АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , який здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року в кримінальному провадженні № 0007008 від 13.08.2014 року, -

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_6 ,

сторони захисту: захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

обвинуваченоїОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася та проживає в АДРЕСА_1 , має середню освіту, не одружена, не працююча, раніше судима:

02.04.2014 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 60 годин громадських робіт, -

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї виконання обов`язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 4 523 грн. 62 коп.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року в частині призначеного покарання скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, а саме положень ст. 75 КК України, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання недостатньо враховано дані про особу обвинуваченої, фактичні обставини та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, внаслідок чого безпідставно застосовано положення ст. 75 КК України. На думку апелянта, суд не врахував те, що ОСОБА_8 по місцю проживання характеризується посередньо (т. 1 а.с. 44), та, будучи раніше засудженої вироком Ірпінського міського суду Київської області від 02.04.2014 року (т. 1 а.с. 37), через короткий проміжок часу вчинила новий корисливий злочин середньої тяжкості, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її особи, антисоціальну поведінку та схильність до вчинення корисливих злочинів.

Іншими учасниками кримінального провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, доводи обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи про законність і обґрунтованість вироку та просили залишити його без змін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 01.08.2014 приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 знаходиться у ванній кімнаті та не спостерігає за її діями, повторно, таємно викрала належні ОСОБА_9 ювелірні вироби на загальну суму 4 410 грн. та з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 та звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

На підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у вироку, правову кваліфікацію дій, вчинених ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора, який здійснював процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, відносно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині неправильного звільнення ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування кримінального закону, який не підлягав застосуванню, внаслідок чого призначене їй покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та особі обвинуваченої, так як воно є явно несправедливим через м`якість, колегія суддів уважає обґрунтованими та з ними погоджується, виходячи з наступного.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Проте, постановляючи вирок, суд першої інстанції не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи обвинуваченій покарання, зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення обвинуваченої до скоєного, особу обвинуваченої, яка раніше судима, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого.

Але судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке класифікується як злочин середньої тяжкості, даним про особу обвинуваченої, яка в квітні 2014 року засуджувалася за умисний злочин невеликої тяжкості проти власності, відбула призначене їй покарання та була знята з обліку Шевченківського РВ КВІ м. Києва 28 липня 2014 року в зв`язку з відпрацюванням громадських робіт в повному обсязі, а через три дні знову вчинила злочин проти власності, що, на думку колегії суддів, прямо вказує на схильність обвинуваченої до вчинення корисливих злочинів.

При цьому, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично не розмежував мотиви призначення самого покарання і мотиви звільнення від його відбування, чим порушив вимоги абз. 6 п.2 ч.3 ст. 374 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вказані обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів без реального відбування нею покарання.

Отже, звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 із застосуванням статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів уважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягає застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особі обвинуваченої, не сприятиме її виправленню та попередженню вчинення нею нових злочинів, а тому є явно несправедливим.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст. 409; п.2 ч.1 ст. 413; ст. 414 КПК України в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень статті 75 КК України, які не підлягали застосуванню, - не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням за правилами п.4 ч.1, ч.2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченої.

Відповідно до ч.3 ст. 12 КК України інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення класифікується як злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_8 раніше засуджувалася за вчинення злочину невеликої тяжкості до покарання у виді 60 годин громадських робіт і 28 липня 2014 року в зв`язку з відпрацюванням громадських робіт в повному обсязі знята з обліку Шевченківського РВ КВІ м. Києва, проте вже 1 серпня 2014 року вчинила нове кримінальне правопорушення - таємне викрадення чужого майна на загальну суму 4410 грн. Обвинувачена за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 11 серпня 2002 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; на обліку у лікаря-психіатра обвинувачена не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, колегія суддів визнає щире каяття обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

Санкцією ч.2 ст. 185 КК України передбачено декілька видів покарань, з яких позбавлення волі на строк 5 років є найбільш суворим.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, думку потерпілого, який просив не призначати обвинуваченій покарання пов`язане з позбавленням волі, колегія суддів дійшла висновку, що призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, тобто в максимальних межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, є надмірно суворим.

Колегія суддів уважає, що обвинуваченій ОСОБА_8 має бути призначене покарання у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, так як обвинувачена буде утримуватися в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням до праці.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, тому що апелянтом не наведено переконливих доводів про необхідність призначення найбільш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинення даного злочину.

Керуючись статтями 404, 405, п.3 ч.1 ст. 407, п.4 ч.1, ч.2 ст. 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який здійснював процесуальне керівництво в кримінальному провадженні № 0007008 від 13 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного їй покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, у вчиненні якого вона визнана винною, покарання у виді обмеження волі строком 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту звернення вироку апеляційного суду до виконання.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду міста Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй його копії.

С У Д Д І:

______________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/54/2015, Категорія КК: ч. 2 ст. 185

Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_10

Доповідач ОСОБА_1