Справа № 473/4062/15-к
ВИРОК
іменем України
"30" жовтня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську матеріали кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вознесенську Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, призваного до лав Збройних Сил України 14 жовтня 2011 року Вознесенським ОРВК Миколаївської області, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді водія інженерно-саперного відділення інженерного взводу роти забезпечення живучості військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

- в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Солдат ОСОБА_5 з 16 грудня 2011 року проходить військову службу за контрактом на посаді водія інженерно-саперного відділення інженерного взводу роти забезпечення живучості військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , призначений наказом командира військової частини від 16.12.2011 року №265.

У відповідності до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» затвердженого Верховною Радою України № 1126- VII, ст. ст. 1, 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1. ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України з 17.03.2014 року та по теперішній час почав діяти особливий період, який визначений як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином солдат ОСОБА_5 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія інженерно-саперного відділення інженерного взводу роти забезпечення живучості в умовах особливого періоду.

Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду, солдат ОСОБА_5 у порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, вчинив непокору - інше умисне невиконання наказу командира (начальника), за наступних обставин.

Відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-PC, солдата ОСОБА_5 та інших військовослужбовців за контрактом військової частини НОМЕР_1 , призначено для подальшого проходження служби на рівні посади у військову частину пп. НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ).

25 травня 2015 року близько 08 год. 30 хв. до ОСОБА_5 та інших військовослужбовців за контрактом визначених для переміщення до військової частини пп. НОМЕР_2 командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , який згідно ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є начальником за військовим званням та за посадою по відношенню до солдата ОСОБА_5 , на виконання вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в приміщенні клубу військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в усній та письмовій формі довів до солдата ОСОБА_5 , зміст та вимоги наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-PC, відповідно до якого солдат ОСОБА_5 27 травня 2015 року повинен був вибути для подальшого проходження військової служби до військової частини пп НОМЕР_2 на посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення.

В подальшому, 27 травня 2015 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №101, відповідно до якого солдат ОСОБА_5 виключений із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення у зв`язку з призначенням для подальшого проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_2 .

При цьому наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-PC та командира військової частини НОМЕР_1 не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_5 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, 27 травня 2015 року приблизно 15 години солдат ОСОБА_5 усупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаходячись на залізничному вокзалі м. Вознесенська Миколаївської області, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, не звертаючись до обману, завідомо знаючи про те, що на виконання наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21.05.2015 №121-PC та наказу командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 він зобов`язаний вибути за межі Миколаївської області до нового місця служби, вчинив інше умисне невиконання наказу щодо вибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини пп. НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), а саме - солдат ОСОБА_5 умисно не здійснив посадку у пасажирський потяг, який слідував до місця подальшого проходження військової служби та будучи виключеним із списків особового складу покинув розташування військової частини НОМЕР_1 та до теперішнього часу , зазначений наказ не виконав, перебуваючи за місцем свого проживання, проводячи час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в скоєні злочину визнав повністю і пояснив, що він з 14.10.2011 року проходив військову службу за контрактом. З грудня 2011 року він проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія. 25 травня 2015 року командир військової частини повідомив йому та ще декотрим солдатам що згідно наказу вони повинні прибути для проходження служби до іншій військової частини, яка знаходиться в АДРЕСА_3 . 27.05.2015 року вони прибули на залізничний вокзал АДРЕСА_2 з метою їхати до АДРЕСА_3 для проходження служби. На вокзалі була паніка, всі кричали, плакали і ОСОБА_5 відмовився їхати до м. Сєвєродонецька, а залишився вдома. Наказ він не виконав через те, що був не готовий нести службу в зоні АТО, так як строкової служби він не проходив, був тільки в 2011 році два місяці на навчанні, в частині займався тим, що косив траву, заготовляв дрова, носив ящики, а тому в нього навіть відсутні навички поводження зі зброєю. В скоєному кається.

Винність ОСОБА_5 в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.402 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- поясненнями свідка ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що її син ОСОБА_5 27.05.2015 року повинен був їхати до зони АТО для проходження військової служби. Вона з сином приїхали до залізничного вокзалу в АДРЕСА_2 . Там, була паніка, батьки плакали і вирішили не пускати свої дітей до зони АТО, так як вони не мали належної підготовки для несення служби в зоні бойових дій. З сином вона повернулась додому;

витягом з наказу №222 від 14.10.2011 року згідно якого ОСОБА_5 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти підготовки військовослужбовців за контрактом;

витягом з наказу №42-к від 14.12.2011 року згідно якого солдата ОСОБА_5 призначено водієм інженерно-саперного відділення інженерного взводу роти забезпечення живучості 485 авіаційного складу ракетного озброєння та боєприпасів;

витягом з наказу №1081 від 15.12.2011 року згідно якого ОСОБА_5 видано свідоцтво встановленого зразка військовослужбовцям, які навчались за спеціальністю водій армійського автомобіля;

копією свідоцтва Міністерства Оборони України виданого ОСОБА_5 в тому, що він у 2011 році закінчив Навчальний авіаційний центр за спеціальністю водій армійського автомобіля;

витягом з наказу № 265 від 16.12.2011 року згідно якого ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

витягом з наказу №101 від 27.05.2015 року згідно якого солдат ОСОБА_5 призначений для подальшого проходження служби у військову частину пп АДРЕСА_3 та призначений на посаду водія автомобільного взводу підвозу боєприпасів групи матеріального забезпечення.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувачення доведене в повному обсязі і в його діях, які виразилися в непокорі іншому умисному невиконанні наказу, вчиненої в умовах особового періоду, крім воєнного стану, вбачає склад злочину передбаченого ч.3 ст.402 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно зі ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, його характеристику як особи, те, що він раніше не судимий, та жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, та вважає можливим, на підставі ст.75 КК України , звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.402 КК України призначити йому покарання у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, передбачені ст.76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 , до набрання вироком чинності, залишити особисте зобов`язання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 під час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а в разі його звільнення з військової служби на органи виконання покарання за місцем проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд усіма учасниками процесу протягом 30 днів з моменту його оголошення.

Суддя: ОСОБА_1