АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2011 року м. Полтава

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Давиденка Е.В.

суддів Лісіченко Л.М., Гавриша В.М.

з участю прокурора Антонова С.В.

захисника адвоката ОСОБА_2

засудженої ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_4 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2011 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Карлівка Полтавської області, українка, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонер, ветеран праці, неодружена, мешкає: м. Карлівка вул. Першотравнева буд. №90, раніше не судима,

засуджена за ст.124 КК України на 2 роки обмеження волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задоволено частково.

Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальну шкоду 3814,08 грн. та моральну шкоду 50000 грн.

Згідно ст. 81 КПК України, вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_3 визнана винуватою та засуджена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, вчинене за наступних обставин.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судима, позитивно характеризується за попереднім місцем роботи та проживання, проживала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 за адресою м. Карлівка вул. Першотравнева буд. №90. Під час їх спільного проживання, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 часто виникали сварки, які переростали в бійки. В ході таких сварок ОСОБА_3 отримувала тілесні ушкодження, проте в органи міліції вона не зверталася.

25 квітня 2009 року ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_5 та своєю донькою і зятем були на дні народженні у куми ОСОБА_6 в с. Федорівна. На дні народження ОСОБА_3 вживала спиртні напої, а саме горілку, ОСОБА_5 спиртних напоїв не вживав. Повернувшись разом з чоловіком ОСОБА_5 додому, а саме в м. Карлівку вул. Першотравнева буд. №90, ОСОБА_3 ще вживала алкогольні напої, а саме вино. Тоді між ОСОБА_3, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння, та ОСОБА_5 виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_5 почав наносити ОСОБА_3 удари руками, ногами в різні частини тіла, а потім стільцем в область голови. Від таких ударів ОСОБА_3 упала на підлогу, де ОСОБА_5 наніс їй ще декілька ударів ногою в область тулуба. Дане побиття тривало близько 30 хвилин. Коли ОСОБА_5 відійшов від підсудної, вона почала підніматися і збирати з підлоги розкиданий ОСОБА_5 посуд. ОСОБА_3 прибираючи підняла з підлоги ніж та тарілку. В цей час ОСОБА_5 знов підійшов до ОСОБА_3 висловлюючи наміри продовжити її побиття. ОСОБА_3 побоюючись, що ОСОБА_5 знову почне безпричинно її ображати та наносити побої, сприймаючи його погрози як реальні, з метою захисту, перебуваючи в стані необхідної оборони, оскільки була дуже схвильована попереднім нападом потерпілого і в тій обстановці не могла правильно оцінити характер захисту від посягань, перевищила межі необхідної оборони удавшись до використання ножа. ОСОБА_3 вдарила ОСОБА_5 кухонним ножем в ліву частину тулуба між животом та грудьми.

Вказаними діями ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді ножового проникаючого колото різаного поранення лівої половини черева і грудної клітки, колото-різану рану в проекції середньої третини лівої підреберної дуги, яка переходить в раневий канал з пошкодженням поперечно-ободочної кишки, лівого купола діафрагми та нижньої долі лівої легені. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 помер 26 квітня 2009 року о 21 год.10 хв. в лікарні.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно заподіяла ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони. ОСОБА_3 удавшись до використання ножа, обрала такий спосіб захисту, який за характером і небезпечністю нападу не викликався необхідністю, оскільки для її життя існувала лише небезпека бути побитою, як це неодноразово було раніше, а реальної загрози для її життя не було.

Не погоджуючись з таким вироком суду, прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляцію, в якій вказував на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло за собою безпідставну перекваліфікацію дій підсудної зі ст.121 ч.2 КК України на ст.124 КК України, оскільки у ОСОБА_3 не було права на необхідну оборону, бо ОСОБА_5 не скоював посягання на її життя та здоров'я. Так, згідно з поясненнями ОСОБА_3, покладених в основу вироку, в той вечір ОСОБА_5 бив її та погрожував, а коли він зупинився вона стала піднімати з підлоги речі (ніж та розбиту тарілку), і в цей момент до неї знов кинувся ОСОБА_5 із погрозами, а тому вона нанесла йому удар. Помічник прокурора вважає, що оскільки після того як ОСОБА_5 припинив бити ОСОБА_3, а вона не вжила заходів, щоб захиститись та уникнути нападника, а стала збирати речі та наводити порядок у кімнаті, то це підтверджує, що ОСОБА_3 не вважала посягання ОСОБА_5, таким, що є небезпечним для її життя і здоров'я, а тому в даному випадку у ОСОБА_3 не було підстав і для необхідної оборони.

Крім того, було зазначено, що суд призначивши до ОСОБА_3, яка є пенсіонером, покарання у вигляді обмеження волі допустив порушення вимог ст.61 ч.3 КК України. Враховуючи наведене, помічник прокурора просив вирок суду скасувати, та постановити новий, яким визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, та призначити покарання 8 років позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_4 подав апеляцію, в якій вказував, про те, що ОСОБА_3 умисно нанесла ОСОБА_5 удар ножем в тулуб, від якого він помер. На думку ОСОБА_4, це підтверджено тим, що ОСОБА_3 є аморальною особою, яка вживає алкогольні напої, раніше часто била потерпілого, після трагедії, щоб уникнути відповідальності своєчасно не надала потерпілому медичну допомогу, ховала сліди та знаряддя злочину, спочатку вигадала версію з молодиками, а потім вже вигадала версію про необхідну оборону. Потерпілий вказував, що відразу після злочину у ОСОБА_3 не було тілесних ушкоджень, і це було підтверджено в суді ним, його дружиною, лікарями та працівниками міліції, а тілесні ушкодження з'явились у ОСОБА_3 пізніше, і тільки тоді за її вимогою було проведено її медичне освідування, що також свідчить про намагання ОСОБА_3 ввести слідство та суд в оману. На думку потерпілого ОСОБА_4, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому він просив вирок суду скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, та призначити покарання 8 років позбавлення волі.

Засуджена ОСОБА_3 подала заперечення на апеляції прокурора та потерпілого ОСОБА_4, в яких вказувала, що вирок суду є законним і обґрунтованим, та просила відмовити в задоволенні вимог апелянтів.

Заслухавши доповідача, прокурора Антонова С.В., який не підтримав апеляцію прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції та вважав, що вирок суду першої інстанції є обгрунтованоим та законним, захисника адвоката ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_3 та саму засуджену, які вважали вирок суду законним і обгрунтованим, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінальної справи, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляцій прокурора та потерпілого, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 в умисному заподіянні ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Так, ОСОБА_3 стверджувала, що її чоловік ОСОБА_5 постійно вчиняв сварки на ґрунті ревнощів та бив її, навіть пробивав голову та обливав ноги окропом. Вона неодноразово тікала з дому, але поверталася на прохання ОСОБА_5 25 квітня 2009 року вона разом з чоловіком була на дні народженні у кумів Шуряк. Ввечері повернувшись додому вона з чоловіком ОСОБА_5 їли торт, пили вино, грали в шахи, і тоді між ними виникла сварка на грунті ревнощів. ОСОБА_5 почав бити її руками, ногами в різні частини тіла, потім стільцем по голові. Від таких ударів вона впала на підлогу, а ОСОБА_5 ще наніс їй декілька ударів ногою в область тулуба. Потім ОСОБА_5 відійшов від неї, і вона почала підніматися з підлоги та збирати розкиданий посуд. Вона підняла тарілку та ніж, коли ОСОБА_5 знов підійшов до неї висловлюючи погрози продовжити побиття. Тоді ОСОБА_3 сприймаючи його погрози як реальні, побоюючись, що ОСОБА_5 знов продовжить її побиття, захищаючи своє життя і здоров'я вдарила ОСОБА_5 ножем, який тримала в руках. В той час вона не могла адекватно оцінювати обстановку, контролювати свої дії, бо хвилювалася за своє життя. Після цього ОСОБА_5 зупинився, взяв у неї ніж, вийшов з кімнати, а повернувшись сказав, щоб вдома ножів більше не було та скаржився на болі в серці, проте заборонив викликати швидку медичну допомогу. Вона піклувалася про чоловіка, гріла воду, а потім зателефонувала дочці, щоб та викликала медичну допомогу. Коли швидка медична допомога привезла їх в лікарню, вона також піклувалася про чоловіка купувала всі ліки. ОСОБА_3 стверджувала, що вона не хотіла вбивати свого чоловіка, вона лише захищала своє життя від нападу.

Такі пояснення ОСОБА_3 про нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, від яких останній помер, об'єктивно підтверджуються даними судово-медичної експертизи №370-а від 11.06.2009 року, якою встановлено, що ОСОБА_5 було заподіяно два ножових поранення, а саме ножове проникаюче колото-різане поранення лівої частини живота і грудної клітки зліва; наявне колото-різане поранення в проекції середньої треті лівої підреберної дуги переходящої в раневий канал с пошкодженням поперечно-ободочної кишки, лівого купола діафрагми та нижньої долі лівої легені, яке є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечне для життя в момент спричинення, і в даному випадку потягли смерть, знаходячись з нею в прямому причинному зв'язку (утворилося від однократної дії колото-ріжучого предмета, діючого з достатньою силою), а також колото-різана рана правого плеча, яка класифікується як легке тілесне ушкодження, з короткочасним розладом здоров'я (утворилося від однократної дії колото-ріжучого предмета, діючого з достатньою силою). Анатомічна локалізація тілесних ушкоджень, наявних на трупі ОСОБА_5 не характерна для власноручного спричинення (т.2 а.с. 95-98).

А також підтверджені висновком додаткової судово-медичної експертизи №370-б від 11.06.2009 року, якою встановлено, що показання ОСОБА_3 стосовно часу, місцю, способу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 відповідають об'єктивним даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_5, а по механізму частково відповідають об'єктивним даним , експертизи трупа (т.2 а.с. 102).

Також при проведенні огляду місця скоєння злочину, було виявлено, що обстановка в будинку порушена, на білизні, якою заслано ліжко наявні сліди крові, яка згідно з висновками цитологічної експертизи, належить ОСОБА_5, а при відтворенні обстановки та обставин події злочину від 06.05.2009 року за участю ОСОБА_3 в житловому будинку було виявлено зламаний стілець, яким зі слів ОСОБА_3 її бив ОСОБА_5 (т.1 а.с. 155-165).

Пояснення засудженої ОСОБА_3 про її побиття ОСОБА_5 об'єктивно підтверджені даними протоколу її особистого огляду з фототаблицями від 27.04.2009 року, проведеного старшим інспектором ВІТ Карлівського РВ ГУ МВС України в Полтавській області (т.1 а.с.а.с.28-31), а також даними протоколу медичного огляду для встановлення стану сп'яніння №428 від 27.04.2009 року, проведеного лікарем ОСОБА_7, де у ОСОБА_3 наявні численні тілесні ушкодження на голові та кінцівках у вигляді ссадин, синців, припухлостей, подряпин (т.1 а.с. 51).

Показання ОСОБА_3 про її побиття ОСОБА_5 також підтверджуються висновком судово-медичної експертизі №962 від 14.05.2009 року та висновком додаткової судово-медичної експертизи №963 від 15.05.2009 року, якими встановлено, що у ОСОБА_3 наявні легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, саден шкіри обличчя, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, що утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, чи будь-який іншій предмет з подібною характеристикою. Наявні у підекспертної тілесні ушкодження не характерні для утворення при падінні, і деякі з них могли утворитися при самозахисті. Такі тілесні ушкодження утворились від не менш як десятикратної дії травмуючих факторів та можливо в строк і за обставин, на які посилається підекспертна. Показання ОСОБА_3, дані нею 06 травня 2009 року в ході відтворення обстановки та обставин події злочину не протирічать об'єктивним даним судово-медичної експертизи. (т.1 а.с.а.с.28-31, т.2 а.с.106, 110-111)

Крім того при проведенні цитологічної експертизи №166 від 18.06.2009 року в піднігтьовому вмісту зрізів нігтьових пластин лівої кісті рук трупа ОСОБА_5 виявлена кров людини, яка могла походити від змішування крові ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т.2 а.с.57-60).

Наведені об'єктивні данні експертиз підтверджують факт побиття ОСОБА_3 саме ОСОБА_5, а тому суд правильно не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_4, його дружини ОСОБА_8 та свідків працівників міліції ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які вказували, що після злочину не бачили у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає правдивими показання ОСОБА_3О, про те, що потерпілому ОСОБА_5 була характерна нестриманість, конфліктність і навіть жорстокість, що він бив її.

Як вбачається з матеріалів справи, як ОСОБА_3 так і ОСОБА_5 за місцем роботи характеризуються позитивно.

Свідки характеризують ОСОБА_3 як порядну, добру людину, проте вказують, що її чоловік ОСОБА_5 був конфліктним, вживав алкогольні напої та часто бив свою дружину (навіть ошпарював окропом та пробивав голову), від чого ОСОБА_3О, тікала з дому, проте ОСОБА_5 просив у неї пробачення і вона знов поверталася. ОСОБА_3 не зверталася до лікарні або в міліцію, бо не хотіла огласки свого особистого життя.

Проте потерпілий ОСОБА_5А, та його дружина ОСОБА_8, а також свідки характеризують ОСОБА_5 як добру, спокійну, чуйну людину похилого віку, який хворів на рак, а тому ніколи не вживав алкогольні напої. Але вказували, що ОСОБА_3 постійно вживала алкогольні напої.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності в 1992 році за те, що на грунті побутової сварки спричинив тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, проте був звільнений за амністією (т.3 а.с.55). Крім того, згідно з листом в.о. начальника Карлівського РВ ГУ МВС України в Полтавській області, в райвідділ неодноразово поступали заяви від ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_5 вчиняє сварки, ображає брутальною лайкою, погрожує (т.3 а.с. 91).

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно відкинув пояснення потерпілого ОСОБА_4 та інших свідків, які характеризують ОСОБА_5 виключно позитивно.

Крім того, колегія суддів, вважає за необхідне взяти до уваги пояснення самого ОСОБА_5, який коли швидка медична допомога привезла його з дому до лікарні спочатку пояснював лікарям та працівникам міліції, що ножові поранення йому нанесли невідомі особи, коли він ввечері зачиняв хвіртку в домогосподарство, а потім коли працівники міліції повідомили йому, що його дружина ОСОБА_3 розповіла про обставини нанесення нею ножового поранення, то він казав, що прощає її.

Така поведінка потерпілого ОСОБА_5 А,Д., на думку колегії суддів, також підтверджує правдивість пояснень ОСОБА_3 про обставини вчинення злочину при перевищенні меж необхідної оборони.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу і твердження прокурора в апеляції про те, що на момент, коли ОСОБА_3 нанесла ОСОБА_5 ножове поранення, той перестав її бити, а тому не було підстав для необхідної оборони, оскільки ОСОБА_3 після побиття не втекла з дому, не зателефонувала на допомогу, то спричинивши потерпілому ножове поранення, вона не вважала, що її життю та здоров'ю загрожує небезпека.

Так, протягом досудового та судового слідства ОСОБА_3 стабільно стверджувала, що ОСОБА_5 бив її постійно, пробивав голову, ошпарював окропом. В той день він знову її побив, погрожував вбити, потім коли він закінчив побиття, вона стала прибирати розкидані речі. Коли вона піднімала з підлоги ніж та тарілку, ОСОБА_5 знов підійшов до неї з погрозами побити та позбавити її життя. А тому вона сприйняла його погрози як реальні, побоюючись за своє життя і здоров'я, не змогла правильно оцінити обстановку, та захищаючись нанесла йому удар ножем.

Також колегією суддів звернуто увагу не тільки на дані, які характеризують потерпілого, але і на антропологічні його дані, які вказують, що померлий був сильною людиною, займався боксом, мав великий зріст.

Ані прокурор, ані потерпілий ні в апеляціях та у своїх поясненнях не навели доказів, які б спростували показання ОСОБА_3 про повторний напад на неї з боку ОСОБА_5

А тому обвинувачення, що ОСОБА_3 умисно спричинила ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження, від якого той помер, ґрунтується лише на припущеннях.

З врахування цього, відповідно до вимог ст.62 Конституції України, суд першої інстанції правильно витлумачив сумніви щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_3 на її користь.

Разом з тим доводи, ОСОБА_3 про те, що вона нанесла ОСОБА_5 ножове поранення в стані афекту, не розуміючи значення своїх дій, спростовуються висновками судово-психіатричної експертизи №376 від 21.05.2009 року, якою встановлено, що ОСОБА_3 під час вчинення інкримінованого протиправного діяння будь-яким хронічним захворюванням не страдала, могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, в стані тимчасового розладу психічної діяльності характеру не перебувала, тому могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, не перебувала у стані фізіологічного афекту чи іншому особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на її свідомість і поведінку та міг би розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання, може постати перед судом і слідством. (т.2 а.с.4-9).

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_3 за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_3 покарання відповідає вимог ст. 65 КК України, обране з врахуванням тяжкості вчиненого нею злочину, який вчинений внаслідок протиправної поведінки самого потерпілого, а також з врахуванням особи засудженої, яка позитивно характеризується за місцем роботи, на даний час є пенсіонером, ветераном праці, безпосередньо після скоєння злочину надавала допомогу потерпілому, а також з врахуванням обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував до ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі.

Так, згідно з вимогами ст. 61 КК України обмеження волі не може застосовуватися до осіб, які досягли пенсійного віку. Відповідно до вимог чинного законодавства, пенсійний вік для жінок вважається з 55 років. Разом з тим, хоча ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і є пенсіонером, проте на момент винесення вироку вона не досягла пенсійного віку, тобто 55 років, а тому суд правомірно призначив ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що саме призначене ОСОБА_3 покарання є необхідним і достатнім для її кари за скоєне, попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляцій прокурора, який приймав участь у справі та потерпілого ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2011 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілого ОСОБА_4 без задоволення.

С У Д Д І :

______________ ______________ ____________ ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_14