Єдиний унікальний номер 201/5095/15-к
Номер провадження 1-кп/201/231/2015
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 09 березня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001184 за обвинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, який має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2002 року (виконавчий лист від 08 листопада 2004 року № 2-5830/2004) встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 квітня 2002 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, ОСОБА_5 , будучи ознайомленим з рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 травня 2002 року про стягнення з нього аліментів, попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 164 Кримінального кодексу України державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська 06 березня 2014 року, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження № 39660099 від 22 липня 2002 року у ДВС Жовтневого району м. Дніпропетровська, будучи працездатним, не вжив заходів щодо свого працевлаштування, а натомість злісно ухиляючись від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), починаючи з січня 2014 року, аліменти на утримання свого неповнолітнього сина не виплачував, матеріальної та іншої допомоги не надавав, в результаті чого, станом на 23 березня 2015 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму понад 6 місяців відповідних платежів, а саме 12 568 гривен 97 копійок.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України не визнав та показав, що знаходився з потерпілою в зареєстрованому шлюбі, але дату реєстрації на даний час не пам`ятає. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_8 . В липні 2001 року потерпіла пішла від нього і з цього часу вони не проживають разом. Пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_4 подала в суд позов про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина. В 2006 році його викликали до виконавця ДВС у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, де він дізнався про наявність судового рішення про стягнення аліментів на утримання свого неповнолітнього сина. Після чого, він став сплачувати аліменти потерпілій до 2014 року. З січня 2014 року і до теперішнього часу він аліменти не сплачує, оскільки не працює офіційно. Додав, що ніякої допомоги своєму сину за період з січня 2014 року по теперішній час не надавав, продукти харчування, медичні ліки та одяг не купував і не передавав, оскільки не мав такої можливості через відсутність грошових коштів. Із сумою заборгованості по аліментах, що складає 12 568 гривень 97 копійок згодний, але умислу на ухилення аліментів у нього не було. При цьому, підтвердив, що 06 березня 2014 року державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ попереджала його про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України під його особистий підпис. До центру зайнятості у Жовтневому районі звертався двічі в 2012 році та 2014 році, але працівники пропонували йому лише низькооплачувану роботу, яка йому не підходила. Також додав, що з 2004 року проживає із співмешканкою ОСОБА_9 .. З січня 2014 року переїхав до неї у квартиру та весь цей час існував та продовжує існувати на кошти ОСОБА_9 . Крім того, стверджував, що фізичний труд йому протипоказаний через хворобу легенів, але відповідні медичні документи, підтверджуючі наявність такої хвороби, яка унеможливлює фізичний труд, відсутні, групи інвалідності він не має, непрацездатним не визнаний. Крім того, підтвердив, що за період 2014 року двічі отримував грошові кошти за нетривалий час свого працевлаштування, але пояснити суду причини, з яких він не сплатив аліменти на утримання свого сина, хоча б і частково, не зміг. Просив суд виправдати його.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що 20 січня 2001 року зареєструвала шлюб з обвинуваченим, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7 . Коли народився син, вона переїхала від чоловіка і стала проживати окремо. Починаючи з 2001 року, обвинувачений ніде не працював і грошей на утримання сина не давав, що по суті і стало причиною розірвання відносин, у зв`язку із чим, вона звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення аліментів, який було задоволено та стягнено з обвинуваченого на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 квітня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття. Офіційно розлучилися у 2004 році на підставі судового рішення, а в 2006 році на квартиру обвинуваченого було накладено арешт із-за несплати аліментів, які присуджені судом. З цього моменту, ОСОБА_5 сплачував аліменти, але не в повному обсязі, окрім цього, жодної участі у житті свого сина не приймав, не цікавився його долею, не провідував, не вітав зі святами, у зв`язку із чим, 13 серпня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав. У грудні 2013 року обвинувачений сплатив 800 гривень, після чого жодних грошових виплат по аліментах не здійснював. В період з січня 2014 року по теперішній час аліменти не виплачує, ніякої матеріальної допомоги своєму сину не надавав, продукти харчування, медичні ліки та одяг не купував і сину не передавав, взагалі не цікавився долею свого сина.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що займає посаду державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Показала, що у лютому 2015 року їй передано виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 07 травня 2002 року № 2-15/5 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 квітня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, в період з 2002 року по 2013 рік ОСОБА_5 сплачував аліменти, але потім перестав і з цього часу почала зростати заборгованість. 06 березня 2014 року було складено акт державним виконавцем, відповідно до якого обвинувачений повідомив, що офіційно не працевлаштований і не має можливості сплачувати аліменти. При цьому, був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, про що ОСОБА_5 особисто розписався у зазначеному акті. Більше обвинувачений до державного виконавця не з`являвся. В січні 2015 року потерпіла повідомила, що нічого не змінилося і обвинувачений не вживає жодних заходів для виплати заборгованості по сплаті аліментів. З січня 2014 року по 23 березня 2015 року заборгованість по аліментах складає 12 568 гривень 97 копійок, станом на 23 березня 2015 року загальна сума заборгованості складає 31 682 гривні 89 копійок. У зв`язку із чим, на адресу начальника Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області направлено подання про вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що знайома з обвинуваченим ОСОБА_5 приблизно сім років, з листопада 2012 року по теперішній час проживають разом у її квартирі. Охарактеризувати обвинуваченого може з позитивної сторони, він є доброю, чесною та чуйною людиною, з сусідами підтримує добрі стосунки. Весь час останній знаходиться на її утриманні і не працює, але намагається знайти роботу, проте його нікуди не беруть через хворобу легенів. При цьому, додала, що на обліку у лікаря із цією хворобою ОСОБА_5 не перебуває і лікування за цей період не проходив, групи інвалідності не має, непрацездатним не визнаний. Їй відомо, що у ОСОБА_5 є неповнолітній син, але ніякої матеріальної допомоги останній не надає, оскільки не працює і знаходиться на її утриманні.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0001184 вбачається, що заяву ОСОБА_4 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2015 року із визначенням правової кваліфікації за ч. 1 ст. 164 КК України.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2002 року, встановлено, що з ОСОБА_5 стягнено на користь потерпілої аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 квітня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2013 року, встановлено, що ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно виконавчого листа за справою № 2-1615, виданого 07 травня 2002 року на ім`я ОСОБА_4 , встановлено, що з ОСОБА_5 стягнено на користь потерпілої аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 квітня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян.

З подання Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 10 лютого 2015 року № 2259/13, встановлено, що ОСОБА_5 добровільно рішення суду не виконував, кошти на утримання дитини не сплачував, факт несплати коштів підтверджується матеріалами виконавчого провадження, тому начальник Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ звернувся до начальника Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України.

Відповідно до довідки-розрахунку від 23 березня 2015 року по виконавчому листу № 2-1615 від 07 травня 2002 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 23 березня 2015 року складає 31 682 гривні 89 копійки, за період з січня 2014 року по 23 березня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів становить 12 568 гривень 97 копійок.

Згідно акту державного виконавця по ВП:23 від 06 березня 2014 року встановлено, що ОСОБА_5 з`явився до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ та під особистий підпис попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України.

Відповідно до довідки Жовтневого районного центру зайнятості № 01-13/572 від 11 березня 2015 року встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у Державній службі зайнятості у якості безробітної особи не знаходиться, соціальні послуги не отримував.

Згідно інформації з Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська № 22/30ДСК від 16 березня 2015 року, встановлено, що ОСОБА_5 був офіційно працевлаштований до філії «Рубіж-Авто» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» в період з березня по квітень 2014 року та до Окружної виборчої комісії з виборів Президента України територіального виборчого округу № 28 в період травня 2014 року.

Відповідно до додатку до зазначеної інформації «відомості про страхувальників застрахованої особи» від 13 березня 2015 року встановлено, що загальний розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_5 за 2014 рік становить 3102 гривні 24 копійки.

Проаналізувавши отримані та досліджені під час судового розгляду покази потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 , а також письмові докази, суд приходить до висновку, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

При цьому, визнаючи ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, як злісне, суд насамперед, виходить з того, що із наданих сторонами доказів, не вбачається об`єктивних підстав, які б заважали, при наявності бажання, обвинуваченому здійснити хоча б якісь дії, спрямовані на надання матеріальної допомоги своїй дитині.

А натомість, стороною обвинувачення обґрунтовано доведено факт тривалої несплати ОСОБА_5 аліментів (понад 6 місяців) на користь неповнолітньої дитини, у тому числі і після отримання ним попередження з боку державного виконавця про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Крім того, суд вважає, що встановлений факт неодноразового отримання обвинуваченим ОСОБА_5 грошових коштів в період 2014 року, тобто в інкримінований обвинуваченому період ухилення від сплати аліментів, з яких жодної копійчини не було ним спрямовано на надання матеріальної допомоги на користь своєї неповнолітньої дитини, також свідчить про наявність злісності в його бездіяльності, пов`язаної із ухиленням від сплати аліментів.

Разом із цим, судом не встановлено, а стороною захисту не доведено об`єктивних доказів, які б свідчили про вимушений характер не виконання ОСОБА_5 обов`язку, покладеного на нього рішенням суду по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зокрема, суду не надано жодних переконливих доказів, які б вказували на неможливість обвинуваченим знайти роботу, у тому числі через хворобу або інші об`єктивні обставини.

Натомість, відповідно до свідчень ОСОБА_9 , яка з її слів, є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_5 , з 2012 року по теперішній час ніде не працює, активних заходів щодо працевлаштування не вживав, перебуває виключно на її утриманні, та на обліку у лікаря з приводу будь-яких тяжких хвороб, що унеможливлюють його фізичний труд, не знаходиться.

За таких обставин, суд сприймає критично позицію сторони захисту щодо невизнання факту ухилення обвинуваченого від сплати аліментів на користь неповнолітньої дитини та намагання охарактеризувати бездіяльність ОСОБА_5 по виконанню свого обов`язку, як вимушену, а не навмисну, а отже злісну.

При цьому, надані стороною захисту письмові докази, зокрема заява ОСОБА_4 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, довідка за вих. В13-28/13 від 18 квітня 2013 року, пояснення ОСОБА_5 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, заява ОСОБА_4 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про видачу довідки про несплату аліментів, заява ОСОБА_5 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, вимога державного виконавця від 09 листопада 2007 року за вих. № 30466, суд не приймає до уваги та вважає їх такими, які, як кожен окремо, так і у їх сукупності, жодним чином не спростовують обвинувачення, висунутого ОСОБА_5 органом досудового розслідування, а є фотокопіями окремих документів з матеріалів виконавчого провадження.

Більш того, надана стороною захисту, як доказ, копія довідки-розрахунку від 23 березня 2015 року по виконавчому листу № 2-1615 від 07 травня 2002 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 23 березня 2015 року складає 31 682 гривні 89 копійки, за період з січня 2014 року по 23 березня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів становить 12 568 гривень 97 копійок, є фотокопією наданого стороною обвинувачення доказу та навпаки свідчить про наявність зазначеної заборгованості по сплаті аліментів.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, розлучений, має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку не утримує, офіційно не працевлаштований, при цьому непрацездатним не визнаний, групи інвалідності не має, на обліку у лікарів з приводу будь-яких хвороб, що унеможливлюють фізичний труд не перебуває, за місцем проживання характеризується із посередньої сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Разом із цим, суд враховує, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. При цьому, під час судового розгляду, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З урахуванням ступеню тяжкості скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його особи та обставин, що приведені вище, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати на залучення експерта та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у вигляді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

При цьому, визнаючи ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, як злісне, суд насамперед, виходить з того, що із наданих сторонами доказів, не вбачається об`єктивних підстав, які б заважали, при наявності бажання, обвинуваченому здійснити хоча б якісь дії, спрямовані на надання матеріальної допомоги своїй дитині.

А натомість, стороною обвинувачення обґрунтовано доведено факт тривалої несплати аліментів на користь неповнолітньої дитини, у тому числі і після отримання попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця.

Крім того, суд вважає, що встановлений факт неодноразового отримання обвинуваченим грошових коштів в період 2014 року, тобто в інкримінований йому період ухилення від сплати аліментів, з яких жодної копійчини не було ним спрямовано на надання матеріальної допомоги на користь своєї неповнолітньої дитини, також свідчить про наявність злісності в його бездіяльності, пов`язаної із ухиленням від сплати аліментів.

Разом із цим, судом не встановлено, а стороною захисту не доведено об`єктивних доказів, які б свідчили про вимушений характер не виконання ОСОБА_5 обов`язку, покладеного на нього рішенням суду по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зокрема, суду не надано жодних переконливих доказів, які б вказували на неможливість обвинуваченим знайти роботу, у тому числі через хворобу або інші об`єктивні обставини.

Натомість, відповідно до свідчень ОСОБА_9 , яка з її слів, є співмешканкою обвинуваченого, ОСОБА_5 , з 2012 року по теперішній час ніде не працює, активних заходів щодо працевлаштування не вживав, перебуває виключно на її утриманні, та на обліку у лікаря з приводу будь-яких тяжких хвороб, що унеможливлюють його фізичний труд, не знаходиться.

За таких обставин, суд сприймає критично позицію сторони захисту щодо невизнання факту ухилення обвинуваченого від сплати аліментів на користь неповнолітньої дитини та намагання охарактеризувати бездіяльність ОСОБА_5 по виконанню свого обов`язку, як вимушену, а не навмисну, а отже злісну.

Проаналізувавши отримані та досліджені під час судового розгляду покази потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , а також письмові докази, суд приходить до висновку, що вони є переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

При цьому, надані стороною захисту письмові докази, зокрема заява ОСОБА_4 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, довідка за вих. В13-28/13 від 18 квітня 2013 року, пояснення ОСОБА_5 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ, заява ОСОБА_4 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про видачу довідки про несплату аліментів, заява ОСОБА_5 на ім`я начальника Жовтневого відділу виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ про надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, вимога державного виконавця від 09 листопада 2007 року за вих. № 30466, суд не приймає до уваги та вважає їх такими, які, як кожен окремо, так і у їх сукупності, жодним чином не спростовують обвинувачення, висунутого ОСОБА_5 органом досудового розслідування, а є фотокопіями окремих документів з матеріалів виконавчого провадження.

Більш того, надана стороною захисту, як доказ, копія довідки-розрахунку від 23 березня 2015 року по виконавчому листу № 2-1615 від 07 травня 2002 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 23 березня 2015 року складає 31 682 гривні 89 копійки, за період з січня 2014 року по 23 березня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів становить 12 568 гривень 97 копійок, є фотокопією наданого стороною обвинувачення доказу і свідчить