УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" серпня 2015 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ч. 4 ст. 91 КК України та ст. 538 КПК України за клопотанням ОСОБА_2 про дострокове зняття судимості за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2001 року, -
13.08.2015 року у провадження суду надійшло дане клопотання заявника.
Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. ст. 75, 76 КПК України, було визначено головуючого суддю, - ОСОБА_1 та передано провадження - 20.08.2015 року.
Суд, перевіриши виконання вимог ст. 538 КПК України, за заявою приходить до наступного.
З клопотання випливає, що заявник просить достроково зняти його судимості за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2001 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 307 КК України до 9 років 3 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 91 КК України, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу. Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини. Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу. Порядок зняття судимості встановлюється Кримінальним процесуальним кодексом України.
Статтею 538 КПК України регламентовано, що після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Тобто, враховуючи вищезазначені правові норми, саме на заявника покладається обов`язок довести у своїй заяві те, що подане ним копотання підсудне суду, до якого він звертається, останній дійсно був засуджений та інше.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
За таких умов посилання заявника на КПК України 1960 року при поданні даного клопотання не є прийнятними, оскільки дане питання підлягає розгляду згідно ст. 538 КПК України, адже перехідні положення до КПК України 2012 року, а саме Розділ ХІ, регламентують, що у порядку КПК України 1960 року розглядаються лише питання про запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, тобто продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом і все.
Розділ ХІ КПК України 2012 року не наділяє суд правом розгляду питання зняття судимості згідно положень КПК України 1960 року.
Стаття 538 КПК України 2012 року також не наділяє суд правом розглядати питання зняття судимості за місцем проживання засудженого.
За таких умов, враховуючи, що в силу положень ст. 538 КПК України, дане клопотання не підсудне для розгляду Дніпровському районому суду м. Києва, оскільки вирок був ухвалений Центральним районним судом м. Миколаєва, через що суд позбавлений змоги призначити його до розгляду по суті, адже це призведе до порушення правил територіальної підсудності та скасування прийнятого судового рішення за наслідками його розгляду, тобто не забезпечить ефективний спосіб захисту заявника в національному органі, тож останнє слід повернути заявнику для подання до належного суду, який у порядку ст. 538 КПК України наділений правом розгляду порушеного у клопотанні питання.
Крім того, виходячи з положень ст. 538 та ст. 392 КПК України, дане судове рішення оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 91 КК України, ст. ст. 1-29, 369-372, 376 392, 538 КПК України, суд, -
Клопотання ОСОБА_2 про дострокове зняття судимості за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2001 року, - повернути заявнику.
Копію ухвали про повернення клопотання надіслати особі, яка його подала, разом із клопотанням та усіма доданими до нього документами.
Повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до уповноваженого суду в порядку Кримінального процесуального Кодексу України для вирішення питання про дострокове зняття судимості.
Ухвала оскарженню не підлягає є обов`язковою для безумовного виконанню на всій території України.
С у д д я : ОСОБА_1