Дата документу Справа № 316/477/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1357/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 316/477/15-к
Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру за № 0001281, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, одруженого, який має неповнолітню дитину, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 травня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі обвинувачений та захисник просять вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.05.2015 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключити з резолютивної частини вироку покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, а в решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування скарги апелянти послалися на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільняючи його від відбування покарання з іспитовим строком, не обговорив та не вмотивував при цьому доцільність застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, зокрема:

- суд не взяв до уваги, що матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 в разі непозбавлення його права керування транспортними засобами, має намір або може вчиняти злочини;

- суд не звернув уваги на те, що 29.11.2014 року у ОСОБА_7 було вилучено, як речовий доказ, належний йому автомобіль, та з цієї дати він фактично вже не користувався своїм правом керування транспортними засобами;

- призначаючи додаткове покарання, суд ще на 1 рік позбавив ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, від чого, в-першу чергу, буде страждати його родина, так як вона ще 1 рік буде позбавлена можливості використовувати автомобіль на потреби сім`ї, оскільки інші члени родини не мають відповідних прав керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 12.05.2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, та на підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік. В решті вирок суду просить залишити без змін. Апелянт вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки положення ч. 1 ст. 75 КК України були застосовані до призначеного покарання, в той час як, вказана норма повинна бути застосована лише до основного покарання.

У запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а подану ними апеляційну скаргу задовольнити з підстав, в ній зазначених.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України:не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався. Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком, 29 листопада 2014 року, приблизно о 09 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "Volkswagen-Вога", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по покритій мокрим снігом проїзній частині вул. Воїнів Інтернаціоналістів в м. Енергодарі з боку вул. Курчатова у напрямку вул. Козацької.

У цей же час, у зустрічному йому напрямку, по своїй правій смузі вул. Воїнів Інтернаціоналістів рухався автомобіль "ВАЗ-2110", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 . У салоні вказаного автомобіля знаходилась пасажир ОСОБА_11 .

Водій ОСОБА_7 , наблизившись до закруглення дороги вправо, розташованого в районі буд. № 20 по вул. Воїнів Інтернаціоналістів, не правильно врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, яка згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №140/14 від 16.01.2015 року, повинна була складати не більше 23.6 - 26.4 км/год. та продовжив рух керованого ним автомобіля зі швидкістю 30 км/год., внаслідок чого, на закругленні дороги не впорався з керуванням автомобіля, допустив його виїзд на смугу зустрічного руху, де сталось зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2110", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 140/14 від 16.01.2015 року, порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 136 від 06.03.2013 року, відповідно до яких:

- п. 12.1. "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним".

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з висновком вищевказаної судово-автотехнічної експертизи, знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримала тяжке тілесне ушкодження.

Так, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 14 від 19.02.2015 року, встановлено, що внаслідок ДТП пасажиру ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого лінійного перелому лобної кістки зліва і синця лобно-тім`яної області зліва, які були небезпечними для життя і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження (відповідно до правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 рік). Струс головного мозку, гіперекстрензіонна травма шийного відділу хребта, оцінюються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Дані ушкодження в умовах дорожньо-транспортної пригоди могли утворитися від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі деталі салону легкового автомобіля або при ударі об такі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг, в судових дебатах: обвинуваченого, у тому числі й в останньому слові, захисника, які підтримали свою скаргу та заперечували проти скарги прокурора, прокурора, який підтримав скаргу прокурора у провадженні та заперечував проти скарги обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступного висновку.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом було враховано, що останній вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому суд призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що місцевий суд неправильно позбавив обвинуваченого права керування транспортними засобами, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Зі змісту вироку вбачається, що місцевий суд не мотивував питання про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами.

Приймаючи це до уваги, а також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати призначення цього покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є пенсіонером, інвалідом другої групи,вчинення злочину останнім не було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом, цей злочин він вчинив у тверезому стані, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, щиро покаявся у вчиненому, відсутні обставини, які обтяжують його покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду щодо призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік не відповідає вимогам закону, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що перестали існувати правові підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , після скасування апеляційним судом додаткового покарання по відношенню до останнього, є звільненим тільки від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, що відповідає вимогам ст. 75 КК України, а тому відсутні підстави, передбачені ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення свого вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 травня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, змінити.
Скасувати призначене судом першої інстанції додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 1 рік.
Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.
У решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4