Єдиний унікальний номер № 285/3099/15-к
Провадження № 1-кп/0285/313/15
В И Р О К
17 серпня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маньки, Ріпкинського району, Чернігівської області, українця, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -
У березні 2014 року солдат ОСОБА_5 , призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303 від 17 березня 2014 року та направлений для проходження військової служби.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 17 жовтня 2014 року № 3 солдат ОСОБА_5 , зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду робітника-підсобника З відділення 1 взводу 1 роти, та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, солдат ОСОБА_5 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Так, 24 грудня 2014 року, о 08 год. 00 хв., солдат ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем дислокації 3 відділення 1 взводу 1 роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, самовільно залишив місце несення військової служби, після чого проводив час на власний розсуд та до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 повернувся лише 12 січня 2015 року.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 і підозрюваним ОСОБА_5 20 липня 2015 року укладена угода про визнання винуватості.
Згідно даної угоди, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив кримінальне правопорушення вперше.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відноситься до категорії середньої тяжкості, потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, а отже, угода відповідає вимогам КПК України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та погоджується на призначення узгодженого покарання.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що сторони розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, зазначених ст. 394 КПК України.

Головуючий: