АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/717/14-к Номер провадження 11-кп/786/44/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000049 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , старшого прокурора прокуратури Чутівського району на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 5 жовтня 2015 року.

Цим вироком

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчук Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , інвалід 3 групи, раніше не судимий,-

засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених п.п.3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати пов`язані із залученням експертів - 13478,40 грн.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що 5 жовтня 2011 року, близько 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем АЗЛК 2140 ДНЗ НОМЕР_1 , рухався по правій смузі автодороги Київ-Харків-Довжанський зі сторони Полтави у напрямку смт. Чутово Полтавської області.

В порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, реагуючи на вантажний автомобіль, що скоював його обгін, перед початком зміни руху керованого ним транспортного засобу, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106 ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 ..

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля ВАЗ 2106 НОМЕР_3 ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що потягли його смерть.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 просять вирок районного суду скасувати, справу направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині вироку, не узгоджуються між собою.

У вироку суду не вказані ті обставини, які були встановлені в судовому засіданні, а саме те, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем АЛКЗ 2140 змінив напрямок його руху вправо до узбіччя, щоб запобігти зіткненню з вантажівкою, яка здійснювала його обгін, але в результаті заносу його автомобіля на зустрічну смугу, де в той час рухався автомобіль ВАЗ 2106 під керуванням водія ОСОБА_13 сталося зіткнення транспортних засобів. При цьому суд припустив, що ОСОБА_8 керуючи автомобілем змінив рух вліво і виїхав на зустрічну смугу, що не відповідає дійсності. Водій вантажівки, який спровокував дорожньо-транспортну пригоду взагалі невстановлений та недопитаний.

В апеляційні скарзі старший прокурор прокуратури Чутівського району не оспорюючи винуватість та кваліфікацію дій обвинуваченого порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання ОСОБА_8 та постановлення нового вироку в зв`язку з м`якістю призначеного покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та пропонує визначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Посилаючись на те, що суд при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та не призначення додатково покарання останньому позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахував грубий характер допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху, а саме виїзд автомобіля на зустрічну смугу руху, а також тяжкість наслідків, що настали смерть потерпілого.

Інші учасники процесу вирок не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги, думку представника потерпілих, який вважав вирок законним і обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційних скарг находить, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин доведена зібраними доказами, яким у вироку дана належна оцінка.

Дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Матеріалами кримінального провадження встановлено і не спростовується в апеляційних скаргах, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок виїзду (за твердженням ОСОБА_8 заносу) автомобіля під керуванням обвинуваченого на смугу руху автомобіля під керуванням потерпілого ОСОБА_13 ..

Твердження в апеляційній скарзі захисника та обвинуваченого, які ґрунтуються на показаннях обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що дорожньо-транспортну пригоду спровокував водій вантажівки, який здійснював обгін транспортного засобу обвинуваченого та змусив останнього маневрувати, що потягло занос на зустрічну смугу руху ретельно перевірялось судом першої інстанції та не знайшло свого підтвердження.

З метою перевірки вказаних обставин з свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , за участю обвинуваченого, проведені слідчі експерименти під час яких вони показали механізм дорожньо-транспортної пригоди та були здійснені відповідні вимірювання відстаней та зафіксоване місце розташування транспортних засобів (а.п. 199-228 т.2).

Вказані показання в частині вимушеного виїзду обвинуваченим на узбіччя з наступним заносом його автомобіля на зустрічну смугу руху, за висновками додаткової судово-автотехнічної експертизи визнані з технічної точки зору позбавленими спроможності.

При цьому експерт дійшов висновку, що водій невстановленого вантажного автомобіля, здійснюючи обгін автомобіля АЗЛК 2140, не створював небезпеки для руху, як водію автомобіля АЗЛК 2140 ОСОБА_8 , так і водію автомобілю ВАЗ 2106 ОСОБА_13 та в його діях відсутні будь-які невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням подій даної ДТП.

За даних дорожніх обставин, дії водія автомобіля АЗЛК 2140 ОСОБА_16 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху і з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. За даних дорожніх обставин, водій автомобіля АЗЛК 2140 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106 (а.п.27-39 т.3).

При проведенні комплексної судової транспортно-трасологічної експертизи інший експерт дійшов висновку, що місце зіткнення автомобілів АЗЛК2140 та ВАЗ 2106 знаходилося на зустрічній по напрямку руху автомобіля АЗЛК 2140 смузі. Технічна можливість уникнути зіткнення з боку водія ОСОБА_8 визначалася виконанням вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру (а.п. 18-23 т.2).

За висновком судової транспортно-трасологічної експертизи в момент первинного контакту автомобіль АЗЛК 2140 своєю передньою частиною був повернений до передньої лівої частини автомобіля ВАЗ-2106, при цьому кут між продовжними вісями автомобілів складав 160 градусів (а.п. 174-179 т.1).

Оцінивши наведені докази у їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинення злочину, обґрунтовано розцінивши його твердження про порушення Правил дорожнього руху водієм вантажного автомобіля та як наслідок заносу керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, як необґрунтовані.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене відповідно до положень ст.ст. 65, 75 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого.

При цьому, судом взято до уваги позиція потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, що порушення Правил дорожнього руху ним допущене при складній дорожній ситуації.

Обвинувачений за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину.

Виходячи з викладеного підстав до посилення покарання, в тому числі призначення додаткового покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407,419 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та старшого прокурора прокуратури Чутівського району залишити без задоволення, а вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 5 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4