Дата документу Справа № 316/236/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1258/15
Єдиний унікальний № 316/236/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 258-5 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000083, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого інженером цеху ЕРП ВП «Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 1997 та 2003 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративних функцій строком на 3 роки без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки та згідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покладено виконання певних обов`язків.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою скасовано і він був звільнений з під варти в залі суду. Ухвалено зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 20.01.2015 року по 22.04.2015 року.

Вирішена доля речових доказів. Арешт з майна обвинуваченого знято.

Згідно вироку, громадянин України ОСОБА_8 , незважаючи на відповідну заборону та встановлену ст. ст. 23, 25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відповідальність, в період часу з травня по червень 2014 року, у місті Енергодар Запорізької області, з метою фінансової підтримки протиправної діяльності терористичної групи під керуванням ОСОБА_9 , що входить до збройних формувань самопроголошеного державного утворення «Луганська народна республіка» (надалі -«ЛНР»), здійснив фінансування тероризму шляхом надання фінансової підтримки у вигляді грошових коштів з наміром їх наступного використання для вчинення терористичних актів, а також злочинів терористичної спрямованості на території Луганської області.

Так, на початку червня 2014 року, перебуваючи в місті Енергодар Запорізької області, ОСОБА_8 за допомогою мобільного телефонного зв`язку, будучи достеменно обізнаним у терористичній діяльності на території Луганської області колишніх мешканців м. Енергодара ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відносно яких проводиться досудове розслідування у окремому кримінальному провадженні №

2 0000014 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, зв`язався із останнім та ініціативно запропонував повідомити йому канали зв`язку для надання фінансової допомоги у вигляді грошових коштів з метою забезпечення терористичної групи для подальшого здійснення протиправної діяльності відносно органів державної влади та окремих громадян України.

Отримавши від вказаних терористів «ЛНР» інформацію про реквізити банківської платіжної картки AT «Сбербанк Росії» з картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я іншого члена збройного формування самопроголошеного державного утворення «ЛНР» ОСОБА_11 , щодо якого проводиться досудове розслідування у окремому кримінальному провадженні № 0000150 за ч. 2 ст. 260 КК України і який перебуває у міждержавному розшуку, ОСОБА_8 з усвідомленням того, що виділені ним грошові кошти будуть використано окремими терористами в інтересах терористичної групи під керуванням ОСОБА_9 , звернувся до необізнаної про його злочинні наміри знайомої - ОСОБА_12 , зобов`язавши останню, в рахунок повернення йому попередніх грошових зобов`язань на суму 3 350 грн., перерахувати їх за банківським переказом на рахунок ОСОБА_11

02 червня 2014 року, діючи за вказівкою ОСОБА_8 , не будучи обізнаною про фактичне фінансування терористів, ОСОБА_12 через касу відділення AT «Сбербанк Росії» в м. Енергодар Запорізької області внесла за наданими ОСОБА_8 реквізитами на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 3 350 грн., на підтвердження чого підписала заяву про переказ готівки № 57963062 від 02.06.2014 року, при цьому 17 грн. з вказаної суми було стягнуто банком у якості комісії за платіжну операцію.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість, зазначає, що суд не врахував, що останній вчинив тяжкий злочин, який враховуючи його кваліфікацію - фінансування тероризму, суттєво підвищує суспільну небезпечність дій обвинуваченого, оскільки зокрема останній висловлював бажання продовжити фінансування бойовиків, а його злочинна діяльність була припинена лише завдяки діям правоохоронних органів та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, безпідставно врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема знаходження на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, оскільки своїми діями ОСОБА_13 довів, що він зацікавлений не у витрачанні грошових коштів на утримання родини, а у фінансуванні бойовиків, а тому враховуючи, зокрема що ОСОБА_8 працює на атомній електростанції, яка є стратегічним та небезпечним об`єктом, призначив останньому надто м`яке основне покарання у виді 5 років позбавлення волі, тобто на рівні нижньої межі санкції ч. 1 ст. 258-5 КК України та на підставі ст. 69 КК України не застосував додаткове покарання у виді конфіскації майна, ще й звільнив від відбування покарання у виді позбавлення волі відповідно до положень ст. 75 КК України. Окрім того, невірно визначив вид та розмір додаткового покарання, оскільки позбавив ОСОБА_8 права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративних функцій строком на 3 роки, хоча санкція ч. 1 ст. 258-5 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на 2 роки.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України і призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади або займатися певною діяльністю, пов`язаною із здійсненням фінансових операцій строком на 2 роки та з конфіскацією належного йому майна.

У запереченнях обвинувачений просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину відповідно до фактичних обставин, викладених у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також щодо кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, судова колегія, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в зазначеній частині не перевіряє і не досліджує.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції прийняв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Врахувавши, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, матір похилого віку, а також і те, що ОСОБА_8 щиро покаявся у скоєному, суд обґрунтовано визнав зазначенні обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, на підставі чого призначив мінімальне покарання, передбачене законом, та із застосуванням ст. 69 КК України без конфіскації майна і звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України. Колегія суддів вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів також вважає, що доводи апеляційної скарги про необхідність призначення більш суворого покарання не ґрунтуються на матеріалах провадження, а мають характер припущень, які суд апеляційної інстанції не може покласти в основу свого рішення.

Водночас, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, пов`язані з виконанням адміністративних функцій, призначене судом незаконно, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 обіймає будь-яку посаду, пов`язану з виконанням адміністративних функцій. Крім того, суд призначив таке додаткове покарання на термін, не передбачений законом. За таких обставин колегія суддів на підставі положень ст. 404 КПК України вважає за необхідне скасувати призначення зазначеного додаткового покарання, оскільки призначення нового обмеження права погіршить становище обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити, скасувавши призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративний функцій строком на три роки.

У решті вирок залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4