АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1682/15 Справа № 201/5204/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001291, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Димитрів Донецької області,

проживаючого по

АДРЕСА_1 ,

раніше судимого 12 грудня 2014 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

Встановила:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 КК до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судово-хімічної експертизи у розмірі 614 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, а саме положень ч.4 ст.309 КК України. Свої доводи обгрунтовує тим, що ОСОБА_6 добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов курс лікування від наркоманії до закінчення судового розгляду кримінального провадження.

У зв`язку з цим захисник ОСОБА_8 просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.284 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 16 березня 2015 року о 09 годині ранку знаходячись біля гуртожитку, що розташований по вул. Клари Цеткін, буд.13 в м. Дніпропетровську, незаконно придбав та зберігав без мети збуту наркотичний засіб канабіс у кількості 8 грамів, що містився в поліетиленовому пакеті.

17 березня 2015 року о 21 год. 10 хв. біля будинку № 26 на вул. Клари Цеткін у м. Дніпропетровську працівниками міліції було затримано ОСОБА_6 , який в ході зовнішнього огляду його особистих речей добровільно видав належний йому поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору масою 8 г, що містив згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 70/10-788 від 27 березня 2015 р. особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 7,360 г, який він незаконно зберігав при собі без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи захисника ОСОБА_8 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати вирок, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, а тому просила апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.309 КПК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.309 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

В матеріалах провадження є дані про те, що ОСОБА_6 з 21 квітня по 11 травня 2015 року в Комунальному закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської ради» знаходився на добровільному стаціонарному лікуванні з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів. Синдром залежності». Виписаний 11 травня 2015 р. у зв`язку із закінченням терміну стаціонарного лікування (а.с.43).

З огляду на те, що ОСОБА_6 , який вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, добровільно пройшов курс лікування від наркоманії до закінчення судового розгляду, у суду були законні підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності, про що обвинувачений обґрунтовано заявляв клопотання в судовому засіданні та на чому справедливо наполягала в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 .

Однак згідно з матеріалами провадження суд відмовив ОСОБА_6 в клопотанні про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, посилаючись на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, в період випробувального терміну за вироком суду від 12 грудня 2014 року, а також на відсутність даних про те, що він страждав на наркоманію і потребував лікування від неї.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 проходив лікування в наркологічному диспансері не добровільно, а з метою ухилення у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин (а.с.50-52).

Проаналізувавши наявні в матеріалах провадження докази в їх сукупності і давши їм оцінку, колегія суддів не погодилася з таким висновком суду першої інстанції, оскільки таке рішення суду стосовно відсутності даних про добровільний характер лікування ОСОБА_6 від наркоманії не ґрунтується на матеріалах провадження.

В судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій ОСОБА_6 визнав, що раніше вживав наркотичні засоби, стверджував, що з метою вилікування від наркоманії добровільно звернувся до лікувального закладу.

Показання обвинуваченого в цій частині відповідають даним Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської ради» про те, що внаслідок вживання канабіноідів ОСОБА_6 страждав на психічні та поведінкові розлади, потребував лікування, а тому добровільно звернувся до наркотичного диспансеру, де приймав лікування у повному обсязі.

Отже, доводи ОСОБА_6 стосовно того, що він дійсно страждав на наркоманію і потребував лікування від неї, що він дійсно звернувся до лікувального закладу добровільно і дійсно ставив за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, стороною обвинувачення не спростовані через відсутність таких даних в кримінальному провадженні.

Показання ОСОБА_6 і повідомлення головного лікаря наркологічного диспансеру співпадають і не містять суперечностей, а тому колегія суддів оцінює їх як об`єктивні.

Оскільки висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 звернувся до лікувального закладу з метою ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, є лише припущенням, яке спростовується наведеними доказами, то його не можна визнати законним і обгрунтованим.

З цих підстав доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив ОСОБА_6 у звільненні його від кримінальної відповідальності заслуговують на увагу, а доводи захисника щодо скасування вироку і закриття провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України підлягають задоволенню.

У зв`язку з наведеним обвинувальний вирок суду щодо ОСОБА_6 , яким його засуджено за ч.1 ст.309 КК України підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Керуючись ч.4 ст.309 КК України, статтями 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України, та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Речовий доказ: наркотичний засіб канабіс масою 8 г, що в перерахунку на суху речовину становить 7,360 г, який знаходиться згідно з квитанцією № 686 у камері зберігання речових доказів у Жовтневому РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, знищити.

Ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалене рішення суду апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4