Провадження № 1-кс/161/4065/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 08 жовтня 2015 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника володільця майна ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_6 про визнання неправомірними дій старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 та зобов`язання повернути майно,-

В С Т А Н О В И В:
В скарзі володілець майна ОСОБА_6 зазначив, що 06.08.2015 року слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 було винесено ухвалу про накладення арешту на майно, в тому числі на транспортний засіб марки ДАФ д/н НОМЕР_1 з причепом д/н НОМЕР_2 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі, які були вилучені з даного транспортного засобу в кількості 4 штук, технічні паспорти на транспортний засіб марки ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Окрім того, ОСОБА_6 зазначив, що зазначеною ухвалою слідчий суддя не заборонив використовувати та розпоряджатись майном.

Також, ОСОБА_6 зазначив, що згідно довіреностей, посвідчених нотаріусом 02.12.2013 року він має право користування автомобілем ДАФ р.н. НОМЕР_1 та напівпричепом р.н. НОМЕР_2 .

Разом з тим, ОСОБА_6 зазначив, що він займається підприємницькою діяльністю, основний вид діяльності-здійснення перевезень вантажним транспортом, по справі він не являється ні підозрюваним ні обвинуваченим.

Також, ОСОБА_6 зазначив, що 21 серпня 2015 року він та ТзОВ Делівері зверталися до суду з клопотанням про часткове скасування арешту майна, про що 15.09.2015 року постановлено хвалу Луцького міськрайонного суду відмовлено в задоволенні клопотання.

Окрім того, ОСОБА_6 зазначив, що 17.09.2015 року, він через свого представника ОСОБА_5 звернувся до слідчого з клопотанням про повернення (надання в користування) транспортного засобу та інших речей, однак, листом старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 від 28.09.2015 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено, так як на вищезгадані предмети, документи накладено арешт і вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, ОСОБА_6 , керуючись ст..ст. 19, 42, 43 Конституції України, ст..ст. 2, 170, 173, 303-304 КПК України, просив суд:

-Визнати дії (рішення) старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 щодо відмови у поверненні і (надані в користування) майна неправомірними.

-Зобов`язати старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 повернути (надати в користування) володільцю майна ОСОБА_6 майно:

-Транспортний засіб марки «ДАФ» р.н. НОМЕР_1 ;

-Напівпричіп р.н. НОМЕР_2 ;

-Ключі, які були вилученні з даного транспортного засобу в кількості 4 шт.;

-Технічні паспорти на транспортний засіб ДАФ р.н. НОМЕР_1 та напівпричіп р.н. НОМЕР_2 .

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 скаргу підтримав та навів доводи, аналогічно тим, що зазначені в скарзі.
Крім того, ОСОБА_5 зазначив, що для ОСОБА_6 даний автомобіль являється джерелом доходів для сім`ї, він зареєстрований підприємцем, що здійснює діяльність-вантажні перевезення, в нього на утриманні дружина та малолітня дитина, яких необхідно утримувати, та рішення суду не містить заборони розпоряджатись та використовувати транспортні засоби.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення скарги, суду пояснив, що слідчий діяв згідно норм КПК України, а ОСОБА_6 відповідно до ст..220 КПК України не є особою щоб подавати скаргу під час досудового розслідування та подача зазначеної скарги не передбачепна ст.303 КПК України.
Слідчий ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, суду пояснив, що на даний час постановою від 30.07.2015 року Державною фіксальною службою України Головного управління ДФС у Волинській області арештовані майно та речі визначені речовими доказами та знаряддями вчинення кримінального провадження.
Слідчий суддя, вислухавши прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника заявника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали клопотання, встановив наступні обставини та прийшов до наступних висновків щодо заявленого клопотання.
06.08.2015 року слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 було винесено ухвалу про накладення арешту на майно, в тому числі на транспортний засіб автомобіль марки ДАФ д/н НОМЕР_1 з причепом д/н НОМЕР_2 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі, які були вилучені з даного транспортного засобу в кількості 4 шт., технічні паспорти на транспортний засіб марки ДАФ реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_2 .

21 серпня 2015 року ОСОБА_6 та ТзОВ Делівері зверталися до суду з клопотанням про часткове скасування арешту майна, про що 15.09.2015 року постановлено хвалу Луцького міськрайонного суду про відмову в задоволенні клопотання (а.с. 7-10).

17.09.2015 року він через свого представника звернувся до слідчого з клопотанням про повернення (надання в користування) транспортного засобу та інших речей, однак, листом старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 від 28.09.2015 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено, так як на вищезгадані предмети, документи накладено арешт і вони визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с. 5-6).

Таким чином, слідчий-суддя встановив, що накладений арешт на транспортний засіб автомобіль марки ДАФ д/н НОМЕР_1 з напівпричепом реєстраційним номером НОМЕР_2 накладено арешт.

Згідно ч. 4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Під час розгляду клопотання про арешт майна, автомобіля DAF р.н. НОМЕР_3 та напівпричепа р.н. НОМЕР_2 , слідчим такого питання не ставилось та докази про необхідність заборони використання майна не подавались.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України слідчий суддя зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту, який не призведе до зупинення підприємницької діяльності.
Однак, слідчий, без зазначених законом підстав, необхідності досудового слідства, зазначене майно в користування ОСОБА_6 не повертає, що порушує його право на здійснення підприємницькою діяльністю.
Доводи слідчого ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 , що володілець майна ОСОБА_6 не може подавати клопотання згідно ст.220 КПК України та подавати скаргу до суду, оскільки подача такої скарги не передбачена ст.303 КПК України, суперечать закону та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні скарги, оскільки ОСОБА_6 має право захищати свої майнові права в суді відповідно до ст.55 Конституції України та подавати скарги відповідно до ч.1 ст.303 КПК України.
Відповідно до ч.6 ст.9, п.17 ч.1 ст.7 КПК України засадами кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
На підставі викладеного, керуючись ч.6 ст.9, п.17 ч.1 ст.7, ст.ст.170-173,372 КПК України, слідчий-суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Зобов`язати старшого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 повернути ОСОБА_6 в користування наступне майно:

- автомобіль марки DAF р.н. НОМЕР_1 (який на праві власності належить ОСОБА_7 та перебуває у розпорядженні ОСОБА_6 );

- напівпричеп р.н. НОМЕР_2 (який на праві власності належить ОСОБА_7 та перебуває у розпорядженні ОСОБА_6 );

- ключі які були вилучені з даного транспортного засобу у кількості чотири шт., та технічні паспорти на транспортний засіб марки DAF р.н. НОМЕР_1 та напівпричеп з р.н. НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1