Справа № 1301/1-19/12 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 11/783/441/13 Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2013 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Макойди З.М., Олексієнко М.Ю.,

при секретарі Когут Н.Я.,

з участю прокурора Свореня І.М.,

засуджених ОСОБА_1 ОСОБА_2,

їх захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляціями державного обвинувача Демидова Р.В., потерпілої ОСОБА_5, захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_2 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2012 року про обвинувачення ОСОБА_1 за п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.289 КК України та ОСОБА_2 за п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, раніше не судимий

засуджений:

за п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України на десять років шість місяців позбавлення волі;

за ч.1 ст.289 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання десять років шість місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахується з 29 серпня 2007 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на її користь 1945 грн. 85 коп. майнової шкоди та 60 000 грн. морального відшкодування.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і мешканець АДРЕСА_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, раніше не судимий

засуджений за п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України на десять років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_2 рахується з 05 вересня 2007 року з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід засудженим взяття під варту залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Питання про речові докази та відшкодування судових витрат вирішено відповідно до ст.ст.81, 93 КПК України.

ОСОБА_1 18 серпня 2007 року, близько 19 год., маючи намір на заволодіння транспортним засобом, взявши з квартири № 1 на вул. Петлюри,57 ключі від гаражу № 11, який належить на праві власності його батьку ОСОБА_7, та без відома власниці заволодів автомобілем "ВАЗ 2104", 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, червоного кольору, який належить потерпілій ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 141576, який знаходився на зберіганні у гаражі за адресою: по вул. Івасюка у м. Бориславі позаду ДКП ЖЕК № 1, вартістю згідно з висновком експерта № 4097 від 19 листопада 2007 року станом на 18 серпня 2007 року 12438 гривень, після чого розпоряджався транспортним засобом за власним бажанням з 19 год. 18 серпня 2007 року до 7 год. 30 хв. 19 серпня 2007 року, та вчинив дорожньо-транспортну пригоду неподалік будинку, що на пл. І.Франка,3 м. Борислава, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальні збитки на загальну суму 3000 гривень.

Крім того, ОСОБА_1 19 серпня 2007 року, близько 3 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_2, який також перебував в стані алкогольного сп'яніння, вчинили умисне вбивство ОСОБА_9 з хуліганських мотивів за таких обставин.

18 серпня 2007 року, після 19 год. 45 хв., незаконно заволодівши транспортним засобом, ОСОБА_1, запросивши в автомобіль ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, катався на вищевказаному автомобілі по м. Бориславу, вживаючи спиртні напої. Після 23 год. забравши з дому ОСОБА_2, вп'ятьох катались на автомобілі до 1 год. по м. Бориславу, вживаючи спиртні напої. Близько 1 год. 20 хв., після того як ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишили автомобіль, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, підібравши біля магазину "Віко" по вул. Міцкевича у м. Бориславі потерпілого ОСОБА_9 та втрьох катались по м. Бориславу, розпиваючи спиртні напої. ОСОБА_1 близько 3 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись в громадському місці на території АЗС в районі "Бані", вийшовши з автомобіля "ВАЗ-2104", реєстраційний номер НОМЕР_1, та відчинивши задні праві двері, маючи намір на грубе порушення громадського порядку та спокою, а також на позбавлення життя ОСОБА_13, нехтуючи загальноприйнятими правилами співжиття, з незначного приводу, наніс удари ногами у взутті в обличчя потерпілому ОСОБА_9, який знаходився на задньому правому сидінні вказаного автомобіля. Після цього, переїхавши автомобілем у с. Попелі Дрогобицького району Львівської області, за поворотом на гору Кам'янку, біля мосту, ОСОБА_1, відчинивши задні праві двері, маючи намір на грубе порушення громадського порядку та спокою, а також на позбавлення життя ОСОБА_13, нехтуючи загальноприйнятими правилами співжиття, з незначного приводу, наніс удари ногами у взутті в обличчя потерпілому ОСОБА_9, який знаходився на задньому правому сидінні вказаного автомобіля, після чого витягнув останнього з авто та наніс руками два удари в обличчя в область правого ока, від яких потерпілий впав на землю з висоти власного зросту, після чого, діючи спільно і узгоджено в групі осіб зі ОСОБА_2, наносив з достатньою для цього силою один за одним неодноразові удари ногами у взутті зверху вниз, в тому числі і в область розміщення життєво важливих органів голови, грудної клітки, по лівому плечі потерпілому. В свою чергу ОСОБА_2 з власної ініціативи, маючи намір на грубе порушення громадського порядку та спокою, нехтуючи загальноприйнятими правилами співжиття, з незначного приводу приєднався до ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_1, маючи непрямий умисел на вбивство ОСОБА_9, усвідомлюючи, що внаслідок дій ОСОБА_1 може наступити смерть потерпілого ОСОБА_13, з достатньою для цього силою наніс удари ногами у взутті зверху вниз по лівому плечі та грудній клітці лежачого потерпілого.

Після чого, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 помістили потерпілого ОСОБА_9 у багажне відділення автомобіля "ВАЗ-2104", а ОСОБА_1, закриваючи двері багажника, тричі наніс удари дверима багажного відділення по голові ОСОБА_9, заподіявши останньому згідно з висновком експерта № 281 закриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння черепа з крововиливами під м'які тканини волосяної частини голови зліва, під тверді та м'які мозкові оболонки і в шлуночки головного мозку, з забоєм головного мозку важкого ступеня, що призвело до розвитку мозкової коми, набряку та набубнявіння головного мозку, внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_9 Дійшовши згоди, що потерпілий ОСОБА_9 перестав подавати ознаки життя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно та узгоджено намагалися приховати сліди злочину, та захопивши лопату намагалися виїхати в напрямок лісового масиву, щоб закопати там тіло потерпілого.

Прокурор Демідов Р.В., який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, внаслідок м'якості та постановити новий вирок, згідно з яким призначити покарання: ОСОБА_1 за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України чотирнадцять років позбавлення волі, за ч. 1 ст.289 КК України три роки шість місяців позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_1 остаточне покарання чотирнадцять років позбавлення волі; ОСОБА_2 за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України одинадцять років позбавлення волі. Не оспорюючи кваліфікацію дій засуджених, апелянт зазначає, що судом не враховано того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, вчиняючи даний злочин, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, перебували у стані алкогольного сп'яніння.

В апеляції потерпіла ОСОБА_6 просить вирок змінити в частині призначення покарання ОСОБА_2, визнати винним його у вчиненні злочину, передбаченого п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України та застосувати ст.69 КК України, призначивши покарання сім років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом, вирішуючи питання про обрання міри покарання ОСОБА_2, невірно оцінено співвідношення ступеню тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, обставини, які обтяжують та пом'якшують його вину, зокрема визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, тому призначене йому покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

В апеляції адвокат ОСОБА_4 просить вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з п.п.7,12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.296 КК України та обрати покарання в межах санкції цієї статті. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи та неправильно застосовано кримінальний закон. Зокрема зазначає, що мотивувальна частина вироку не відповідає вимогам ст.334 КПК України, а саме формулювання обвинувачення ОСОБА_2 в обвинувальному висновку чітко не визначене, в більшості розписано дії ОСОБА_1; дії ОСОБА_2 невірно кваліфіковані за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України; суд, формулюючи обвинувачення ОСОБА_2, не чітко визначився, що останній наніс удари потерпілому ОСОБА_9 з власної ініціативи, чи діяв за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_1; як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 заздалегідь домовились з ОСОБА_1 про вчинення вбивства ОСОБА_13 не здобуто; хибним також є твердження суду, що виходячи із мотивів й узгоджених дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які діючи з хуліганських мотивів, тривалий час зі значною силою завдавали численні удари лежачому потерпілому, не зважаючи на відсутність опору з його боку, припинили зазначені дії лише тоді, коли потерпілий перестав подавати ознаки життя, що спростовується показами ОСОБА_2, протоколами відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2 А.В. із застосуванням відеозйомки, час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 потерпілому тривав близько однієї хвилини, а не тривалий час; всі тілесні ушкодження, які були нанесені потерпілому до покладення останнього в багажник автомобіля "ВАЗ-2104", як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2В, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 281 від 23 серпня - 21 вересня 2007 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, ніякої попередньої домовленості об'єднаної єдиним умислом як співвиконавців вбивства на позбавлення життя потерпілого в них не було. Судом не враховано і те, що як засуджені так і потерпілий ОСОБА_9 знаходився в нетверезому стані, оскільки вони разом під час їзди розпивали спиртні напої; потерпілий був інвалідом з дитинства з діагнозом: легка розумова відсталість; ОСОБА_1 страждав і страждає психічними порушеннями розлад особистості шизоідної форми, що в сукупності спричинило конфлікт в машині між ними.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1 подав апеляцію, в якій просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 з п.п.7, 12 ч.2 ст. 115 КК України на ст.119 КК України та зменшити суму, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди. Вирок вважає необґрунтованим, несправедливим, незаконним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи; під час досудового та судового слідства ОСОБА_1 свою вину у скоєнні злочинів визнавав частково і категорично стверджував, що не мав наміру позбавляти життя потерпілого; вирок щодо ОСОБА_1 ґрунтується на показаннях ОСОБА_2, який стверджував, що ОСОБА_1 не мав наміру позбавляти життя потерпілого; судом, всупереч вимогам ст.22 КПК України належним чином не досліджено висновок судово-медичної експертизи № 281 від 21.09.2007 року і не прийнято до уваги показань судово-медичного експерта ОСОБА_14, даних в судовому засіданні, чим не вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок скасувати, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання сім років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що наміру на вбивство потерпілого у них з ОСОБА_1 не було; потерпілий своєю поведінкою сам спровокував конфлікт; шкодує про вчинене; вважає призначене покарання занадто суворим, оскільки він щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляції державного обвинувача та заперечення апеляцій потерпілої, захисників та засудженого ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1 на підтримку своїх апеляцій та апеляцій захисників, апеляції потерпілої та заперечення апеляції прокурора, перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора Демідова Р.В., захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, потерпілої ОСОБА_6, засудженого ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інкримінованих їм злочинах, вчинених за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, ніким не оспорюється.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 злочину, передбаченого п.п.7, 12 ч.2 ст. 115 КК України, ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у скоєному злочині, передбаченому п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України, їх вина у його вчиненні підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6, даними під час судового слідства в суді першої інстанції про те, що її син ОСОБА_15 вийшов на вулицю гуляти та довго не повертався додому. Коли вона зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_2, син відповів, що катається на автомобілі по м. Бориславу. Цей дзвінок був о 02 год. 58 хв. Вони ще декілька разів передзвонювали до ОСОБА_2 після 3 год. ночі 19 серпня 2007 року, однак зв'язку не було. Ввечері 19 серпня 2007 року син ОСОБА_16 повідомив, що в реанімаційному відділенні лежить ОСОБА_2 з тілесними ушкодженнями без свідомості, і останній 23 серпня 2007 року помер.

Показаннями свідка ОСОБА_17, даними в суді першої інстанції, про те, що 19 серпня 2007 року, близько 7 год. 45 хв., навпроти входу на його подвір'я в канаві передньою частиною знаходився автомобіль червоного кольору "ВАЗ 2104", номерний знак НОМЕР_1, задні колеса авто дороги не торкались, та біля автомобіля ходив хлопець. Коли він підійшов до хлопця, то склалося враження що, цей хлопець перебуває у неадекватному стані та напевно перебував в стані алкогольного сп'яніння. Підійшовши ближче до автомобіля побачив, що в багажному відділенні автомобіля лежить молодий хлопець без свідомості. Почув храп, він зрозумів, що хлопець живий. Побачив, що у нього є тілесні ушкодження обличчя, з рота тече кров. Пробували витягнути разом з сусідом ОСОБА_18 автомобіль, який застряг. ОСОБА_3 штикову лопату на задньому сидінні. Пізніше до них підійшла дружина, яка у подальшому викликала швидку допомогу та міліцію.

Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_18, даними у судовому засіданні суду першої інстанції.

Показаннями свідка ОСОБА_19, даними в судовому засіданні про те, що вранці близько 5 год. 18 серпня 2007 року допомагав разом з ОСОБА_20 випхати автомобіль "ВАЗ 2104", який загруз біля гори Кам"янка, що в с. Попелі, при цьому в багажнику автомобіля знаходився хлопець, про якого повідомили двоє невідомих хлопців, які просили допомоги. Про лежачого повідомили, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння та спить.

Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_20 даними під час досудовому слідстві, оголошеними та перевіреними судом першої інстанції /т.1, а.с.105/.

Показаннями свідка ОСОБА_21, даними в судовому засіданні про те, що її брат ОСОБА_2 повідомив, що разом з ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 біля гори Кам'янка, що в с. Попелі Дрогобицького району, після чого поклали потерпілого в багажне відділення автомобіля.

Оголошеними та перевіреними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_22, даними на досудовому слідстві про те, що ввечері 18 серпня 2007 року почув, що між ОСОБА_15 та його братом ОСОБА_3 виникла сварка, оскільки ОСОБА_9 в той момент, коли ніс сміття, розсипав його на дорозі. Після того ОСОБА_3 пішов додому, а ОСОБА_9 разом із свідком зайшов в магазин "Плюс", це було близько 21 год. На наступний день дізнався від потерпілої ОСОБА_6, що ОСОБА_9 в тяжкому стані був доставлений в реанімаційне відділення, до свідомості не приходив та 23 серпня 2007 року помер /т.1, а.с.110/.

Даними протоколу ставки віч-на-віч між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 5 вересня 2007 року /т.1, а.с.113-115/; протоколу огляду; протоколу огляду приміщення гаражу № 11 /т.2, а.с.18-20/; протоколу огляду транспортного засобу "ВАЗ 2104", номерний знак НОМЕР_1 /т.1, а.с.189-191/; протоколу освідування потерпілого ОСОБА_9 від 22 серпня 2007 року /т.1, а.с.39-42/; протоколу огляду предметів від 10 жовтня 2007 року, добровільно виданих ОСОБА_1, в яких він перебував на момент вчинення злочину /т.1, а.с.204-206/; протоколу виїмки кросівок, в яких ОСОБА_2 перебував на момент вчинення злочину /т.1, ас.139/; протоколом огляду кросівок, вилучених у ОСОБА_2, від 10 вересня 2007 року /т.1, а.с.140-141/.

Даними судово-трасологічної експертизи № 831 від 2 листопада 2007 року, згідно з якою слід низу взуття, залишений на тілі ОСОБА_9 є таким же за груповою належністю взуттям, як і взуття вилучене у ОСОБА_1 /т.2, а.с.37-42/.

Даними судово-імунологіної експертизи № 602/2007ім від 16 листопада 2007 року, згідно з якою в слідах на футболці, джинсових штанах речах, вилучених у ОСОБА_1, виявлена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 не виключається /т.2, а.с.61-66/.

Даними судово-грунтознавчої експертизи № 3987 від 20 листопада 2007 року, згідно з якою на футболці і джинсових штанах потерпілого ОСОБА_9, кросівках обвинуваченого ОСОБА_1 є нашарування ґрунту; грунт, вилучений з футболки і джинсових штанів потерпілого ОСОБА_9 має спільну групову і різну родову належність з ґрунтом, вилученим з кросівок обвинуваченого ОСОБА_1 /т.1, а.с.48-55/.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 281 від 23 серпня-21 вересня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_9 прижиттєво спричинено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому склепіння черепа розходження стріловидного шва з переходом на вінцевий шов і потиличний шви з крововиливом під м'які оболонки волосяної частини голови зліва, крововилив під тверду мозкову оболонку зліва, гостру субдуральну гідромо-гематому справа, крововиливи під павутинний простір та шлуночки головного мозку, забій головного мозку важкого ступеню з розм'якшенням речовини лівої півкулі мозку, крововиливи в кору та підкоркову речовину мозку, в речовину стовбура головного мозку, що призвело до розвитку мозкової коми, набряку та набубнявіння головного мозку; синці в потиличній ділянці зліва та справа, в ділянках обох очниць, з садном по верхньому краю правої очниці на фоні синця; синці на чолі по середній лінії з переходом на ділянку перенісся, в правій надбрівній ділянці, в ділянці правої виличної дуги, в лівій лобно-скроневій ділянці, на передньою - верхній поверхні лівого плечового суглобу з частковим переходом на ліву підключичну ділянку, в ділянці горизонтальної гілки нижньої щелепи справа з переходом на праву передньою - бокову поверхню шиї, в ділянці внутрішньої поверхні правого плечового суглобу по передній межі під пахвинної ямки, в ділянці лівої ключиці з переходом на підключичну ділянку, на передньою - боковій поверхні шиї зліва у нижній частині, в ділянці другого ребра зліва по білягрудинній лінії з переходом на ділянку нижче розташованих ребер, в ділянці четвертого ребра зліва по середньо-ключичній лінії, в ділянці п'ятого ребра зліва по передній під пахвинній лінії, в ділянці восьмого міжребер'я зліва по задній під пахвинній лінії та шостого міжребер'я зліва по середній під пахвинній лінії, в ділянці дев'ятого ребра справа по передній під пахвинній лінії, в ділянках правого плеча, правого плечового суглобу, правого променево-зап'ясного суглобу, в ділянках обох колінних суглобів, обох гомілок, правого стегна, на слизовій оболонці верхньої губи справа, на підборідді справа; садна в ділянках зовнішнього краю правої очниці, правого плеча, правого передпліччя, в ділянках першого пальця правої китиці, вказівного, безіменного, мізинного пальців лівої китиці, в ділянках обох гомілок, правого гомілково-ступневого суглобу з переходом на стопу, лівого передпліччя, правого стегна, обох колінних суглобів, на задній поверхні грудної клітки.

Тілесне ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми виникло в наслідок ударної взаємодії з тупим твердим предметом, що мав переважаючу діючу поверхню без чітко виражених ознак слідоутворюючої поверхні і діяв на ліву потиличну ділянку голови з достатньою для виникнення такої травми силою.

Тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, що малась у ОСОБА_9, разом із комплексом внутрішніх її проявів у живих осіб відповідає категорії тяжких, небезпечних для життя в момент виникнення, тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв'язку з настанням смерті. Всі інші виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження по ступеню тяжкості відповідають категорії легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння черепа з крововиливами під м'які тканини волосяної частини голови зліва, під тверді та м'які мозкові оболонки і в шлуночки головного мозку, з забоєм головного мозку важкого степеню, що привело до розвитку мозкової коми, набряку та набубнявіння головного мозку /т.1, а.с.46-53/.

Показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_14, який пояснив, що характер черепно-мозкової травми, виявлений при дослідженні трупа ОСОБА_9 у вигляді перелому кісток черепа, кровововиливів під м'які тканини тім'яної ділянки зліва та особливості внутрічерепних проявів травми вказують на те, що травма виникла внаслідок ударної взаємодії з тупим твердим предметом, який мав переважаючу діючу поверхню. Вищевказане не суперечить тому, що ця травма могла бути заподіяна і внаслідок удару дверми багажника автомобіля з достатньою для виникнення такої травми силою, як це вказав ОСОБА_2 на відтворенні, оскільки саме вона має розповсюджену поверхню. Морфологічних ознак, за якими можна було б стверджувати, що черепно-мозкова травма, яка призвела до смерті ОСОБА_13 виникла внаслідок нанесення йому ударів ногами у взутті при дослідженні трупа виявлено не було.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб з хуліганських мотивів умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, що відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, ретельно перевірених у судовому засіданні і належно оцінених судом.

Твердження в апеляціях: захисника ОСОБА_4 про те, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, неправильно застосовано кримінальний закон, мотивувальна частина вироку не відповідає вимогам ст.334 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення ОСОБА_2 в обвинувальному висновку чітко не визначене, не здобуто будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 заздалегідь домовились з ОСОБА_1 про вчинення вбивства ОСОБА_13; захисника ОСОБА_3 про те, що вирок є необґрунтованим, несправедливим, незаконним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, під час досудового та судового слідства ОСОБА_1 категорично стверджував, що не мав наміру позбавляти життя потерпілого, судом не вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи; засудженого ОСОБА_2 про те, що наміру на вбивство потерпілого у нього з ОСОБА_1 не було і потерпілий своєю поведінкою сам спровокував конфлікт є голослівними та не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, судом у відповідності до вимог ст.334 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, як щодо ОСОБА_1 так і щодо ОСОБА_2

Виходячи із мотивів, характеру спільних й узгоджених дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які, діючи з хуліганських мотивів, тривалий час зі значною силою завдавали численні удари лежачому потерпілому ОСОБА_9 ногами в життєво-важливий орган голову, не зважаючи на відсутність опору з його боку, припинили зазначені дії лише тоді, коли потерпілий перестав подавати ознаки життя; після чого, ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 помістили потерпілого ОСОБА_9 у багажне відділення автомобіля "ВАЗ-2104", а ОСОБА_1, закриваючи двері багажника, тричі наніс удари дверима багажного відділення по голові ОСОБА_9, яка знаходилась на краю багажного відділення та на стику дверей, що закривались; після чого, дійшовши згоди, що потерпілий, який перестав подавати ознаки життя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно та узгоджено намагалися приховати сліди злочину, та, захопивши лопату намагалися виїхати в напрямок лісового масиву, щоб закопати там тіло потерпілого; наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діяли узгоджено, ОСОБА_2 хоча і не вчиняв дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об'єднаний з іншим співвиконавцем вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконував певну частину того обсягу дій, який група вважала необхідними для реалізації цього умислу, брав активну участь у подоланні опору потерпілого, наносив йому удари ногами у взутті зверху вниз по лівому плечі та грудній клітці потерпілого, після чого за допомогою ОСОБА_1 поклав тіло потерпілого з метою укриття слідів злочину в багажне відділення автомобіля та супроводжував автомобіль, в якому перевозили тіло потерпілого, що свідчить про те, вони умисно за попередньою змовою з хуліганських спонукань вбили ОСОБА_9

Судом першої інстанції дана оцінка в сукупності всім доказам по справі, зазначено мотиви, згідно з якими він відкидає одні докази та бере до уваги інші, що свідчить про те, що судом всебічно, повно та обєктивно досліджено всі обставини справи, а отже покликання в апеляціях в цій частині є необґрунтованими.

При обранні покарання засудженому ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого злочину, особу ОСОБА_1, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий; згідно з актом стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 334 від 21 листопада 2007 року ОСОБА_1 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не в повній мірі, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; обставини, які пом'якшують покарання часткове відшкодування завданої шкоди та вчинення злочину неповнолітнім; обставини, що обтяжують покарання визнає вчинення злочину ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння та обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, що є необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

При обранні покарання засудженому ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого злочину, особу ОСОБА_2, який є людиною молодого віку за місцем проживання характеризуються позитивно, притягується до кримінальної відповідальності вперше; обставини, що пом'якшують покарання добровільне відшкодування заподіяної шкоди; обставини, що обтяжують покарання вчинення ним злочину в стані алкогольного сп'яніння та обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, що є необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Отже, покликання в апеляціях: прокурора на те, що судом при призначенні покарання не враховано того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинили особливо тяжкий злочин та перебували у стані алкогольного сп'яніння; потерпілої про те, що призначене ОСОБА_2 покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості та необхідність застосувати положення ст.69 КК України, оскільки невірно оцінено співвідношення ступеню тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, обставини, які обтяжують та пом'якшують його вину активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку; засудженого ОСОБА_2 про те, що призначене покарання є занадто суворим, оскільки він щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину є необґрунтованими, оскільки колегія суддів вважає, що, призначаючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, характер суспільної небезпеки вчиненого, особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2, обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання, зокрема й ті, на які покликаються учасники в своїх апеляціях, та призначене засудженим покарання за п.п7, 12 ч.2 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі є обґрунтованим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Також при постановленні вироку судом обґрунтовано вирішено питання про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди судом було враховано як величину її заподіяння так і реальну можливість відшкодування, а саме те, що потерпіла ОСОБА_6 через вбивство сина понесла непоправну втрату, їй спричинені глибокі душевні переживання та страждання, що негативно відобразилось на самопочутті та стані здоров'я.

Отже, вимоги в апеляції адвоката ОСОБА_3 про зменшення суми, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2012 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляції прокурора Демідова Р.В., захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, потерпілої ОСОБА_6, засудженого ОСОБА_2 без задоволення.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.