1-кп/357/117/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.01.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000060 від 26.03.2015 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівців, українця, громадянина України, з середньою професійною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, несудимого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Старший солдат ОСОБА_6 , будучи призваним по мобілізації Чернівецьким ОМВК на військову службу, призначеним наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 25 березня 2014 року, № 62, гранатометником 3-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону та зарахованим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 20.10.2014 року, № 190 (по стройовій частині), в розпорядження командира вказаної військової частини, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується у АДРЕСА_2 на б-рі 50-річчя Перемоги, впорушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 126 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, 12 січня 2015 року, близько 19 год., самовільно, без наказу та дозволу відповідних командирів та начальників, без поважних причин покинув військову частину польова пошта НОМЕР_3 і був відсутній на службі до 21 лютого 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання у м. Чернівцях.

22 лютого 2015 року ОСОБА_6 добровільно прибув до місця проходження військової служби.

7 березня 2015 року, відповідно до наказу № 45-рс командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 , старшого солдата ОСОБА_7 звільнено у запас за пунктом 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», а 9 квітня 2015 року наказом командира зазначеної військової частини № НОМЕР_4 (по стройовій частині) останнього виключено із списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Чернівецького ОМВК.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим у вчиненому і в повному обсязі підтвердив факт і встановлені досудовим слідством обставини самовільного, без дозволу своїх командирів та начальників, залишення 12.01.2015 року, близько 19 год., розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 , у яій проходив військову службу, та відсутності на військовій службі до 21.02.2015 року. Ствердив, що покинув військову частину через те, що захворів батько, і що весь цей час перебував за місцем свого проживання у м. Чернівцях та займався особистими справами. За дозволом на відлучення з військової частини ні до кого не звертався. У вчиненому розкаявся.

Повністю визнавши себе винуватим у скоєному, в повному обсязі погодившись з обвинуваченням та не оспорюючи фактичних обставин інкримінованого йому злочину, будучи належним чином ознайомленим з положеннями ст. 349 ч. 3 КПК України та наслідками їх застосування, ОСОБА_6 просив суд не досліджувати зібрані у провадженні докази та обмежитись його власним визнанням своєї винуватості.

Суд вважає, що в ході судового розгляду винуватість обвинуваченого у вчиненому повністю доведена, і що дії останнього вірно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При обранні покарання для ОСОБА_7 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом?якшуючі відповідальність обвинуваченого обставини, як то добровільне з?явлення із зізнанням, повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини, враховує особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, нагороджений під час проходження строкової військової служби нагрудним знаком «За зразкову службу», а також відсутність будь-яких обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин, і вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і, призначивши останньому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 407 ч. 3 КК України, звільнити від його відбування з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374-376 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК Уукраїни звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 /два/ роки, зобов?язавши останнього не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця постійного проживання та регулярно з?являтись на реєстрацію.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1 ,