засуджений ставлять питання про скасування вироку та ухвали суду, призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Засуджений вказує, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено неповноту судового розгляду. Стверджує, вирок суду обґрунтовано недопустими доказами, які здобуто шляхом здійснення на нього фізичного тиску. Зокрема, після затримання, до нього застосовано фізичне насилля, про що свідчать отримані тілесні ушкодження. Слідчі дії проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Сфальсифіковано доказову базу в справі, оскільки незаконно вилучено його волосся, яке нібито було в руці трупа потерпілої, примусово нанесено кров загиблої на його одяг та нігті.
Захисник ОСОБА_5 підтримуючи доводи скарги засудженого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, судом апеляційної інстанції проведено апеляційний розгляд справи за відсутності захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , котрих було залучено в порядку ст. 48 КПК України, участь яких відповідно до ст. 52 КПК України була обов`язковою та потерпілого ОСОБА_11 . Ухвала апеляційного суду невідповідає вимогам ст. 419 КПК України. В мотивувальній частині ухвали відсутній виклад позиції захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , а також мотиви з яких судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , котрі вказали, що не були присутніми під час огляду місця події, а лише підписали протокол на прохання працівників міліції. Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено ряд процесуальних порушень, які було допущено на досудовому слідстві, зокрема, протоколи огляду місця події та додаткового його огляду не відповідають вимогам КПК України, натомість у прийнятому рішенні не наведено відповідних мотивів щодо визнання цих доказів недопустимими. В матеріалах справи відсутній технічний носій запису судових засідань. Колегією суддів апеляційного суду Черкаської області порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки 29.07.2015 року о 12 год. 00 хвл. після видалення до нарадчої кімнати, судді в порушення вимог закону приймали участь у розгляді інших справ, а ухвалу щодо ОСОБА_6 було оголошено о 15 год 00 хвл. 30.07.2015 року.
Прокурор вказує на те, що призначене покарання ОСОБА_6 невідповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості. Стверджує, судом не враховано всіх даних про особу засудженого, котрий після звільнення з місць позбавлення волі не став на шлях виправлення, провадив антисоціальний спосіб життя, вчинив особливо тяжкий злочин. Не дано оцінки поведінці засудженого під час досудового розслідування та судового розгляду, його відношенню до вчиненого діяння. Наведених обставин не враховано і судом апеляційної інстанції, ухвала якого невідповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він у період з 31 грудня 2013 року по 02 січня 2014 року за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин із метою умисного вбивства наніс співмешканці ОСОБА_15 14 ударів колото-ріжучим предметом, у грудну клітку та живіт, завдав 13 ударів по голові тупим твердим предметом. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла загинула на місці події.

Заслухавши доповідь судді, засудженого і захисника, котрі підтримали подані касаційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який частково підтримав доводи касаційної скарги прокурора, та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа призначенню до нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_15 обґрунтовано доказами, які зібрано та досліджено відповідно до вимог КПК України.

У касаційній скарзі засуджений оскаржує встановлені місцевим судом фактичні обставини кримінального провадження, посилається на неповноту судового розгляду, що було предметом перевірки апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду отримали оцінку судом апеляційної інстанції.

У касаційному порядку ці доводи не перевіряються.

Твердження касаційних скарг засудженого та його захисника про застосування фізичного насильства до ОСОБА_6 , недопустимість здобутих доказів у справі, були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій, яким дана належна оцінка.

Як убачається з постановлених рішень, судом ретельно досліджено докази винуватості засудженого, в тому числі ті, законність котрих ставиться під сумнів стороною захисту.

Зокрема, засуджений визнав той факт, що деякий час співмешкав із потерпілою.

Ці обставини підтвердила свідок ОСОБА_16 рідна сестра засудженого, котра показала, що винаймала будинок для проживання ОСОБА_6 із потерпілою, однак, оскільки брат більше не бажав спільно з нею проживати, їхні стосунки переросли в особисті неприязні відносини, що могло бути приводом для вбивства.

Аналогічні показання дали свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , котрі підтвердили, що обвинувачений та потерпіла зловживали алкогольними напоями, і на цьому ґрунті між ними виникали бійки.

Як убачається із вироку суду та технічного запису, ОСОБА_6 не зміг надати пояснення суду, яким чином волосся з його голови опинилося в руці загиблої потерпілої.

Натомість допитаний свідок ОСОБА_20 показав, що в ході огляду трупа потерпілої в одній із кістей, яка була стиснута в кулак, він особисто вилучив пучок волосся. Оскільки кулак був закляклий, то волосся було затиснуте загиблою тоді, коли вона була ще жива.

Засуджений не спростовував указаний доказ в суді першої та апеляційної інстанції, а лише в касаційній скарзі посилається на його недопустимість та фальсифікацію.

Суд касаційної інстанції не вправі давати нову оцінку дослідженим доказам у справі, але бере до уваги ту обставину, що вказаний доказ отримав свою оцінку у сукупності з іншими доказами, які узгоджуються між собою та доводять винуватість засудженого у вчиненні злочину, тому доводи касаційної скарги засудженого в цій частині колегія суддів відносить до обраної позиції захисту ОСОБА_6 .

Судом дана оцінка висновку судово-медичної експертизи, яким встановлено легкі тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , які, як стверджує засуджений він одержав унаслідок тортур.

Так, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 пояснив, що тілесні ушкодження засудженому могло бути спричинено під час боротьби. Характерних тілесних ушкоджень, котрі могли б бути заподіяні від удару міліцейською «дубинкою» у ОСОБА_6 немає.

Відібрання біологічних зразків у засудженого для проведення експертиз проводилося відповідно до вимог кримінального процесуального закону, будь-яких істотних порушень, які могли б потягнути недопустимість отриманих доказів судом не встановлено.

Разом із тим, судом взято до уваги, що вилучення одягу зі слідами крові у ОСОБА_6 відбулося без належного дотримання вимог закону, внаслідок чого отримані докази та висновок молекулярної-генетичної експертизи визнано недопустимими доказами.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_5 вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що захисник ОСОБА_10 приймав участь під час здійснення досудового розслідування, а під час судового розгляду в суді першої інстанції захисник ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не подавали апеляційних скарг в інтересах засудженого, як на це посилається у скарзі захисник ОСОБА_5 .

Відповідно до ухвали про відкриття апеляційного провадження від 06 лютого 2015 року (т. 4 а.с. 3) апеляційне провадження за скаргами цих захисників не відкривалося.

Справу було призначено до апеляційного розгляду (т. 4 а.с. 6) за апеляційними скаргами прокурора та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_5 .

В остаточній ухвалі апеляційного суду за наслідком апеляційного розгляду справи за скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , викладено короткий зміст їхніх вимог та узагальнених доводів, дано на них відповіді.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було проведено повторний допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оцінено їхні показання з приводу проведення огляду місця події злочину.

Колегія суддів погодилася з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 з того приводу, що протоколи огляду місця події виконано з порушенням вимог ст.ст. 104-107 КПК України.

Разом із тим, суд дав оцінку показанням допитаних свідків у сукупності із іншими здобутими у справі доказами, і встановив, виявлені процесуальні порушення на які посилається захисник не є істотними, що не може призвести до визнання протоколів огляду місця події недопустимими доказами.

Доводи скарги захисника про порушення права на захист ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції не підтверджено матеріалами справи.

Зокрема, як встановлено під час касаційного розгляду, потерпілий ОСОБА_11 , захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_8 належним чином повідомлялися про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Потерпілий направив до суду заяву, в якій просив розгляд апеляційних скарг провести без його участі (т. 4 а.с. 1).

Із технічного запису проведених судових засідань (т. 4, а.с. 52,82) встановлено, що ОСОБА_6 не заперечував проти апеляційного розгляду за відсутності захисника ОСОБА_8 .

Статтею 52 КПК України передбачено обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

У цьому зв`язку здійснення захисту засудженого в суді апеляційної інстанції професійним адвокатом ОСОБА_5 за відсутності захисника ОСОБА_8 не порушувало право на захист ОСОБА_6 , як про це стверджує захисник, оскільки наведена норма закону не зобов`язує суд проводити розгляд справи за участю всіх захисників, які могли приймати процесуальну участь під час кримінального провадження.

Захисником не долучено до касаційної скарги відомостей на підтвердження того, що колегією суддів апеляційного суду було порушено таємницю нарадчої кімнати.

Зокрема, як видно із Єдиного державного реєстру судових рішень, у справах у яких приймав участь суддя ОСОБА_22 на що посилається захисник, суддею 30 липня 2015 року одноособово виносилися ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що склад суду перебував у нарадчій кімнаті до 30 липня 2015 року до 14 год. 49 хвл., і після оголошення прийнятого рішення судді могли приступити до виконання інших службових обов`язків у цей день.

Не підлягають задоволенню й доводи касаційної скарги прокурора.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

У свою чергу суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 керувався наведеними нормами закону.

Як видно з вироку, призначаючи покарання винному суд врахував дані про його особу, ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину, пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

Разом із тим, посилання суду у вироку на рецидив злочину, як обтяжуючу обставину не ґрунтується на вимогах закону.
Відповідно до пункту 5 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 травня 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 місяць арешту.
Згідно довідки про судимість ОСОБА_6 звільнено 27 червня 2012 року в зв`язку із відбуттям арешту.
Таким чином, наступне кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України вчинено ОСОБА_6 в період з 31 грудня 2013 року по 02 січня 2014 року, вже після того, коли строк його попередньої судимості було погашено.
У зв`язку із відсутністю інших обтяжуючих обставин законних підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим внаслідок його м`якості, як того вимагає ст. 414 КПК України при скасуванні вироку у касаційного суду немає, тому у задоволенні касаційної скарги прокурору належить відмовити.

Оскільки в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, вирок та ухвалу суду належить змінити, виключити із вступної та мотивувальної частини судових рішень посилання на судимість засудженого та обтяжуючу обставину рецидив злочину.
Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційних скарг захисників та прокурора, ухвала якого в цілому відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає подані касаційні скарги такими, що задоволенню не підлягають.
Доводи касаційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги прокурора, засудженого та захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 30 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України змінити.

Виключити зі вступної та мотивувальної частини вироку й ухвали суду посилання на судимість засудженого та обтяжуючу обставину рецидив злочину.
В іншій частині вирок та ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1