Справа № 362/5298/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1359/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 16.12.2015

УХВАЛА
Іменем України
16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2015 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паляниченці, Фастівського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, має посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіаційного контролю (категорія 4), одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України - 4 роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України - 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 призначено шляхом поглинення менш суворого більш суворим - 4 роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь: - ОСОБА_10 - 45 727, 66 грн. майнової шкоди та 150000 грн. моральної шкоди.

- держави - 613 грн. 80 коп. судових витрат за проведення авто-технічної експертизи.

Згідно вироку, 14.03.2015 року, близько 22 год. 20 хв., водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухався неподалік будинку №43 по вулиці Білоцерківській в с. Устимівка, Васильківського району, Київської області у напрямку м. Біла Церква. Під час руху водій ОСОБА_8 невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, що позбавило його змоги постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, проявив неуважність, виїхав на праве, по ходу руху узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась у попутному напрямку відносно напрямку руху транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №239 м/д від 27.06.2015 року: виходячи із даних наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , 1991 року народження у останньої мали місце: закрита внутрішньочерепна травма з забійними ранами верхньої повіки ліворуч і потиличної області, перелом кісток носа, забоєм головного мозку легкого ступеня; закрита тупа травма грудної клітки з саднами шкірних покривів грудної клітки і черевної стінки, перелом шийки і кістки правої лопатки, закритими переломами 2- 8-го ребер справа по задній пахвовій лінії, забиттями легенів і правостороннім гемо пневмотораксом; закриті осколочні переломи обох кісток лівої гомілки в нижній третині, що виникли внаслідок дії у вказані частини тіла потерпілої тупого предмету (предметів). Вказана внутрішньочерепна травма кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я. Вказана травма грудної клітки кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння. Вказані переломи кісток лівої гомілки кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я більше 21 дня. Таким чином, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 210011 д.н.з. НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2002 року, а саме: - п. 1.3., де вказано, що «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; - п. 1.5., де вказано, що «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху і інших осіб не повинні створювати небезпеку або перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;- п.2.1.а., де вказано, що «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;- п. 2.9.а., де вказано, що «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння»;- п.12.1., де вказано, що «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;- п.12.3., де вказано, що «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.1.а, 2.9.а, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали, а сааме: отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень. Далі, водій ОСОБА_8 усвідомлюючи, що вищевказаними протиправними діями поставив потерпілу ОСОБА_10 у небезпечний для життя стан, нехтуючи обов`язком піклуватися про потерпілу, не надав останній першої медичної допомоги, не викликав швидку медичну допомогу та зник з місця пригоди, тим самим завідомо залишив без допомоги ОСОБА_10 , яка перебувала у безпорадному стані внаслідок втрати свідомості і отримання тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння та була позбавлена можливості до самозбереження.Після скоєння вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди, не з`ясувавши у якому стані перебуває потерпіла, ОСОБА_8 з місця події зник. Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2002 року, а саме: -п. 2.10.а, де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»; -п. 2.10.б, де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил»; -п. 2.10.в, згідно якого, якщо «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди»; -п.2.10.г, де вказано, що «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу»;-п.2.10.є, де вказано, що «До проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити йому покарання на підставі ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням на нього будь яких обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін. Вважає, що судом не в повній мірі взято до уваги те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та розслідуванню кримінальної справи, потерпілій добровільно частково відшкодовано матеріальні та моральні збитки, продовжує і в подальшому буде продовжувати відшкодовувати шкоду, він попросив вибачення у потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні. Крім того, він раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, постійно проживає на території зони посиленого радіаційного контролю (4 категорія), на обліку у лікаря нарколога, психіатра та міліції не перебуває, має фізичні вади, пов`язані зі слухом, хворіє виразковою хворобою шлунка, внаслідок травми має серйозне захворювання нирок. Наведені захворювання потребують лікування в умовах стаціонару.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду, пом`якшити покарання, а саме: призначити ОСОБА_8 покарання: - за ч. 2 ст. 286 КК України - 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; -за ч. 1 ст. 135 КК України - 1 рік позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 призначити, шляхом поглинення менш суворого більш суворим - 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк - 2 роки, зобов`язавши його з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, в решті вирок суду залишити без зміни, оскільки вважає, що призначене судом покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим, невиправданим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Вказує, що судом не в повній мірі взято до уваги повне визнання вини, щире каяття та активне розкриття злочину та розслідування кримінального провадження, часткове добровільне відшкодовання потерпілій моральної шкоди та у подальшому намагання її відшкодовувати.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор просить залишити її без задоволення, вирок суду без змін, оскільки вважає, що судом всебічно, повно й об`єктивно досліджені усі обставини справи, які мають суттєве значення та надано об`єктивну оцінку усім доказам в їх сукупності, тому судом постановлено обґрунтований вирок, який є законним, обґрунтованим та мотивованим, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам, ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та особі засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку. Вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину доведена скупністю наведених у вироку та досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом дана належна оцінка. Кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, та за ч. 1 ст. 135 КК України, тобто у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також, коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан є вірною, що апелянтами не оскаржується. Відповідно до вимог ст. 65 КК України ,особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, суд належним чином врахував суспільну небезпечність, характер та ступінь тяжкості вчиненинених злочинів, які відносяться до тяжких та середньої тяжкості злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивну характеристику за місцем його проживання, щире каяття, думку потерпілої ОСОБА_11 щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 . До обставини, яка пом`якшую відповідальність обвинуваченого суд вірно відніс щире каяття та часткове відшкодування потерпілій заподіяної шкоди. До обставини, що обтяжує відповідальність обвинуваченого суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений має на утриманні неповнолітнього сина, постійно проєиває на території зони посиленого радіаційного контролю / 4 категорія /, має фізичні вади, пов`язані зі слухом та поганий стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує лікування в умовах стаціонару. Враховуючи вищевикладене, доводи обвинуваченого його захисника, колегія суддів вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання та покладенням певних обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України. Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, х в а л и л а: вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити. Звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк - 3 роки, на підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 слідуючі обов`язки - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. В решті вирок суду залишити без змін.

Головуючий

Судді