УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/5344/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2015 року м.Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2015 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Курськ, Російської Федерації, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалено обрати ОСОБА_9 до вступу вироку в закону силу запобіжний захід - тримання під вартою, взявши останнього під варту негайно із-зали суду.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати ОСОБА_9 з часу взяття його під варту, тобто з 13.07.2015 року, та зарахувати у строк покарання, строк утримання ОСОБА_9 під вартою з 26 листопада 2014 року по 20 січня 2015 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 196 грн. 56 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судової експертизи.
Речові докази у вигляді документів на ім`я ОСОБА_9 , а саме: свідоцтво про закінчення навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів, талон попереджень НОМЕР_1 , тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, екзаменаційну картку водія, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протокол про адміністративне правопорушення, довіреність, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , технічний паспорт на автомобіль марки «ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Самсунг», грошові кошти в сумі 332 грн., які передані на зберігання ОСОБА_9 , ухвалено повернути останньому.
Талони на газ об`ємом 55 л, гаманець з документами на ім`я ОСОБА_8 , що передані потерпілому ОСОБА_8 , ухвалено повернути останньому.
Грошові кошти в сумі 100 грн., мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ якого НОМЕР_3 , що знаходяться на зберіганні в Житомирському РВ УМВС України в Житомирській області, ухвалено повернути законному володільцю.
Шприци в кількості 3 штук ухвалено знищити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 09 серпня 2014 року, знаходячись в с.Глибочиця Житомирського району, Житомирської області, з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна, вступив у злочинний зговір з ОСОБА_10 , провадження щодо якого закрито ухвалою Житомирського районного суду від 11.02.2015 року, у зв`язку із смертю останнього. Згідно із вказаним злочинним зговором, ОСОБА_10 мав вчинити викрадення чужого майна, а ОСОБА_9 , в свою чергу, очікувати в обумовленому місці на заздалегідь підготовленому автомобілі марки «ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_4 , з метою швидкого залишення місця вчинення злочину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою, ОСОБА_10 , близько 15 години 09 серпня 2014 року, перебуваючи поблизу сільського клубу, що розташований в с.Глибочиця по вул. Михайла Грушевського, 51, Житомирського району, діючи узгоджено із ОСОБА_9 , через незачинене вікно автомобіля марки «Газель Рута», державний номер НОМЕР_5 , який знаходився поряд з тією ж адресою, не зважаючи на знаходження у вказаному автомобілі потерпілого ОСОБА_8 , який в той час лежав на сидіннях водія та переднього пасажира, відкрито, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , викрав барсетку, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій знаходився гаманець, який також матеріальної цінності для потерпілого не становить, документи на ім`я потерпілого ОСОБА_8 , талони на пальне (газ), загальною кількістю 55 літрів, вартістю 8 грн. 48 коп. за 1 літр пального, та грошові кошти в сумі 1100 грн.
Вказані злочинні дії ОСОБА_10 були помічені потерпілим ОСОБА_8 , проте ОСОБА_10 , не припиняючи скоювати злочин, втік з викраденим майном від потерпілого до вказаного автомобіля марки «ВАЗ 2105», який зупинився на відстані близько 20 метрів від місця вчинення злочину. Потім ОСОБА_10 застрибнув на переднє пасажирське сидіння цього автомобіля, на якому під керуванням ОСОБА_9 , за попередньою домовленістю, незважаючи на переслідування потерпілого ОСОБА_8 , зник з місця злочину, а викраденим майном розпорядилися разом з обвинуваченим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 1556 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить виправдати обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки вважає, що він не причетний до вчиненого злочину,, а лише виконував свою роботу водія. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги його показання та показання іншого свідка про те, що барсетку вкрав у нього саме ОСОБА_10 , а коли він кричав ОСОБА_10 , який сідав у машину, ОСОБА_9 не міг його бачити та чути. Вважає, що суд безпідставно засудив ОСОБА_9 за вчинений ОСОБА_10 злочин.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПКІ України - в разі не встановлення достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і вичерпаності можливості їх отримати. Посилається на те, що винесений вирок є незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що висновки, викладені у вироку суду не відповідають фактичним обставинам справи, а в процесі судового розгляду, були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, оскільки не надано оцінки невизнанню ОСОБА_9 своєї вини. Вказує, що докази на яких ґрунтується постановлений щодо ОСОБА_9 обвинувальний вирок є сумнівними. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Заслухавши доповідь судді, заяву потерплого про підтримання своєї апеляційної скарги і просив справу розглянути без його участі, та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг потерпілого та захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги потерпілого та захисника обвинуваченого не підлягають задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи захисника ОСОБА_7 , викладені в її апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи захисника про не відповідність вироку суду фактичним обставинам провадження, про неповноту судового розгляду, про те, що жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину у суду не було, про те, що судом не надано оцінки невизнанню вини у вчиненні даного злочину обвинуваченим. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним. Зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_9 , допитаний потерпілий та свідок.
Безпідставними є доводи захисника про те, відсутність жодних доказів, які підтверджували вину її підзахисного.
За показами потерпілого ОСОБА_8 , в обідній час 09 серпня 2014 року, він як водій маршрутного таксі, біля клубу в с.Глибочиця відпочивав на передньому сидінні вказаного таксі. В цей час ОСОБА_10 через незачинене вікно схопив рукою його барсетку та почав тікати. Він вибіг з автомобіля через дверці водія та почав кричати до ОСОБА_10 , щоб той зупинився і повернув йому барсетку. Проте останній почувши крик не зупинився, а прискорив швидкість та підійшовши до автомобіля марки «ВАЗ 2105», у якого працював двигун, швидко сів до нього. Вказаний автомобіль відразу поїхав, у зв`язку із чим, він, розуміючи, що не наздожене цей автомобіль, запам`ятав його державні номера та викликав міліцію. Згодом обвинуваченого затримали, а потерпілому повернули викрадені у нього гаманець, гроші, документи та талони на пальне, які до викрадання знаходились в документах.
За показами свідка ОСОБА_11 , 09 серпня 2014 року, він перебував у маршрутці, на якій працює потерпілий ОСОБА_8 та бачив, як невідома особа викрала у потерпілого барсетку. Потерпілий вибіг з маршрутки та побіг за цією особою, при цьому кричав останньому, щоб той зупинився, але викрадач швидко сів до автомобіля марки «ВАЗ», яка стояла на відставні приблизно 50 метрів від їх автомобіля, та відразу швидко уїхав.
Згідно протоколу огляду місця події від 09 серпня 2014 року, в автомобілі обвинуваченого ОСОБА_9 було виявлено викрадені у потерпілого ОСОБА_8 картки на газ, загальною кількістю 55 літрів, які зі слів обвинуваченого йому передав ОСОБА_10 (а.с. 28-52).
Доводи захисника про те, що винуватість ОСОБА_9 ґрунтується лише на припущеннях, і суд не надав оцінки його показам є надуманими. Суд першої інстанції у вироку суду зазначив причини визнання його показів суперечливими.
Суперечливими показання ОСОБА_9 судом визнано тому, що він вказував, що привіз ОСОБА_10 до пам`ятника в с.Глибочиця, а через 15 хв. останній зателефонував йому, щоб він під`їхав до пам`ятника. Проте, такі і покази є нелогічними, оскільки навіщо ОСОБА_10 телефонувати обвинуваченому, щоб він під`їхав до пам`ятника, якщо обвинувачений вже був біля пам`ятника.
Крім того, суперечливість показів обвинуваченого полягає в тому, що він стверджував, що не бачив в руках ОСОБА_10 барсетки, коли той сідав на переднє пасажирське сидіння. Однак згідно протоколу огляду місця події від 09 серпня 2014 року, у ОСОБА_9 були вилучені талони на пальне, які знаходилися у барсетці. Потерпілий ОСОБА_8 вказував, що талони на газ знаходились серед документів, які були разом з гаманцем у барсетці, а у відповідності до протоколу огляду місця події від 09.09.2014 року на околиці с.Глибочиця був виявлений гаманець з документами, які ОСОБА_10 викинув. Вказані докази вказують на те, що ОСОБА_9 , бачив барсетку у ОСОБА_10 , яку останній викинув. А тому, ці покази обвинуваченого не відповідають встановленим обставинам провадження та повністю спростовуються вищевказаними протоколами огляду місця пригоди та автомобіля, а також показами потерпілого.
Про обізнаність обвинуваченого щодо злочинних дій ОСОБА_10 та існування між останнім та обвинуваченим попередньої домовленості стосовно вчинення даного злочину свідчить також і той факт, що згідно показів ОСОБА_9 , назад до м. Житомира, вони їхали по дорозі, на яку вказав ОСОБА_10 та яка є гіршою та довшою ніж так по якій вони їхали до села, хоча саме водій таксі має право обирати кращий та швидкий шлях до пункту призначення визначеного клієнтом, а не за вказівкою останнього їхати до м. Житомира замість дороги республіканського значення через поле.
До того ж, факт вчинення обвинуваченим даного злочину за попередньою домовленістю із ОСОБА_10 підтверджується тим, що ОСОБА_10 надав обвинуваченому талони на газ, вартість яких значно перевищує вартість його перевезення з м.Житомира до Глибочиці та назад, і яка, згідно до показів обвинуваченого, становила 50 грн., заперечень попередньої змови в суду не пролунало.
Таким чином, суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши надані докази, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо не вчинення ним даного кримінального правопорушення, оскільки він не знав про намір ОСОБА_10 вчинити грабіж, суперечливими та такими, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності з намаганням перекласти таку відповідальність на інших осіб.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги покази ОСОБА_9 щодо невизнання своєї вини у вчиненні вказаних злочинів, є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Що стосується апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 з приводу того, що на його думку ОСОБА_9 не причетний до вчинення злочину слід зазначити, що дані доводи є його особистим сприйняттям подій та були досліджені та оцінені судом в сукупності з іншими доказами по провадженню і цих висновків не спростовують. На думку судової колегії зазначений факт міг мати вплив на думку обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника, оскільки судовий розгляд по зазначеній справі було призначено Житомирським районним судом 06.01.2015 року на 20.01.2015 року, та потерпілого, для якого, як сам він висловлювався матеріальна шкода завдана невелика, документи та інші речі з грошима повернуті вироков=мповернуто.
Факт закриття кримінал провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 підтверджено.
Також звертає на себе увагу той факт, що після проголошення оскарженого вироку засуджений втік через закрите вікно та знаходить у розшук щодо виконання вказаного вироку а також продовження розгляду іншого кримінального провадження щодо нього іншому суді області, що додатково характеризує його особу та відношення до заборонених законом дій.
Таким чином, враховуючи всі обставин провадження та те, що, провадження щодо іншого обвинуваченого ОСОБА_10 було виділено в інше та закрите у зв`язку із його смертю, судове слідство у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 проведено з достатньою повнотою.
Таким чином відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 407 КПК України апеляційні скрги повинні бути залишені без задоволення, а вирок суду без змін.
Істотних порушень вимог закону, які могли бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 13 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: