АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/419/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та якою накладено арешт на майно, а саме на: нежитлову будівлю (будинок відпочинку) по літері «В1», загальною площею 36 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю (будинок охорони № 1), літера «Г1», загальною площею 18,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_7 ; нежитлову будівлю (по літ. «Я1»), загальною площею 511,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_10 ; нежитлову будівлю, загальною площею 629,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_11 . В іншій частині клопотання слідчого відмовлено.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя встановивши що дане майно є предметом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 09.10.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, прийшов до висновку, що клопотання слідчого, в частині накладення арешту на вище вказані об`єкти нерухомості, підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, такою, що винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 170 КПК України, просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 р. скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 про накладення арешту на своє майно, а також на майно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в кримінальному провадженні № 0000164 відмовити.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт зазначає про те, що оскаржувана ухвала винесена з порушення вимог ч. 6 ст. 170 КПК України, відповідно до якої не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, яким і являється апелянт, який також є учасником бойових дій, ветераном війни та інвалідом війни.
Також ОСОБА_7 вказує на порушення слідчим суддею вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, з огляду на те, що вище вказаною нормою закону чітко визначено поняття третіх осіб, відомості про яких повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатніх доказів, що на думку апелянта, не було зроблено слідчим суддею.
Крім того, апелянт, посилаючись на ч. 7 ст. 170 КПК України, вказує на те, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, однак, як вважає ОСОБА_7 , вище вказані обставини не були встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора та в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 року. В обґрунтування поважності причин пропущення встановленого законом строку на апеляційне оскарження апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику власника майна, а копія оскаржуваної ухвали ним була отримана лише 20.01.2016 р.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 р. не подавали.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та його представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 15.12.2015 р. було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000164 від 09.10.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України.
В ході досудового розслідуванням встановлено, що 21 вересня 2015 року до реєстраційної служби ОСОБА_10 подано заяву про реєстрацію права власності на корпус АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 подано заяву на реєстрацію права власності на корпус АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 подано заяви на реєстрацію права власності на будинок охорони та будинок відпочинку по АДРЕСА_1 .

Так, за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (будинок відпочинку) по літері «В1», загальною площею 36 кв.м., (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24713602 від 24.09.2015 року, свідоцтво про право власності серія номер НОМЕР_1 , видане 24.09.2015 року Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києва) та нежитлову будівлю (будинок охорони №1) загальною площею 18, 7 кв.м. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 247054401 від 24 вересня 2015 року, свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_2 , видане 24 вересня 2015 року Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києва).

Водночас, як встановлено органом досудового розслідування, згідно інформації, розміщеної на сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України у вересні 2015 року було зареєстровано 3 декларації про початок будівельних робіт, а в подальшому - 3 декларації про готовність об`єктів до експлуатації - щодо будівництва корпусу № 3, будинку відпочинку та будинку охорони, відомості про реєстрацію декларацій на корп. № 2 відсутні. Крім того, з інформації, яка є на зазначеному сайті вбачається, що підставою для будівництва стала наявність у замовника прав на земельну ділянку - а саме, наявні відомості про договір оренди 79-8- 0140 від 2003-09-04.

Для реєстрації об`єкту нерухомого майна, як вважає орган досудового розслідування, особа, за якою реєструється право власності на такий об`єкт, окрім декларації про готовність об`єкта до експлуатації, технічного паспорту, документа, що утверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, має бути замовником будівництва - мати :речові права на земельну ділянку, на якій побудовано об`єкт.

Однак, як встановлено в ході досудового розслідування, замовником будівництва реконструкції всього комплексу по АДРЕСА_1 та корпусів №2 та № 3, побудованих внаслідок реалізації проекту реконструкції є ЗАТ «Київгума». При цьому, ЗАТ «Київгума» не надавало ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ніяких прав, а ні щодо добудови відповідних об`єктів, ні щодо користування відповідною :земельною ділянкою.

Крім того, такі об`єкти нерухомості як «будинок охорони» та «будинок відпочинку», на думку органу досудового розслідування, є самовільними, а ОСОБА_7 не міг виступати інвестором об`єктів нерухомості таких, як «будинок охорони» та «будинок відпочинку».

10.12.2015 р. старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості, які на праві власності зареєстровані у тому числі й за ОСОБА_7 , посилаючись на те, що зазначене нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000164 та з метою запобіганню подальшого пошкодження або перепродажу даних об`єктів нерухомості,орган досудового розслідування переконаний в необхідності накладення арешту на вказане майно.

15.12.2015 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на об`єкти нерухомості, у тому числі й на нежитлову будівлю (будинок відпочинку) по літері «В1», загальною площею 36 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю (будинок охорони № 1), літера «Г1», загальною площею 18,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_7 .

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на об`єкти нерухомості, в тому числі й на ті, які на праві приватної власності належать ОСОБА_7 , з тих підстав, що воно є предметом вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, в ході дослідження матеріалів, якими обґрунтовано клопотання слідчого, колегією суддів встановлено наявність розбіжностей, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 103), відповідно до якої державна реєстрація була здійснена 21.09.2015 р., а свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , видано 24.09.2015 р., що на думку колегії суддів ставить під сумнів добросовісне правонабуття нежитлової будівлі (будинок відпочинку) по літері «В1», загальною площею 36 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі (будинок охорони № 1), загальною площею 18,7 кв.м., що знаходиться за тією ж адресою.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність права власності ОСОБА_7 з потребами кримінального провадження.
Крім того, як пояснив апелянт в судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції, хоча арештовані нежитлові приміщення належать йому на праві власності, однак земельні ділянки, на яких розташовані вказані об`єкти нерухомості на праві власності ОСОБА_7 не належать, та й в матеріалах судового провадження відсутні будь-які дозволи від власника цих земельних ділянок Київської міської ради про надання дозволу ОСОБА_7 зводити будь-які споруди, в тому числі й нежитлові будівлі (будинок відпочинку та будинок охорони), не надано таких даних до суду апеляційної інстанції і самим апелянтом. Питання оформлення у власність земельних ділянок, ОСОБА_7 не вирішувалося.
Посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на його майно, оскільки в рамках даного кримінального провадження він не є а ні підозрюваним, а ні обвинуваченим, а є добросовісним набувачем арештованого майна, не може прийматися до уваги, оскільки арешт на рахунки накладено з правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, в тому числі й того, що перебуває на праві власності у ОСОБА_7 , останнім не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Крім того, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо скасування ухвали суду в частині накладення арешту на майно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останні не уповноважували ОСОБА_7 , не надавали йому довіреності, подавати апеляційні скарги від їхнього імені.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 р.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та якою накладено арешт на майно, а саме на: нежитлову будівлю (будинок відпочинку) по літері «В1», загальною площею 36 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлову будівлю (будинок охорони № 1), літера «Г1», загальною площею 18,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровані за ОСОБА_7 ; нежитлову будівлю (по літ. «Я1»), загальною площею 511,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_10 ; нежитлову будівлю, загальною площею 629,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

__________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4