Справа № 10-210/2011 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Категорія: ст.165-2 КПК України Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2011 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Данка В.В.,

суддів Белени А.А., Макарова Ю.М.,

з участю прокурора Черкеса Б.З., Лесковича І.Б.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляцією захисника ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2011 року про обрання запобіжного заходу,

встановила:

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2011 року задоволено подання старшого слідчого особливо важливих справ СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 про обрання підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю і мешканцю АДРЕСА_1, громадянину України, українцю, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одруженому, раніше не судимому, не працюючому

запобіжного заходу взяття під ватру.

На цю постанову судді захисником ОСОБА_1 подано апеляцію, в якій вона просить рішення судді скасувати та обрати ОСОБА_3 запобіжний захід підписка про невиїзд. Свої вимоги вона мотивує тим, що суддя, обираючи підозрюваному запобіжний захід взяття під варту, вказавши у постанові на те, що наведені у поданні та матеріалах справи обставини, свідчать про достатність підстав вважати, що ОСОБА_3, підозрюваний у вчиненні тяжкого злочину, перебуваючи на волі, може ухилятись від слідства і суду, перешкодити встановленню істини по справі, продовжувати злочинну діяльність, а інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст.149 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним обовязків, що випливають з ч.2 ст.149 КПК України, і його належної поведінки при цьому не мотивував належним чином своє рішення, а обмежився тільки вищенаведеними формулюваннями, які містяться в КПК України. Прийнявши оскаржене рішення, суддя не взяв до уваги того, що слідством не наведено та не представлено даних або доказів, перевірених у встановленому законом порядку, які б підтверджували спроби підозрюваного ухилитися від слідства та суду, або, що ОСОБА_3 буде ухилятися від слідства та суду. Всі твердження на користь рішення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді взяття під варту ґрунтуються на припущеннях. При цьому і слідством, і суддею були порушені вимоги ст.29 Конституції України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це свідчить про те, що суддя всупереч вимогам ч.2 ст.148 КПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства" у своїй постанові належним чином не мотивував своїх висновків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляції та прохання обрати запобіжний захід у вигляді грошової застави, старшого слідчого Бориса В.З., думку прокурора про залишення постанови судді без зміни, а апеляції без задоволення, обговоривши наведені в апеляції доводи й перевіривши матеріали кримінальної справи № 144-1932 та справи № 4-920/11 Галицького районного суду м. Львова, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Постановою старшого слідчого особливо важливих справ СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 від 28 березня 2011 року стосовно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

31 березня 2011 року винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України.

Згідно з протоколом затримання ОСОБА_3 було затримано 31 березня 2011 року.

Судове рішення про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту постановлене з дотриманням вимог ст.ст.148,150, ч.1 ст.155, ст.165-2 КПК України.

Суддя правильно дійшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу взяття під варту, врахувавши при цьому особу обвинуваченого; тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений може ухилятися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини у справі.

Колегія суддів вважає необґрунтованим покликання захисника на те, що при розгляді подання суд не врахував особу обвинуваченого. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді подання слідчого суддя місцевого суду діяв відповідно до вимог ч.5 ст.165-2 КПК України: вивчив матеріали представленої кримінальної справи, допитав обвинуваченого, вислухав думку прокурора й виніс постанову.

Суддя обґрунтовано висловив побоювання про небезпеку переховування ОСОБА_3 від слідства та суду і чинення ним перешкод у встановленні істини у справі. Це в свою чергу є відповідними і достатніми підставами для застосування до особи такого запобіжного заходу як взяття під варту.

Таким чином при розгляді подання суддя з'ясував усі передбачені ст.ст.148,150, ч.1 ст.155 КПК України обставини, з якими закон пов'язує можливість обрання запобіжного заходу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляції. Постанова судді Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2011 року про застосування до Гой дика М.М. запобіжного заходу взяття під варту не порушує вимог ст.29 Конституції України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.362, 366 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2011 року про задоволення подання старшого слідчого особливо важливих справ СУ ГУ МВС України у Львівській області про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту залишити без зміни, а апеляцію захисника ОСОБА_1 без задоволення.

Судді: