АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2000/15 Справа № 205/6933/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську, в порядку дистанційного судового провадження у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року, якою:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, раніше судимого:

-04.12.1981 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2

ст. 142 КК Україні у виді 5 років позбавлення волі;

-22.03.1989 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140 КК Україні у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

-15.11.1991 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3

ст. 101 КК Україні у виді 8 років позбавлення волі;

-24.12.1993 року Ленінським районним судом м Дніпропетровська за ч. 2

ст. 140; ч.1 ст.106 ; ст. 42., ст. 43 КК України у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі;

-13.03.2002 року Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140; ч. 3 ст.185; ст. 70 КК України у виді 4 роки позбавлення волі;

-13.07.2006 року Знаменським міським судом Кіровоградської області за ч. 2

ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

-29.09.2008 року Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186; ч. 1 ст. 309; ст. 69; ст. 70 КК України у виді

2 роки позбавлення волі;

-25.03.2009 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2

ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

-12.04.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2

ст. 185 КК України 6 місяців арешту.

засудженого вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2012 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк на 4 роки позбавлення волі, відмовлено в задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Відмовляючи ОСОБА_8 в задоволені його клопотання суд першої інстанції посилався на те, що останній, будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним заволодінням чужим майном, знову вчинив аналогічний тяжкий злочин та знову був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі. До того ж, ОСОБА_8 за весь період відбування покарання мав три стягнення, два з яких на даний час погашені та одне стягнення, накладене 26.03.2015 року, що було погашено лише 26.09.2015 року і два заохочення, адміністрацією виправної колонії засуджений характеризується посередньо, а за таких обставин, характеристика на засудженого та застосовані заохочення, з урахуванням тяжкості злочинів та наявних за весь період відбування покарання погашених та непогашених стягнень, не можуть характеризувати засудженого ОСОБА_8 , як довівшего своє виправлення, а всі викладені обставини, суд вважає такими, що визначають підвищену та стійку ступень громадської небезпеки та зумовлюють активну злочину поведінку засудженим після звільнення, у зв`язку з чим суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити в задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2015 року, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги захисникОСОБА_7 зазначив що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою у зв`язку не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм матеріального права. Крім того, захисник ОСОБА_7 вказує на те що суд першої інстанції не проаналізував положення норм матеріального права, не приділив особливої уваги поясненням засудженого, представника Дніпропетровської виправної колонії № 89, який відає виконанням покарання та не з`ясувавши ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержанням ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, постановив незаконне та необґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати, думку прокурора який вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою та просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання є необґрунтованими.
З ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вбачається, що висновки суду першої інстанції повно обґрунтовані усіма дослідженими під час судового провадження відомостями які характеризують особу засудженого, відомостями про заохочення та стягнення застосовані на протязі всього періоду відбування покарання, погашених та не погашених стягнень, з урахуванням тяжкості злочинів, тобто усіма відомостями, які підлягають встановленню та дослідженню для встановлення факту доведення засудженим свого виправлення, які могли б бути підставами для звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.
Так, засуджений. ОСОБА_8 , відповідно довідки за особовою справою раніше був засуджений 10 разів, за період відбування покарання має 3 стягнення, з яких на даний час розгляду справи в суді першої інстанції погашені та одне стягнення накладене 26.03.2015 року, що було погашено лише 26.09.2015 року, та 2 заохочення, на заходи виховного характеру реагує не своєчасно, допускає порушення вимог ПВР УВП за що мав три дисциплінарних стягнення, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених.

Посилання захисника ОСОБА_7 те що суд першої інстанції не проаналізував положення норм матеріального права, не приділив особливої уваги поясненням засудженого, представника Дніпропетровської виправної колонії № 89, який відає виконанням покарання та не з`ясувавши ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержанням ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначені висновки суду першої інстанції обґрунтовані та є такими, що відповідають фактичним обставинам та свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, а доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 їх не спростовують.

З цих підстав колегія суддів вважає, що доводизахисника ОСОБА_7 про необхідність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді