Справа № 605/537/15-к
Ухвала
Іменем України
Згідно обвинувального акту від 25 вересня 2015 року ОСОБА_4 обвинувачується, що з 01.12.2006 року перебуваючи на обліку в Управлінні соціального захисту населення Підгаєцької районної державної адміністрації, як особа, яка здійснює догляд за перестарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої в с. Лиса Підгаєцького району, в дійсності ніякого догляду за нею не здійснювавв періоди : з 01.06.2011 року по 15.07.2011 року; з 18.07.2011 р. по 19.08.2011 р.;, з 22.02.2012 р. по 08.04.2012 р., з 05.05.2012 р. по 29.06.2012 р., з 15.05.2012 р. по 29.06.2012 р., з 15.05.2013 р. по 11.08.2013 р. та з 21.05.2014 р. по 07.07.2014 р. , перебуваючи в цей час за межами державного кордону України. Усвідомлюючи, що за вказаний період часу йому будуть проводитись компенсаційні виплати за рахунок державних бюджетних коштів , ОСОБА_4 умисно не повідомляв та не звертався в УСЗН Підгаєцької РДА про припинення виплати йому щомісячних платежів, оскільки догляд за перестарілою особою ним не здійснюватиметься. Внаслідок цих дій, умисно, шляхом приховування та неподання правдивої інформації, ОСОБА_4 , незаконно заволодів грошовими коштами, шляхом обману, одержавши державну компенсаційну виплату в сумі 151 грн. 74 коп. на здійснення догляду за перестарілою ОСОБА_6 , в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України « Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» від 26.07.1996 р. № 832. Одночасно з нарахуванням та виплатою ОСОБА_4 сум компенсаційних виплат УСЗН Підгаєцької РДА у відповідності до п.п2 пункту 4 « Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб» затверд. Постановою КМУ № 178 від 02.03.2011 р. проводилось нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по особах, які отримують вказані щомісячні компенсаційні виплати платників , зазначених п.14 ч.1 ст.4 та абз.3 п.1 ч.1 ст.7 Закону України № 2464- V « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування «, до категорії входить ОСОБА_4 , як особа, яка здійснює догляд за перестарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку ОСОБА_6 , у зв`язку з чим проведено безпідставно виплату грошових коштів за рахунок державного бюджету в розмірі 3924,78 грн. Цими діяннями ОСОБА_4 заподіяно державі шкоду на загальну суму 4076,52 грн.
Тим самим, вказані дії ОСОБА_4 , органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст 190 КК України , який вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч.1 КК УКраїни
Згідно даної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 190 КК України, підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.При погодженні призначення покарання враховувалось те, що ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується, повністю відшкодував завдані ним збитки. ОСОБА_4 зрозумілі наслідки укладення вказаної угоди, а також підстави та порядок оскарження вироку, яким буде затверджено угоду. Підозрюваному ОСОБА_4 роз`яснено наслідки невиконання та ухилення від виконання угоди про визнання винуватості.
Під час складання угоди про визнання сторони ознайомилися з положеннями ст. 471, 473, 474 КПК України, які зрозумілі кожному з них.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про визнання винуватості дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, та пояснив суду, що на стадії досудового провадження він добровільно заключив з прокурором угоду про визнання винуватості за даним кримінальним провадженням, просить суд призначити йому узгоджене покарання за кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу .
Захисник обвинуваченого- ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просить
затвердити угоду про визнання винуватості, від 25.09.2015 року, оскільки вона відповідає вимогам закону. Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає санкції ч. 1 ст.190 КК України.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.
Статтею ст.314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, які може прийняти суд під час підготовчого судового засідання, в тому числі- затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Як встановлено у ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Проте, дані вимоги кримінального процесуального закону не дотримані, й зміст та форма угоди між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 про визнання винуватості від 25.09.2015 року не відповідають вимогам ст. 472 КПК України.
В силу положень ч.7 ст.474 суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу або закону; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості та інше. У такому разі, оскільки суд на зазначеній стадії позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів та перевіряти фактичні обставини вчиненого правопорушення, досудове розслідування продовжується в загальному порядку. Принцип же матеріальної істини залишається для суду обов`язковим незалежно від того, чи уклали сторони угоду. Тому, якщо суд дійде висновку, що угода сторін суперечить обставинам справи, він зобов`язаний відмовити у затвердженні угоди.
Загальними положеннями Кримінально-процесуального Кодексу України визначені основоположні завдання і принципи кримінального провадження по кримінальних справах.
Зокрема, відповідно до вимог ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 вказаного Закону визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Вказані принципи даного закону, відповідно до вимог статті 9 КПК відображаються в тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
В главі 4 параграфом 2 КПК України визначено докази та доказування під час проведення досудового розслідування, зокрема статтею 91 зазначено,що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Згідно вимог ст.92 вказаного Кодексу визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.
Провівши відповідне розслідування орган розслідування повинен прийняти у відповідності до вимог глави 24 вказаного Кодексу певні рішення, зокрема і звернутись до суду з обвинувальним актом в якому відображаються результати розслідування, аналіз добутих
доказів та додаються відповідні додатки до нього, зокрема реєстр матеріалів досудового розслідування.
На думку суду саме ці основоположні вимоги норм КПК України були грубо порушені.
Статтею 109 КПК України визначено поняття «реєстру матеріалів досудового розслідування», з якого вбачається, що він повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Як видно з «реєстру матеріалів досудового розслідування» орган розслідування приймав рішення на підставі доказів. Які не були предметом даного кримінального провадження, оскільки клопотання про отримання дозволу на проведення позапланової ревізії та копія ухвали слідчого судді прийняті 08.04.2014 року, тобто до внесення в ЄРДР кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 .
Вказані вище грубі порушення вимог Кримінально-процесуального кодексу України, суд розцінює, як грубе порушення вимогКримінально-процесуального Кодексу, а тому є недопустимим та вказує на безвідповідальне ставлення як органа досудового розслідування, так і процесуального прокурора до виконання, покладених на них законом, обов`язків, що порушує основоположні вимоги норм та принципів, як Конституції так і Кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, у даному кримінальному провадженні затвердити угоду про визнання винуватості неможливо або призначити до судового розгляду, бо в такому випадку, суд своїм вироком чи або ухвалою про призначення справи до судового розгляду, фактично узаконить порушення, які були допущені органом розслідування та процесуальним прокурором при проведенні досудового розслідування
В даному випадку, згідно з приписами ч. 1 ст. 89 КПК України, суд повинен вирішувати питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. В разі визнання судом порушення кримінального процесуального закону прокурором під час досудового розслідування, це може вплинути на визнання доказу допустимим.
За ч.ч.1,2,3 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати недопустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема, порушення права на захист та права відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання.
Згідно з ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд гарантовано кожному.
Вивчивши зміст угоди про визнання винуватості з урахуванням того, що проводиться підготовче судове засідання по кримінальному провадженню, суд вважає, що вирішення питання допустимості доказу, а саме стосовно результату проведеної ревізії на даній стадії судового розгляду є передчасним, необхідно дослідити зазначені докази у загальному порядку, вирішивши питання його допустимості остаточно під час його оцінки у всій сукупності з іншими матеріалами провадження в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку відповідно до ч.1 ст.89 КПК України.
Крім того,одним із недоліків угоди про визнання винуватості є відсутність відомостей про місце скоєння інкримінованих обвинуваченому злочину, а місце знаходження юридичної особи Управління соціального захисту населення Підгаєцької РДА без зазначення адреси не свідчить про скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не зазначено вид та розмір шкоди, оскільки перерахунок коштів мав місце не лише на сплату на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по особах, які отримують вказані щомісячні компенсаційні виплати платників, але і Пенсійний Фонд України, що не відображено в угоді про визнання винуватості та по цих підставах не конкретизовано розмір шкоди.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Докази, які отримані з порушенням права підозрюваного, обвинуваченого на захист, є недопустимими для використання при прийнятті процесуальних рішень, на такі докази також не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. а отримані внаслідок цього докази винуватості ОСОБА_4 є недопустимими, їх використання спричинить порушення права на справедливий суд, що неприпустимо і свідчить про відсутність фактичних підстав для визнання винуватості та зобов`язує суд відмовити в затвердженні угоди за п. 6 ч.7 ст. 474 КПК України з поверненням матеріалів кримінального провадження прокурору для організації досудового розслідування в загальному порядку,що узгоджується з приписами п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1679/0/4-12 від 15 листопада 2012 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод».
Виходячи з зазначеного, суд вважає, що угода про визнання винуватості не відповідає за своїм змістом вимогам закону і не має законних підстав для її затвердження судом.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, 372, п.1,6 ч.7 ст. 474 КПК України
реєстру досудових розслідувань 25.09.2015 року та повернути прокурору обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст 190 КК України для продовження досудового розслідування.
Ухвала в частині відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості оскарженню не підлягає.В частині повернення обвинувального акту ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий: підпис ОСОБА_1