Справа № 745/496/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/857/2015
Категорія - ч. 1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000120, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Головеньки Борзнянського району Чернігівської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітоЮ, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої по АДРЕСА_2 , раніше судимої 25 лютого 2015 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України з іспитовим строком на два роки,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

За участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2015 року ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 162 КК України з призначенням покарання у виді шести місяців обмеження волі.

На підставі статті 71 КК України з врахуванням положень статті 72 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченої, кваліфікації її дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченої внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною за ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. На підстав ч.1 ст.71 та ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 25 лютого 2015 року та остаточно призначити покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що частиною 1 статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання у межах санкції (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років, однак, судом, у порушення вказаних норм за ч. 1 ст. 162 КК України призначено покарання, яке не відповідає вимогам Закону України про кримінальну відповідальність та є занадто м`яким.

Як встановив суд, 02.06.2015 року близько 10:00 години ОСОБА_8 , маючи злочинний намір без дозволу власника проникнути до житлового будинку ОСОБА_9 , що розташований по АДРЕСА_2 , прийшла до подвір`я вказаного будинку, де, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає та її дії носять таємний характер, знайшла у раніше відомому їй місці ключі від вхідних дверей будинку ОСОБА_9 , за допомогою яких відчинила навісний замок на вхідних дверях та умисно, незаконно проникла до житлового будинку ОСОБА_9 , де через декілька хвилин була виявлена власником будинку ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, вислухавши міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав там наведених та просив вирок суду скасувати, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною за ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання у виді одного року обмеження волі, на підстав ч.1 ст.71 та ст. 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року та остаточно призначити покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі, в решті вирок суду залишити без зміни, обвинувачену ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Фактичні обставини, доведеність винності та кваліфікація дій обвинуваченої в судовому засіданні суду першої інстанції ніким, в тому числі самою обвинуваченою, не оспорювались.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорювалися, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 повністю визнала свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення та підтвердила фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті. При цьому, в скоєному щиро розкаялась.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, при цьому не заперечувала що вирок суду першої інстанції не оскаржувала а з апеляційною скаргою прокурора згодна повністю, просила суд апеляційної інстанції не позбавляти її волі.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченої ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 162 КК України, як такі, що виразились у незаконному проникненні до житла.

Разом з тим, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та м`якістю призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані щодо особи обвинуваченої, яка негативно характеризується за місцем проживання. Прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину, а також обставину, що його обтяжує рецидив злочину.

Однак, визначаючи строк покарання у виді обмеження волі, суд припустився грубого порушення вимог кримінального Закону України, тому в цій частині апеляційні доводи прокурора заслуговують на увагу.

Так, санкція частини першої статті 162 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

При цьому, частиною першою статті 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

В той же час, частиною другою статті 61 КК України визначено, що обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Отже, визначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за частиною 1 статті 162 КК України у виді шести місяців обмеження волі, суд припустився порушення вищевказаних норм та призначив покарання, яке не відповідає вимогам Закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, на думку колегії суддів, обговорюючи питання про розмір покарання, яке належить призначити обвинуваченій, суд першої інстанції не достатньо врахував дані, що характеризують її особу.

Вид і розмір покарання колегією суддів апеляційного суду обираються обвинуваченій ОСОБА_8 згідно вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, обставин що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, та обставину, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів, а також даних щодо особи винної, яка не зважаючи на свій вік ніде не працює, офіційно не одружена, проживає без реєстрації, при цьому, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, що зловживає алкогольними напоями та, яка схильна до дрібних крадіжок, раніше вже була судима за вчинення корисливого злочину, однак на шлях виправлення не стала та знову вчинила кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги вище наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді обмеження волі в розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції статті. Та з урахуванням того що обвинувачена вчинила зазначене кримінальне правопорушення в період іспитового строку призначеного судом покарання в виді позбавлення волі з випробуванням, колегія суддів , відповідно до вимог ст. 71КК України , вважає за необхідне приєднати частково невідбуте покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року, за правилами передбаченими п.п. б п.1 ч.1 ст. 72 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання з ухваленням нового вироку.

Окрім того суд першої інстанції допустився помилки , зазначивши в вступній частині вироку, що вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року ОСОБА_8 була засудження за ч.1 ст. 162 КК України, оскільки зазначеним вироком остання була визнана винною та засуджена до трьох років позбавлення волі за ч.3 ст. 185 КК України, та звільнена від відбуття вказаного покарання відповідно до вимог ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

В іншій частині цей же вирок суду зміні чи скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 21 серпня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за частиною першою статті 162 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі частини першої статті 71 за правилами статті 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року та остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року за частиною 3 статті 185 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України з іспитовим строком на два роки.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12