Ухвала іменем україни 16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2015 року, якою залишено без змін вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку м. Чернівці, жительку АДРЕСА_1, раніше не судиму,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на неї обов'язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона 06 грудня 2014 року, близько 13 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ Е320», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в якому перевозила пасажирів, своїх родичів: рідну сестру колишнього чоловіка ОСОБА_2 з чоловіком ОСОБА_3 та малолітнім сином ОСОБА_4, на 182 км автодороги Київ-Чоп в напрямку міста Житомира, в порушення вимог пунктів 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрала безпечну швидкість руху, з урахуванням дорожньої обстановки та стану проїзної частини (ожеледиця), щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустила занос свого автомобіля за межі проїзної частини, де відбулося його перекидання.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "MERCEDES- BENZ Е-320" ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1171 від 25.12.2014 року в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинному зв'язку зі смертю потерпілої.

Пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1170 від 25.12.2014 року в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинному зв'язку зі смертю потерпілого.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 б, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв'язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою прокурора залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_1 та правильності кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 286 КК України, вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Вважає, що рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є безпідставним, а покарання - явно несправедливим унаслідок м'якості.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та кваліфікація її дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок застосування положень ст. 75 КК України, є не обґрунтованими.

Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 у порядку ст. 404 КПК України за апеляційною скаргою прокурора, встановив, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законом віднесено до тяжких злочинів, дані про особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце роботи, є особою молодого віку, розлучена, сама виховує малолітню дитину, має хворобливий стан здоров'я та періодично проходить курс лікування за наслідками травми отриманої під час цієї ДТП. Разом з цим, обставинами, що пом'якшують покарання засудженій суд визнав: щире розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне та своєчасне відшкодування шкоди в повному розмірі, наявність наполегливого прохання потерпілого ОСОБА_3 про доцільність призначення покарання з випробуванням, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 положень ст. 75 КК України та звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання крім іншого й у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, та встановлює, відповідно до ч. 4 вказаної статті цього Кодексу, іспитовий строк тривалістю від одного до трьох років.

На думку колегії суддів, призначене засудженій ОСОБА_1 районним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора були предметом перевірки судом апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд перевірив доводи, наведені в його апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення, врахувавши думку потерпілого ОСОБА_3, який є родичем ОСОБА_1 Зміст ухвали суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.

У даному провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_1 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які б свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 травня 2015 року, якою залишено без змін вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_6