Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі ОСОБА_12,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001659, за касаційною скаргою прокурора на вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 2 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Слов'янськ Донецької обл., проживаючого адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_13,

в с т а н о в и л а:

Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 виправдано у пред'явленій підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 2 лютого 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судом першої інстанції було необ'єктивно та вибірково досліджено докази по справі, не взято до уваги та не проаналізовано ті докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого. Крім того, зазначає, що у вироку не зазначено підстав виправдання ОСОБА_4 та виправдано його у пред'явленій підозрі, а не обвинуваченні. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки у ній не міститься всіх відповідей на доводи, що містяться у апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що 07.03.2013 року, приблизно о 12 год., з метою викрадення чужого майна, прибув до приміщення ПП ОСОБА_8, розташованого по АДРЕСА_2. У подальшому, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, надавши своїм діям правомірного характеру, викрав майно, належне ТОВ «СКС-Спецбуд», загальною вартістю 3366 грн. 44 коп., та майно, належне ДП «Донецька залізниця Локомативне ДЕПО ст. Слов'янськ», загальною вартістю 930 грн., погрузивши його на заздалегідь підготовлений автомобіль «Газель». Після цього, ОСОБА_4 намагався зникнути з місця вчинення злочину, однак був зупинений ОСОБА_5, який виявив злочин та намагався йому перешкодити. Незважаючи на вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4 продовжив рух автомобіля у напрямку свого місця проживання, однак злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками міліції.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред'явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; у разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, послався на ту обставину, що стороною обвинувачення не було доведено фактів укладення між ТОВ «СКС-Спецбуд» та ПП «ОСОБА_8» договору на зберігання товаро-матеріальних цінностей.

Як убачається з вироку, суд на підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин, прийняв докази, надані захистом, у вироку послався на перелік доказів наданих органом обвинувачення та досліджених під час судового засідання, не зазначивши будь-яких мотивів їх неврахування.

З касаційної скарги прокурора вбачається, що місцевим судом не було досліджено ряд доказів, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження, і які, на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_4 та не перевірено походження документів, на які суд послався як на доказ невинуватості особи, та які надані стороною захисту.

Крім того, як убачається із змісту вироку, судом при мотивуванні виправдання ОСОБА_4 не зазначено жодної з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284, ч. 1 ст. 373 КПК України для ухвалення виправдувального вироку.

Не містить такої підстави і резолютивна частина вироку. Натомість, вирок містить посилання на виправдання ОСОБА_4 у пред'явленій підозрі про вчинення ним кримінального правопорушення, а не у обвинуваченні, як це передбачено ч. 4 ст. 374 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суду вважає, що вирок суду першої інстанції був постановлений з істотним порушенням вимог ст. 374 КПК України, що є підставою для його скасування.

Суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. 419 КПК України, формально перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, належним чином не вмотивував мотиви прийнятого рішення, перерахувавши докази, які зазначені у вироку суду першої інстанції, не дав їм оцінки, що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

На підставі викладеного, судові рішення підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог кримінального процесуального, кримінального закону і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Скасувати вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 2 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11