490/2970/15-к
н/п 1-кп/490/147/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2016року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальну справу відносно :
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Новоодеського району Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, служить водієм В/ч НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
ОСОБА_5 відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10,11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» затвердженого Верховною Радою України №1126-VII, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був призваний до лав Збройних сил України за контрактом 05.09.2013р. ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 05.09.2013р. ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-кулеметника 6-го розрахунку 2-ї гаубичної батареї військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ),яка дислокується у АДРЕСА_2 .
ОСОБА_6 як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст.9,11,14,16,37,40,127,128,216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст.1,3, п.8ст.6, п.2ст.23, п.3ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів(начальників); неухильно виконати виданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові, який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
ОСОБА_6 , являючись військовослужбовцем Збройних сил України, проходячи військову службу на посаді водія-кулеметника 6-го розрахунку 2-ї гаубичної батареї військової частини НОМЕР_1 , 22 серпня 2014р. не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно в порушення вимог ст.ст.9,11,14,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п.4,7,12,122 «Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»,затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008р., 22 серпня 2014р. з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, самовільно, без дозволу командування частини, залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), яка дислокується у АДРЕСА_2 , та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 23 березня 2015р., тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України визнав, і по суті пояснив суду, що з вересні 2013р. він був призваний на службу до Збройних сил України, зокрема у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 і був направлений для проходження подальшої служби в АР Крим, після в зону анти терористичної операції.
Проходив службу в званні рядовий-солдат, водієм, в зоні АТО службу проходив біля кордону з РФ в районі гори Саул-гора. Повернувся він із зони анти терористичної операції на початку серпня 2014р. дуже виснажений, деморалізований. Коли в серпні йому та іншим бійцям, що повернулися із зони АТО, надали відпустку, він поїхав додому, щоб відпочити. Через місяць він повернувся до в/ч, прибув в розташування в/ч, звернувся до командування та доповів про прибуття на службу, проте йому вказали, що оскільки він вчасно не прибув на службу після відпустки, то мусить доповісти про причини свого спізнення, до служби його не допустили, і він поїхав додому. Після чого він ще неодноразово приїздив до м.Миколаїв в розташування в/ч проте його до служби не допускали. В скоєному розкаявся.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що в 2014р. служив в в/ч НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 . Обвинуваченого ОСОБА_6 знає, разом служили в зоні АТО., але безпосереднім командиром його він не був, оскільки ОСОБА_6 проходив службу в іншому взводі. 08 серпня 2014р. він повернувся із зони АТО, після чого через декілька днів військовослужбовцям які повернулися із зони АТО надали відпустку строком 5-7 діб, в залежності від віддаленості їх місця проживання від розташування частини. В вересні 2014р. він обвинуваченого в в/ч не бачив. Обвинувачений ОСОБА_6 в жовтні-листопаді 2014р. підходив до нього щоб з`ясувати у нього питання щодо поновлення на службі у в/ч, проте він цими питаннями по службі не займався.
Судом досліджено акт службового розслідування від 24.09.2014р. згідно якого ОСОБА_6 22 серпня 2014р. самовільно залишив розташування військової частини п/п НОМЕР_2 , заходи по розшуку військовослужбовця ОСОБА_6 станом на 24.09.2014р. результатів не дали.
Судом досліджено явку з повинною ОСОБА_6 , який 20.03.2015р. з?явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону із заявою про скоєння правопорушення стосовно проходження ним служби.
Судом досліджено довідку №750 від 28.07.2014р. військової частини НОМЕР_1 згідно якої ОСОБА_6 є учасником антитерористичної операції.
Судом досліджено пояснювальна записка від 20.09.2014р. водія заправника ВЗД сержанта ОСОБА_8 на ім?я командира в/ч п/п НОМЕР_2 згідно якої останній пояснив, що не бачив солдата ОСОБА_6 на службі з 22.08.2014р. і по час дачі пояснення, тобто по 20.09.2014р.
Судом досліджено пояснювальна записка від 20.09.2014р. солдата ОСОБА_9 на ім?я командира в/ч п/п НОМЕР_2 згідно якої останній пояснив, що не бачив солдата ОСОБА_6 на службі з 22.08.2014р. і по час дачі пояснення, тобто по 20.09.2014р.
Оцінюючи в сукупності добуті в процесі судового слідства докази суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані правильно за ч.3 ст.407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує пом`якшуючі обставини визнання своєї вини та явку з повинною, обтяжуючих вину ОСОБА_6 обставин суд не вбачає.
Разом з тим суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, розкаявся, тому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе відносно ОСОБА_6 обрати покарання із застосуванням ст.75 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323 -324 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії вироку.
Суддя