Номер провадження: 11/785/171/15
Номер справи місцевого суду: 1506/1673/2012
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Польнікове Олексіївського району Бєлгородської області, українець, громадянин України, має середню освіту, не працює, неодружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1

засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України до штрафу в розмірі 8500 грн в дохід держави,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 був визнаний винуватим та засуджений за те, що він у 2011 році за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, маючи умисел на проведення незаконних операцій з ломом кольорових і чорних металів, без реєстрації і отримання спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, встановивши на території двору ваги, а на воротах двору - інформаційну табличку «Прийом металобрухту», став здійснювати операції з ломом кольорового та чорного металів, організувавши таким чином пункт прийому і зберігання металобрухту.

Зокрема, в листопаді 2011 року ОСОБА_6 незаконно прийняв металобрухт у ОСОБА_8 , 20 кг металобрухту у ОСОБА_9 , сплативши йому 34 грн, у нього ж на початку грудня 2011 року - 30 кг за 50 грн і в кінці грудня 2011 року - 20 кг за 30 грн, а також в листопаді 2011 року незаконно прийняв у ОСОБА_10 25 кг металобрухту, сплативши 50 грн, який складав у себе во дворі.

10 лютого 2012 року під час проведення санкціонованого обшуку на території вищевказаного домоволодіння у ОСОБА_6 було виявлено інформаційну табличку «Прийом лому» та лом кольорового і чорного металу.

На вирок суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в постанові про порушення кримінальної справи не вказані підстави для її порушення, матеріали справи не містять конкретних даних, які б свідчили про наявність в його діях складу інкримінованого злочину, а свідки у справі не змогли підтвердити факт здачі металу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить залишити вирок суду без змін, оскільки вважає його законним і обґрунтованим, та зазначає, що провина ОСОБА_6 повністю підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи і яким суд дав належну оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали кримінальної справи колегія судів дійшла висновку про таке.

У відповідності до п.11 Перехідних положень КПК України кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постанови про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України (в редакції 1960 року), суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового слідства під час досудового розслідування, та судом першої інстанції під час розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 були допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкоджали розгляду обвинувального висновку районним судом та ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України (в редакції 1960 року) істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути справу та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Згідно вимог ст.323 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Статтею 327 КПК України (в редакції 1960 року) встановлено, що вирок суду може бути обвинувальний та виправдувальний.

Відповідно до положень ст.334 КПК України (в редакції 1960 року) мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

Зазначених вимог кримінально-процесуального закону під час судового розгляду обвинувального висновку та при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався, оскільки існували обставини на які суд не звернув уваги, та які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального висновку по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст.334 КПК України (в редакції 1960 року) та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст.334 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно ст.223 КПК України (в редакції 1960 року) після закінчення слідства і виконання вимог статей 217-222 цього Кодексу слідчий складає обвинувальний висновок.

Обвинувальний висновок складається з описової і резолютивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

При посиланні на докази обов`язково зазначаються аркуші справи.

В резолютивній частині наводяться відомості про особу кожного з обвинувачених, коротко викладається суть пред`явленого обвинувачення з зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, обвинувальний висновок відносно ОСОБА_6 фактично не відповідає вимогам ст.223 КПК України(в редакції 1960 року), з наступних підстав.

Так, орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_6 у вчиненні злочину в сфері здійснення операцій з металобрухтом.

Диспозиція ст.213 КПК України передбачає відповідальність за здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, або надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

Відповідно до ст.64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню:

1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);

2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину;

3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання;

4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Дослідивши обвинувальний висновок стосовно ОСОБА_6 та вирок суду колегія суддів дійшла висновку про те, що органом досудового слідства не була встановлена об`єктивна сторона злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , а саме час, місце та спосіб його вчинення - коли ОСОБА_6 придбав металобрухт у ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , в якій кількості, по якій ціні за кілограм, та який саме метал (чорний чи кольоровий), в зв`язку з чим обвинувачення є неконкретизованим.

Крім того, в ході судового розгляду справи не були перевірені та не надана правова оцінка показам ОСОБА_6 про те, що металобрухт він збирав власноруч, та використовував його в особистих цілях для побудови забору.

До того ж не усунуті протиріччя між висновками органу досудового слідства і суду та показами ОСОБА_11 на досудовому слідстві та в суді, про те, що він не продавав ОСОБА_6 металобрухт, а також інші протиріччя між показами засудженого та інших учасників судового процесу.

У відповідності зі ст.22 КПК України (в редакції 1960 року) прокурор, слідчий зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як обставини викривальні, виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Згідно до ч.1 ст.368 КПК України (в редакції 1960 року) однобічним або неповним визнається дізнання, досудове чи судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючі, що під час провадження досудового слідства та під час розгляду справи в суді першої інстанції були допущені істотні порушення кримінального-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку, а також було встановлено однобічність та неповноту дізнання та досудового слідства, які не можуть бути усуненні в судовому засіданні апеляційного суду, колегія судді дійшла висновку про необхідність на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.374 КПК України (в редакції 1960 року) оскаржуваний вирок скасувати, а справу направити прокурору для організації додаткового розслідування.

В ході проведення додаткового розслідування органу досудового слідства слід неухильно дотримуючись вимог КПК України, провести необхідні слідчі та розшукові дії з метою усунення встановлених апеляційним судом недоліків досудового слідства по даній справі. Крім того, в ході додаткового розслідування необхідно перевірити доводи викладені в апеляційній та касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 365, 367, 368, 370, 374, 377, 379, 381 КПК України (в редакції 1960 року), пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» Кримінально-процесуального кодексу України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 18 лютого 2013 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.213 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 8500 гривень в дохід держави скасувати, а кримінальну справу у відношенні ОСОБА_6 направити Біляївському міжрайонному прокурору для організації додаткового розслідування.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4