Ухвала

іменем україни

20 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

при секретарі Медицькій У.І.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 191 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Вказаний вирок міського суду був оскаржений засудженим у апеляційному порядку шляхом подачі ним апеляційної скарги від 30 січня 2015 року, яка ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 4 лютого 2015 року залишена без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали суду апеляційної інстанції засудженим повторно подано апеляційну скаргу від 16 лютого 2015 року, яка йому повернута ухвалою названого суду від 16 лютого 2015 року.

У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вказаної ухвали суду апеляційної інстанції про повернення його апеляційної скарги та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, засудженим вказується на виконання недоліків, про які зазначалося судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, котра заперечувала проти задоволення касаційної скарги, вважаючи оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 5 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен, кого засуджено за будь-який злочин, має право на те, щоб його засудження і вирок були переглянуті вищестоящою судовою інстанцією згідно з законом.

Як передбачено частиною 2 статті 24 КПК України, кожній особі гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується її прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Реалізація права на апеляційне й касаційне оскарження є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Із закріпленого у статті 26 КПК України принципу диспозитивності слідує, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Апеляційна скарга згідно із пунктом 1 частини 3 статті 399 КПК України повертається, якщо особа не усунула недоліки скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Однак, повернення судом апеляційної скарги засудженого не ґрунтується на наведених вимогах кримінального процесуального закону.

Приймаючи відповідне рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в повторно поданій скарзі засуджений не обґрунтував наведених ним підстав незаконності вироку міського суду, а наведені ним вимоги не узгоджуються зі статтею 407 КПК України.

Проте, такі висновки суду апеляційної інстанції не відповідають матеріалам судового провадження.

Як убачається з повторно поданої апеляційної скарги, засудженим чітко вказувалися передбачені статтею 409 КПК України підстави для скасування вироку, які, на його думку, мали місце та наводив належні обґрунтування відповідних обставин.

Зокрема, засуджений на обґрунтування своєї позиції посилався на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що полягало у тому, що суд за наявності недопустимих та суперечливих доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, належним чином не мотивував, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а також залишення без перевірки та вирішення його клопотання. При цьому, конкретизуючи свою позицію доказами у кримінальному провадженні(т.2 а.п. 62-63).

А у прохальній частині скарги засуджений ставив вимогу про скасування вироку міського суду та закриття кримінального провадження, що узгоджувалася з повноваженнями суду апеляційної інстанції, передбаченими частиною 1 статті 407 КПК України.

Таким чином, повторна апеляційна скарга засудженого не містила недоліків, які би позбавляли суд апеляційної інстанції можливості розглянути скаргу по суті та прийняти відповідне рішення в межах апеляційних вимог і повноважень, передбачених статтею 407 КПК України.

За наведених обставин, колегія суддів переконана, що суд безпідставно повернув апеляційну скаргу засудженого, що призвело до порушення гарантованого частиною 2 статті 24, статтею 393 КПК України права обвинуваченого на оскарження в суді вищого рівня обвинувального вироку щодо нього та, виходячи з положень статті 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року, якою засудженому ОСОБА_1 повернуто його апеляційну скаргу на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 15 грудня 2014 року щодо нього, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4