Справа № 2518/1-118/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2011 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Шляхова В. І.,

за участю секретаря Нерус Н. І.,

прокурора Софієнка В. В.,

та підсудного ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки справу про обвинувачення

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Казахстан, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, невійськовозобовязаного за віком, проходив дійсну строкову військову службу, різноробочого товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка, засудженого Ріпкинським районним судом 20 квітня 2011 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обовязків, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4 № буд. не визначено, тимчасово зареєстрованого і жителя ІНФОРМАЦІЯ_5,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:

27 серпня 2011 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_1, в силу трудових відносин з товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка маючи вільний доступ та дозвіл перебувати у приміщеннях та на території ТОВ, переслідуючи корисливу мету незаконного заволодіння чужим майном, з приміщення комплексу сортування зерна бригади № 1 ТОВ ім. Шевченка в с. Т. Шевченка Ріпкинського району Чернігівськї області, шляхом вільного доступу таємно викрав два статори електродвигунів АО2, 4 кВт, 1500 об./хв. балансовою вартістю 1 056 грн. 00 коп., чим завдав товариству з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка матеріальну шкоду на загальну суму 2 112 грн. 00 коп.

У судовому засіданні вину в інкримінованому підсудний визнав повністю. Він показав суду, що з травня 2011 року не отримував від ТОВ ім. Шевченка заробітну плату, тож коли в непрацюючому комплексі сортування зерна бригади № 1 ТОВ ім. Шевченка в с. Т. Шевченка побачив два статори електродвигунів, вирішив їх викрасти, щоб здати на брухт та виручити кошти для життя. За фахом він електромонтер, тож знає як демонтуються електродвигуни. Для вчинення крадіжки пішов додому, взяв молоток, зубило і гайковий ключ 12х14 та повернувся до комплексу КЗС, де зняв два статори електродвигунів й викинув їх з приміщення КЗС через вікно. Потім сходив до сусіда на імя ОСОБА_2, в якого

попросив господарську тачку, не повідомивши, що буде перевозити викрадене, бо розумів

що в цьому випадку ОСОБА_2 не дасть тачку. В подальшому тачкою перевіз статори додому,

де скинув їх на подвірї. ОСОБА_2 тачку й хвилин через 15 до нього додому підїхав мікроавтобус, водій якого скуповував метал на брухт. Він здав обидва статори, за що отримав 100 грн. та мікроавтобус поїхав. Виручені кошти витратив на власні потреби. Про вчинене жалкує, розумів що вчинив новий умисний злочин під час іспитового строку визначеного вироком суду. ОСОБА_3 бачив що він віз викрадені статори, тому коли його опитували працівники міліції, добровільно написав явку з повинною. Вказує, що попросив вибачення у директора ТОВ ім. Шевченка і той йому пробачив.

Судом зясовано, що фактичні обставини справи учасники розуміють правильно і не оспорюють, підсудний вину визнав повністю, його показання відповідають фактичним обставинам викладеним в обвинувальному висновку, тому за згодою учасників суд обмежив слідство у справі та дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в обємі предявленого обвинувачення, - він діяв умисно та таємно викрав чуже майно, тобто вчинив крадіжку, а тому підлягає покаранню за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, вік винуватого та відомості про його особу, - працевлаштований, з квітня 2011 року має невиходи на роботу без поважних причин, крадіжку вчинив за місцем роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціалізованих медичних обліках не перебуває, невійськовозобовязаний за віком, проходив строкову військову службу, одружений, але проживає один, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив умисний корисний злочин у період іспитового строку визначеного вироком суду, власного житла та майна не має, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, (а.с. 14 22; б/н).

Обставин, що обтяжують покарання підсудного по справі не встановлено. Покарання ОСОБА_1 помякшує щире каяття, зявлення із зізнанням, вчинення злочину внаслідок важкого матеріального становища, те що він попросив вибачення у директора ТОВ.

Враховуючи у сукупності викладене, суд приходить до висновку, що підстави для застосування до підсудного положень ст. ст. 69, 75 КК України відсутні, оскільки наявні помякшуючі покарання обставини у сукупності з відомостями про його особу істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, який вчинено в період іспитового строку встановленого вироком суду за вчинення тяжкого умисного злочину проти життя та здоровя особи, тому для досягнення мети покарання для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів йому належить призначити покарання тільки у виді позбавлення волі на певний строк, при цьому необхідно й достатньо покарання призначити в мінімальному розмірі визначеному ст. 63 КК України та за правилами ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте ним покарання призначене вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2011 року.

До набрання вироком законної сили до засудженого належить обрати запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Оскільки ОСОБА_1 власного житла та майна не має, підстави для вжиття заходів з їх охорони відсутні.

Речові докази та судові витрати відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково

приєднати не відбуте покарання призначене вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2011 року і за сукупністю вироків ОСОБА_1 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк пять років і один місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обраховувати з моменту звернення вироку у виконання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_1 обрати запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з місця проживання.

Цивільний позов не заявлено, речові докази і судові витрати відсутні.

На вирок протягом 15 діб з моменту проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Суддя В. І. Шляхов