Справа № 1-1316/228/11 Провадження № 1/450/7/15
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: старшого прокурора прокуратури Пустомитівського району ОСОБА_3 , підсудного ОСОБА_4 , захисника підсудного ОСОБА_4 ОСОБА_5 , представника потерпілої особи ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, освіта неповна середня, непрацюючого, неодруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину 2002 року народження, місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
Пустомитівським районним судом Львівської області розглядається кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні представник потерпілої особи ОСОБА_6 ОСОБА_7 заявила клопотання про повернення цієї кримінальної справи прокурору Пустомитівського району для проведення додаткового розслідування. Клопотання обґрунтовує тим, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 182/2015 від 16.06.2015 року ушкодження призвели до розвитку травматичного шоку, внаслідок чого настала смерть потерпілого. Враховуючи характер та об`єм ушкоджень, виявлених у потерпілого та матеріалів кримінальної справи (потерпілий доставлений у медичний заклад після 5 годин з моменту отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП), комісія бюро не виключає можливості, що при своєчасній і кваліфікованій медичній допомозі потерпілому можна було б зберегти життя. Оскільки зазначена обставина не досліджувалася представник потерпілої просить суд клопотання задоволити.

Прокурор, підсудний ОСОБА_4 , захисник підсудного ОСОБА_4 ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання представника потерпілої особи про направлення справи для проведення додаткогго розсліування не заперечили.

З`ясувавши думку учасників процесу, проаналізувавши матеріали кримінальної справи, судом встановлено наступні обставини:

органами досудового розслідування ОСОБА_4 ставиться у провину те, що він 02.04. 2011 року, приблизно о 19 годині, керуючи автомобілем ДАФ -800, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дорозі в с. Черкаси, Пустомитівського району, Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.п.1.2,1.5 ч.1, 11.2; 12.3, 13.1,13.3 Правил дорожнього руху України - проявив неуважність до оточуючої обстановки, не вжив заходів для збереження життя та здоров`я громадян; за умови встановлення правостороннього руху транспортних засобів, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного проїзду перешкоди, не дотримався безпечного інтервалу, створивши небезпеку для руху пішоходів, внаслідок чого виконуючи маневр об`їзду вибоїн на смузі руху, виїхавши на зустрічну сторону проїзної частини, та маючи об`єктивну можливість виявити на краю дороги по ходу свого руху двох пішоходів, які рухались в попутному з ним напрямку, виїхав на ліву частину дороги та лівим краєм переднього бампера керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , спричинивши йому, тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці чола, скроні, верхньої повіки справа, тильній поверхні правої кисті, задній поверхні лівого ліктя, проекції клубової кістки справа, правому колінному суглобі, на лівій гомілці, скальповану рану на задній поверхні лівої гомілки, множинні правосторонні переломи ребер, забій легень, забій нирок, перелом правої клубової кістки. Вказані ушкодження привели до травматичного шоку і в сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга ст. 19 Конституції України). Згідно зі ст. 2 КПК України 1960 року завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний. У відповідності з приписами ч. 1 ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. Положеннями ст. 65 КПК України передбачено, що доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами. Вищевказане свідчить про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» 11.02.2005 №2 передбачено, що відповідно до ст. 246 Кримінально-процесуального кодексу України суддя при розгляді кримінальної справи вправі з власної ініціативи повернути її на додаткове розслідування лише у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог Кримінально-процесуального кодексу України, без усунення яких вона не може бути призначена до судового розгляду.

Питання про те, чи перешкоджає порушення закону, допущене під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства, її призначенню до судового розгляду, вирішується залежно від того, наскільки істотним воно було, до ущемлення яких прав та інтересів учасників процесу воно призвело і чи є можливість поновити ці права й інтереси.

В п. 1. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30.05.1997 №7 зазначено, що «порушення вимог процесуального закону в стадії досудового розслідування призводять до тяганини при його провадженні та судовому розгляді справ, ущемлюють законні права й інтереси потерпілих, обвинувачених, інших осіб, роблять можливим ухилення окремих обвинувачених від слідства і суду.

Встановивши, що під час попереднього розслідування справи було допущено істотну неповноту або неправильність дізнання чи слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, суд відповідно до статей 237, 242 і 246 КПК України 1960 року та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 березня 1988 р. № «Про застосування судами України кримінально-процесуального законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування» повинен повернути справу на додаткове розслідування.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, після ДТП, яке мало місце 02.04.2011 року, близько 19-ої години в с. Черкаси, Пустомитівського району, ОСОБА_4 посадив потерпілого ОСОБА_8 в кабіну свого автомобіля і кудись повіз, а через п`ять годин потому, близько 00 год. 10 хв. 03.04. 2011 року, ще живого, привіз його до Щирецької міської лікарні, звідки він був доставлений до реанімаційного відділення Пустомитівської ЦРЛ де о 01 год. 55 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Згідно висновку комісійної судово медичної експертизи № 182/2015 від 06.04. 2015 року при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_8 , 1938 р.н. («Висновок експерта» №45/2011) виявлено тупу травму тіла у вигляді множинних переломів ребер справа, перелому правої клубової кістки, обширної забійно-скальпованої рани на лівій гомілці, множинних синців і саден на обличчі, на правій верхній кінцівці та множинних саден на правій нижній кінцівці. Вказані ушкодження призвели до розвитку травматичного шоку, внаслідок якого і настала смерть потерпілого. Враховуючи характер і об`єм ушкоджень виявлених при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_8 та даних кримінальної справи (потерпілий доставлений в медичний заклад майже через п`ять годин після отримання тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) комісія бюро не виключає можливості, що при своєчасній і кваліфікованій медичній допомозі потерпілому можна б було зберегти життя.
Враховуючи обставини встановленні зазначеним висновком експерта в сукупності з матеріалами кримінальної справи, суд прийшов до висновку, що органами досудового слідства не досліджено наступних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи:

точний час ДТП, що мала місце 02.04. 2011 року;

де саме перебував підсудний ОСОБА_4 з моменту ДТП (приблизний час 19:00 год.) до 24:00 год (час доставлення ОСОБА_8 до Щирецької міської лікарні);

обставин, що свідчили б про наявність чи відсутність в діях підсудного ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 136 КК України.

Зазначене суд вважає неповнотою досудового розслідування кримінальної справи, які не можуть бути усуненими у судовому засіданні. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що клопотання представника потерпілої особи ОСОБА_6 ОСОБА_7 про повернення кримінальної справи прокурору Пустомитівського району для проведення додаткового розслідування підставне, а тому підлягає задоволенню.

Підстав для зміни запобіжного заходу підсудному ОСОБА_4 немає.

Керуючи ст.ст. 2, 22, 64, 76, 273, 281, 296 КПК України 1960 року, суд,-

п о с т а н о в и в :
клопотання представника потерпілої особи ОСОБА_6 ОСОБА_7 про повернення кримінальної справи прокурору Пустомитівського району для проведення додаткового розслідування, - задоволити.

Кримінальну справу № 1-1316/228/11 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України повернути прокурору Пустомитівського району Львівської області для організації та проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без змін,- підписка про невиїзд.

Постанова може бути оскарженою до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом семи діб з дня її проголошення, особами які не були присутніми при проголошенні постанови протягом того ж часу з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_1