Справа № 128/2879/13-к
УХВАЛА
25 вересня 2015 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

та сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000069 від 10.01.2013 року, по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з вищою юридичною освітою, пенсіонера, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В кінці серпня 2011 року ОСОБА_6 за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,1201 га на території земель запасу Бохоницької сільської ради, в межах населеного пункту, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі 0,0673 га за рахунок земель сільської ради та 0,0528 га за рахунок земель, що знаходяться в оренді ОСОБА_4 , де побудував паркан по периметру захопленої земельної ділянки, чим приєднав захоплену земельну ділянку до земельної ділянки, яка належить його дружині ОСОБА_8 , чим позбавив можливості користуватися та розпоряджатися вищевказаною земельною ділянкою Бохоницьку сільську раду та орендаря ОСОБА_4 , спричинивши шкоду на суму 318 973,59 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням вину не визнав. Суду показав, що ОСОБА_4 не може бути потерпілою, так як вона не є власником даної земельної ділянки, слідчий неправомірно її притягнув як потерпілу у даному кримінальному провадженню, однак він дії слідчого з цього приводу не оскаржував. З ОСОБА_4 він був у нотаріуса, де вона відмовилася від цієї земельної ділянки. Паркан на вказаній земельній ділянці він побудував ще у 2007 році і ніяких претензій до нього не було до цього часу. Коли встановлював паркан, ні з ким не погоджував межу, оскільки сусідів там немає. Також зазначив, що розмір земельної ділянки, де встановлено паркан, менший, ніж зазначено в обвинувальному акті, зайняв земельну ділянку саме сільської ради. Заявлені позовні вимоги також не визнає.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що з обвинуваченим перебуває у неприязних стосунках. В 2009 році їй надали 0,085 га земельної ділянки, документи на яку оформлялися дуже довго. У 2011 році їй подзвонив сільський голова і сказав, що на її земельній ділянці побудований паркан. Коли вона приїхала до земельної ділянки, то вийшов ОСОБА_6 , який почав кричати та її обзивати. Вона на своїй земельній ділянці нічого не будувала, фактично не використовувала, але мала намір використовувати в майбутньому. Вона виявила паркан у серпні 2011 року, а до того часу паркану не бачила. Вона відмовилася від даної земельної ділянки, оскільки вона за нормативно-грошовою оцінкою була дуже високою. Коли відмовилася від земельної ділянки, їй не надавали іншу земельну ділянку. Приблизно у 2009 році вона уклала договір оренди земельної ділянки, а до цього часу на ній нічого не було, її не використовувала, на ній, крім чагарників, нічого не було, доказом цього є фотокартки у матеріалах справи. Ціна її цивільного позову складається з вартості земельної ділянки, орендної плати за три роки, яку вона платила. Моральну шкоду вона оцінює в розмірі 10000 грн., яка завдана цькуванням, ображанням з боку обвинуваченого, неможливістю користуватися земельною ділянкою.

18.02.2015 року потерпіла ОСОБА_4 додатково пояснила, що договір оренди був укладений 08.10.2009 року, а до цього часу виготовлялися документи. Саме з цього часу вона почала платити орендну плату за землю. В травні 2011 року паркану на земельній ділянці ще не було, а у серпні 2011 року паркан вже був. З 2009 по 2011 рік вона земельну ділянку не використовувала. На вказаній земельній ділянці мав бути магазин автозапчастин, оскільки вона була надана їй для комерційних потреб, як фізичній особі-підприємцю. Матеріальний збиток, зазначений у позові, це є втрачена вигода.

В судовому засіданні 15.04.2015 року потерпіла ОСОБА_4 підтримала новий обвинувальний акт, зазначивши, що розмір земельної ділянки такий, як вказано в обвинувальному акті, паркан вона помітила в серпні 2011 року, ні в 2007 році, ні в 2009 році паркану там не було. Також зазначила, що в серпні 2011 року їй було завдано значної матеріальної шкоди.

Представник Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_9 , який є сільським головою, в судовому засіданні показав, що яким саме чином ОСОБА_6 захоплював земельну ділянку, йому не відомо. 12.06.2013 року ОСОБА_4 подала заяву про відмову від земельної ділянки.

Представник Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_10 , яка працює секретарем сільської ради, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 звертався до сільської ради з приводу отримання земельної ділянки. Однак ОСОБА_6 не виділяли земельної ділянки, оскільки така земельна ділянка була в оренді в ОСОБА_4 , з якою був укладений договір оренди земельної ділянки. ОСОБА_4 платила орендну плату. Коли саме був укладений договір оренди, вона не пам`ятає. Договір оренди укладався тільки після виготовлення технічної документації. Потім ОСОБА_4 відмовилась від вказаної земельної ділянки, подавши нотаріально посвідчену заяву, та її дочці ОСОБА_11 , згідно рішення сільської ради, виділили іншу земельну ділянку, документи на яку, за домовленістю, мав виготовити ОСОБА_6 . Чи був складений акт про захват землі і коли саме був побудований паркан, їй не відомо. Раніше, перед тим, як почали виділяти людям землю, на вказаній земельній ділянці були чагарники. Ні про яку домовленість ОСОБА_6 із сільським головою про «полоску» земельної ділянки, їй не відомо. Знає, що ОСОБА_6 замінював вікна у школі (на пластикові). Як їй відомо, то ОСОБА_4 нічого не робила на земельній ділянці. У сільської ради претензій до ОСОБА_6 ні матеріального, ні морального характеру немає.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що він працював сільським головою Бохоницької сільської ради Вінницького району з 1999-2014 роки. ОСОБА_4 подала документи на отримання земельної ділянки. Земельну ділянку ОСОБА_4 надали для комерційних цілей, але вона нею не користувалась. Потім ОСОБА_4 написала заяву про те, що ОСОБА_6 захопив її земельну ділянку, з приводу цього виїжджала комісія на місце і паралельно цим питанням займалися правоохоронні органи. Було встановлено, що на земельній ділянці встановлена бетонна огорожа. До того, як ОСОБА_4 отримала земельну ділянку, ОСОБА_6 звертався до нього особисто щодо відведення йому тієї земельної ділянки, однак він пояснив ОСОБА_6 процедуру отримання земельної ділянки, а ОСОБА_6 документів так і не подав. Першочергово вказана земельна ділянка була дорогою, на ній були чагарники, смітник. Коли комісія виїжджала з приводу відведення земельної діляки, то не було видно, що земельна ділянка оброблялася, і на його думку земельна ділянка не може коштувати 300 тис. В певний період частина земельної ділянки частково оброблялася, там садили картоплю. Комісія, яка складається із 5 чоловік, повинна була виявити та повідомити про самовільне захоплення земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що йому нічого не відомо про захоплення земельної ділянки, його запросили для того, щоб ОСОБА_6 вручили якийсь документ, на що той відмовився і його відпустили.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що його із другом ОСОБА_13 працівники міліції попросили бути свідками при врученні ОСОБА_6 якогось документу. ОСОБА_6 та його захисник відмовилися від отримання документу. Він з ОСОБА_13 поставили свої підписи, а потім написали пояснення. Їх ознайомлювали з тими документами, однак пройшло багато часу і він не пам`ятає, які саме то були документи.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що працювала землевпорядником з 1993 року по 2014 рік. В той час надійшла заява ОСОБА_4 про надання земельної ділянки в оренду. Їй надали земельну ділянку, за яку вона платила земельний податок. Коли йшли суди, для того, щоб мирним шляхом все врегулювати, ОСОБА_4 , відмовилась від вказаної земельної ділянки, тому її віддали ОСОБА_6 . Дочці ОСОБА_4 Галузіній надали іншу земельну ділянку розміром 15 соток. Приблизно 3-4 роки назад, за зверненням ОСОБА_4 , комісією був зафіксований самозахват земельної ділянки, до складу якої вона не входить. Коли відбувався замозахват, то земельна ділянка була захаращена, а раніше там взагалі було сміттєзвалище, це була лісополоса. Коли земельну ділянку виділяли ОСОБА_4 , вона виїжджала на земельну ділянку та бачила, що паркану на ній не було, а потім паркан побудували. У березні 2014 року, коли вона йшла на пенсію, земельна ділянка не була зареєстрована. Про відмову від даної земельної ділянка та про надання іншої ОСОБА_4 писала заяви. Скільки саме пройшло часу від тоді, як ОСОБА_4 уклала договір оренди і звернулася із заявою про самозахват, вона не пам`ятає. Земельна ділянка не була оброблена, лише на її частині був вирубаний хворост, однак чи було там щось посаджено, вона не бачила.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що працює начальником відділу планування, аналізу та звітності інспекторської діяльності старший державний інспектор сільського господарства. В жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в Державну інспекцію сільського господарства у Вінницькій області з приводу того, що земельна ділянка, яка знаходиться в її користуванні, самовільно зайнята ОСОБА_6 . Було проведено перевірку, під час якої ніхто не надавав пояснень. ОСОБА_6 відмовився надавати будь-які пояснення. Перевіркою було встановлено, що на земельній ділянці встановлено паркан, за парканом на земельній діялнці були складені будівельні матеріали та вагончик, про що було складено акт обстеження. За результатами перевірки було винесено постанову про закриття за строками.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що він є депутатом сільської ради та головою земельної комісії Бохоницької сільської ради. Знає, що колись ОСОБА_6 приходив і йому давали земельну ділянку, а він за це ставив у школі пластикові вікна. В його присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 домовлялися про те, що ОСОБА_4 віддає йому земельну ділянку, а ОСОБА_4 сільська рада надає іншу. Була домовленість із сільським головою Бондарем щодо надання земельної ділянки біля тієї, що у нього вже є. Не пам`ятає, чи виїжджала комісія на місце, коли ОСОБА_4 надавалась земельна ділянка в оренду. Офіційно по документах вказана земельна ділянка нікому не надавалась. На момент передачі земельної ділянки не знали, що нею хтось користується. Про те, що земельна ділянка зайнята, дізналися від ОСОБА_4 . Раніше на цій земельній ділянці були чагарники. При ньому була домовленість ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_6 за свої кошти буде оформляти земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що працює директором Бохоницької школи. В лютому 2012 року сільський голова привів до неї ОСОБА_6 та повідомив, що той буде ставити пластикові вікна у школі. За це коштів ніхто не платив, це була благодійна допомога. Чому ставили вікна, їй не відомо.

Прокурором в ході судового розгляду було подано новий обвинувальний акт від 30.03.2015 року, яким внесено корективи до фабули кримінального правопорушення, не змінюючи юридичну складову обвинувачення, уточнено лише об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, встановивши час вчинення злочину, а саме: на кінець серпня 2011 року.

Невизнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, суд оцінює критично та розцінює це як обраний обвинуваченим спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намагання в такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Аналізуючи всі зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена на досудовому слідстві та підтверджена в судовому засіданні.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у самовільному зайнятті земельної ділянки площею 0,1201 га, власниками і володільцями якої відповідно являлися Бохоницька сільська рада і орендар ОСОБА_4 , чим спричинив значну шкоду, підтверджується показами самого обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_4 , представника Бохоницької сільської ради Віницького району Вінницької області, про те, що ОСОБА_6 вказана земельна ділянка не виділялася згідно рішення сесії Бохоницької сільської ради в користування, у власність і не була придбана ним на підставі будь-яких угод, що визнають його право власності на землю, показами свідків та матеріалами кримінального провадження, які були надані ще під час першого судового розгляду даного кримінального провадження, а саме: копією договору оренди землі між Бохоницькою сільською радою і ОСОБА_4 , зареєстрованому в законному порядку (а.с.10-14, т.1), копією техдокументації земельної ділянки до договору оренди землі ОСОБА_4 (а.с.6-18, 117-129, т.1), протоколом огляду місця події з фототаблицями (а.с.46-51, т.1), якими підтверджується наявність поставленого ОСОБА_6 бетонного паркану на самовільно зайнятій земельній ділянці.

На досудовому слідстві дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.197-1 КК України, як умисне, самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю, власнику.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 до завершення судового розгляду кримінального провадження заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.197-1 КК України в зв`язку із закінченням строків давності. Вказане клопотання було подане письмово та підтримане обвинуваченим ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 в зв`язку із закінченням строків давності, оскільки дійсно закінчилися строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної вілдповідальності.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , оскільки злочин, який вчинив ОСОБА_6 , є триваючим, тому просили відмовити в задоволенні заявленого клопотання.

Заслухавши думки учасників судового провадження, оглянувши клопотання про закриття кримінального провадження та матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.197-1 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до вимог ч.3 ст.285 КПК України ОСОБА_6 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та отримано згоду від останнього про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.197-1 КК України, об`єктивна сторона якого полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки.

Самовільне зайняття земельної ділянки це фактичне заволодіння (чи заволодіння і користування) земельною ділянкою або її частиною, вчинене особою:

1)якій ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування (постійне, оренда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) або не передавалась у власність;

2)за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки або прав на неї;

3)за відсутності інших законних підстав, які дозволяють вважати користування земельною ділянкою правомірною дією.

Для самовільного зайняття земельної ділянки достатньо заволодіння нею без законних на те підстав, тобто винний може фактично її не використовувати.
Самовільне зайняття земельної ділянки є злочином із матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди.

Згідно з чинним законодавством розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель та її територіальними органами за спеціальною формулою з урахуванням таких показників: площа самовільно зайнятої земельної ділянки; середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням; коефіцієнт функціонального використання земель; коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель.

В судовому засіданні встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_6 відбулося в кінці серпні 2011 року, що не заперечувалося в судовому засіданні і потерпілою ОСОБА_4 , яка також зазначила, що самовільним захопленням земельної ділянки в серпні 2011 року їй було завдано значної шкоди. Крім того, судом встановлено, що в червні 2013 року потерпіла ОСОБА_4 відмовилася від земельної ділянки, яка була надана їй в оренду, та вказана земельна ділянка Бохоницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області була передана обвинуваченому ОСОБА_6 , що не заперечувалося учасниками судового провадження.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, та те, що з дня вчинення ним злочину минуло більше двох років, і з моменту відмови потерпілої ОСОБА_4 від земельної ділянки та передання її обвинуваченому ОСОБА_6 також пройшло вже більше двох років, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України підлягає закриттю.

В зв`язку з закриттям кримінального провадження заявлені цивільні позови підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.49 КК України, ст.284 ч.2 п.1, ч.4 ст.286, ст.288 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000069 від 10.01.2013 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, - закрити.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області та цивільний позов ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1