АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/5663/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/621/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001746 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ставропольське Благодарненського району Ставропольського краю РФ, що мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України
Учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_7 .

Обвинувачена - ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачена порушує питання про скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, з призначенням їй покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, з залишенням їй випробувального терміну.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з більш суворим покаранням, призначеним вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2015 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2015 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 2 місяці, з відбуванням в кримінально-виконавчій установі закритого типу.
За обставин, встановлених судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , діючи повторно, 06.06.2015 року приблизно о 02:00 годині, спільно з невстановленою особою, знаходячись в приміщенні розважального комплексу «Святошин», що по вул. Балакіна, 24 а в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, таємно викрала належну потерпілій ОСОБА_8 сумку з речами, з якою з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, викрадене майно передала невстановленій особі для подальшого продажу, чим потерпілій була заподіяна шкода на загальну суму 2.350, 00 грн.

Дії ОСОБА_6 у межах досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій, у той же час зазначає, що призначене їй покарання, на її думку, є несправедливим та надмірно суворим, оскільки фактично існує більше пом`якшуючих її покарання обставин, ніж було враховано судом в оскаржуваному вироку.
Так, вона є вимушеною переселенкою з тимчасово окупованих територій Донецької області. Вимушений переїзд до м. Кривого Рогу, до якого вона була повністю законослухняною особою, змінив все її життя та поставив у скрутне становище, наслідком якого стали обидві її судимості.
Крім того, покарання у виді позбавлення волі є занадто суворим для неї зважаючи на те, що вона не є соціально небезпечною особою, позитивно характеризується за місцем проживання, дбає про свою дитину, що відвідує дитячий садочок, забезпечує себе і дитину, самостійно наймає житло, а отже є особою, соціально відповідальною за свою долю та долю дитини, що може виправитися без ізоляції від суспільства.
Вона щиро розкаялася в скоєному правопорушенні, на протязі досудового розслідування та судового розгляду сприяла його розкриттю, відшкодувала збитки, а також це правопорушення було скоєне нею не під час іспитового строку та не може вважатися порушенням умов застосування ст. 75 КК України.
Одночасно апелянт зазначає, що судом у порушення вимог ст. 378 КПК України не було вирішене питання про влаштування її малолітнього сина ОСОБА_9 , 2010 р.н., що у зв`язку з засудженням обвинуваченої до позбавлення волі залишається без нагляду.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену, що свою апеляційну скаргу підтримала; прокурора, що проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для її задоволення.

Так, висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються. Що стосується доводів обвинуваченої про необхідність пом`якшення призначеного їй покарання, то вони не є достатньо обгрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України кримінальне покарання призначається у межах санкції статті (санкції частини статті) КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відповідно до положень Загальної частини КК України. При цьому винній особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 ці вимоги закону про кримінальну відповідальність були дотримані, судом було враховано тяжкість вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу винної, що офіційно не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина 2010 р.н.; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив цій обвинуваченій покарання за вчинений злочин та остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України, що відповідає вимогам закону, є справедливим за видом та розміром, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Оскільки остаточне покарання обвинуваченій призначене за правилами ст. 71 КК України, згідно ч. 1 ст. 72 КК України воно не може бути більш м`яким за видом, ніж присуджене за попереднім вироком суду покарання у виді позбавлення волі.
Обговорюючи можливість повторного призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, колегія суддів приходить до наступного. Так, згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З фактичних обставин справи вбачається, що попереднім вироком суду від 23.04.2015 р., з урахуванням його зміни ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.078.2015 р., ОСОБА_6 була засуджена за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, з іспитовим строком тривалістю в 1 рік, втім належних висновків для себе не зробила та вже 06.06.2015 р. вчинила новий умисний корисливий злочин у складі групи осіб та повторно, що на думку колегії суддів виключає можливість її виправлення без реального відбування призначеного покарання незалежно від того, чи набрав законної сили попередній вирок суду на час вчинення обвинуваченою нового злочину.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо наявності додаткових обставин, що пом`якшують її покарання, вищенаведених висновків колегій суддів не спростовують та не можуть бути підставою для призначення ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст. 75 КК України.
Підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченій колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 412, 418, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001746 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній - особисте зобов`язання.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4