АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/6947/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11/774/16/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
підсудної ОСОБА_7 ,
розглянула 16 вересня 2015 року у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі кримінальну справу за зміненою апеляцією підсудної ОСОБА_7 на постанову Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, раніше не судимої, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,
за ст.296 ч.2 КК України ,
направлено прокурору Саксаганського району міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування, -
В С Т А Н О В И Л А
Органами досудового слідства дії підсудної ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України за ознаками: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, за наступних обставин.
2 березня 2011 року приблизно в 17 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , прийшла на територію домоволодіння будинку АДРЕСА_2 , де зустрілися з раніше їм знайомим ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вступили з ОСОБА_9 в словесну сварку, при цьому з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, почали висловлюватися на адресу ОСОБА_9 , членів його сім`ї, а також сусідів ОСОБА_9 - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ,грубою нецензурною лайкою, принижуючи тим самим їх людську гідність. Після чого, ОСОБА_7 з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, утримуючи підібрану у дворі лопату, діючи з особливою зухвалістю, завдала декілька ударів у вхідні двері будинку АДРЕСА_2 , і тим самим навмисно пошкодила вхідні двері будинку, заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_9 майновий збиток.

З метою запобігання хуліганських дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 спробував закрити собою доступ до двері, та тим самим попередити умисне пошкодження належного йому майна, однак ОСОБА_7 , продовжуючи свої хуліганські дії, діючи з особливою зухвалістю, умисно нанесла потерпілому ОСОБА_9 дерев`яним держаком лопати один боковий удар в голову з правого боку, умисно спричинивши йому тим самим тілесні пошкодження. ОСОБА_8 , який знаходився поряд з ОСОБА_7 , підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_7 , і тим самим вступивши у змову, розуміючи, що хуліганські дії носять відкритий характер, в присутності сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , порушуючи громадський порядок з особою зухвалістю, умисно наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя з лівої сторони потерпілому ОСОБА_9 , спричинюючи йому тим самим тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свої хуліганські дії, діючи з особливою зухвалістю, з метою умисного пошкодження майна, кинув камінь в вікно будинку АДРЕСА_2 , в результаті чого пошкодив вікно, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду. В результаті сумісних хуліганських дій, які тривалий час та наполегливо не зупинялися протягом 90 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, спричинили потерпілому ОСОБА_9 тілесні пошкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забій мозку 1 ступеню, субарахноідального крововиливу, забій м`яких тканин нижньої щелепи, які відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, а також в ході вчинення хуліганських дій спричинили потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3800 гривень.
Повертаючи кримінальну справу на додаткове розслідування, суд першої інстанції зазначив , що неповнота досудового слідства виразилася :

-у наявності фактично двох рішень по одних і тих же подіях: постанова про порушення кримінальної справи і постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 15.03.2011 року;

- не перевіреного наявного чи ні спору між потерпілим ОСОБА_9 та підсудною ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з приводу законного права останніх на проживання у будинку АДРЕСА_2 , які не можуть бути усунені в судовому засіданні, і є істотними, що позбавляє суд можливості ухвалити обґрунтоване та законне рішення, а тому справа підлягає поверненню на додаткове розслідування.
Так, повертаючи кримінальну справу на додаткове розслідування, судом першої інстанції, після дослідження наданих під час судового слідства документів, було встановлено наявність суперечки між потерпілим ОСОБА_9 і підсудною ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з приводу права останніх на проживання в будинку АДРЕСА_2 . Надані захистом копії позовних заяв, ухвал суду вказують на те, що з 2008 року у сторін склалися неприязні стосунки, пов`язані з наявністю житлової суперечки. Лише у червні 2012 року (л.д.102 том 3) було прийнято рішення суду, яким підсудна і її син ОСОБА_8 визнані такими, що втратили право мешкання в будинку АДРЕСА_2 . Дані обставини не були предметом дослідження при досудовому слідстві, однак можуть мати значення для встановлення обставин у справі і правильної кваліфікації винних дій.

Також судом були витребувані відмовні матеріали по заявах ОСОБА_9 . Так, судом досліджений відмовний матеріал № 821 зареєстрований ЖРЗПЗ № 1338 від 9.03.2011 року, згідно якого, 15 березня 2011 року КВМ ОСОБА_12 було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом того, що 9 березня 2011 року близько 17-30 годин ОСОБА_8 пошкодив вхідні двері і металопластикове вікно в будинку АДРЕСА_2 , чим спричинив матеріальний шкоду. Дана перевірка проводилася по рапорту чергового КМУ від 9.03.2011 року, заяві ОСОБА_9 від 9.03.2011 року в якому він вказав, що 9 березня 2011 року його син ОСОБА_8 , знаходячись у дворі будинку по АДРЕСА_2 , вимагав пустити його в будинок, кинув цеглину у вікно і пошкодив металеві двері. По даному факту був складений протокол огляду місця події з фототаблицею пошкоджених дверей, опитана свідок ОСОБА_13 .

Судом першої інстанції під час судового слідства було встановлено зі слів потерпілого, що він помилився і неправильно вказав на дату подій. Вказані події відбувалися 2 березня 2011 року, а не 9 березня 2011 року. Постанову від 15 березня 2011 року про відмову у порушенні кримінальної справи він не оскаржив.

В зміненій апеляції підсудна ОСОБА_7 зазначає , що винною себе не визнає, але просить постанову суду від 24.12.2014р. скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд або ухвалити своє рішення через допущення судом неповноти та односторонності судового слідства, а також внаслідок постановлення оскарженого рішення суду з порушенням вимог кримінально-процесуального закону. На підтвердження зазначає, що під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції, не були допитані ні підсудна ОСОБА_7 , ні свідок ОСОБА_14 ; не були досліджені обставини, зазначені в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.09.2013р.; суд не взяв до уваги, що органами досудового слідства не було виконано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.01.2012р. та від 03.04.2012р.; порушено право підсудної ОСОБА_7 на захист, оскільки не було роз`яснено ст.63 Конституції України, а також через незабезпечення судом їй права на вчасне ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, відмову у продовженні строку на подання зауважень на протокол судового засідання. Також, судом була допущена невідповідність висновків фактичним обставинам справи, а саме судом невірно відображені в оскарженій постанові суду від 24.12.2014р. пояснення потерпілого, який їх змінив під час судового розгляду; не взято до уваги висновки комісійної судово-медичної експертизи №236 щодо відсутності будь-яких медичних даних, що стосуються наявності пошкоджень на голові праворуч у потерпілого ОСОБА_9 та інші докази щодо локалізації отриманих пошкоджень; внесення судом недостовірних даних у протокол судового засідання, зокрема в пояснення захисника підсудної, свідків, що може відобразитися в подальшому при проведені досудового розслідування на вирішення питання винуватості підсудної ОСОБА_7 .
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який згіден з постановою суду від 24.12.2014 року, вважає за необхідне відмовити у задоволенні апелляції; підсудної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які просили змінену апеляцію ОСОБА_7 задовольнити, але закрити провадження по кримінальній справі за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст. 296 чю2 КК України; проаналізувавши доводи, що зазначені в зміненій апеляції підсудної ОСОБА_7 та скарзі на порушення органами досудового слідства і судом кримінально-процесуального законодавства, і зіставивши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальній справі, колегія суддів вважає, що змінена апеляція підсудної ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Подана апеляція до набрання чинності Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року, розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України від 13.04.2012 року, відповідно до вимог п.п. 11, 15 Розділу ХІ "Перехідні положення" вказаного кодексу.
Відповідно до вимог ст.365 ч.1 КПК України 1960 року ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах наданої апеляції.
Статтею 281 частинами 1 та 2 КПК України (в редакції 1960р.) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні. Таке питання вирішується мотивованою ухвалою суду в нарадчій кімнаті після вислуховування думки прокурора та інших учасників судового розгляду.
З матеріалів кримінальної справи та протоколу судового засідання вбачається, що судом процесуальні вимоги ст.281 КПК України (в редакції 1960 року) порушенні не були.
Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005р. №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», досудове слідство визначається неповним, якщо під час його проведення, всупереч вимог ст.ст.22, 64 КПК України, не були дослідженні або були поверхово чи однобічно дослідженні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи (не були встановленні певні особи, не дослідженні речові докази та інші докази, що підтверджують чи спростовують певні обставини, не були дослідженні з достатньою повнотою дані про особу підсудного, інше).
Аналіз матеріалів справи свідчить про наявність неправильності досудового слідства, усунення якої неможливо без встановлення нових даних за допомогою ряду слідчих дій, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даній кримінальній справі має місце неправильність досудового слідства, а тому є необхідність повернення справи на додаткове розслідування.
Як вбачається з протоколу судового засідання (а.с.186 Т.3) підсудна ОСОБА_7 фактично не заперечувала проти повернення кримінальної справи для проведення досудового розслідування прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу, із-за відсутності скоєння злочину з її боку і необхідності закрити кримінальну справу відносно неї, але подала змінену апеляцію, в якій просить постанову суду скасувати з-підстав порушення судом першої інстанції кримінально-процесуального закону України.
Колегія суддів погоджується з доводами підсудної ОСОБА_7 , що мали місце процесуальні порушення судом першої інстанції.
Так, підсудній ОСОБА_7 надсилались 27.03.2015р. та 28.04.2015р. повідомлення про виготовлення протоколу судового засідання (а.с.32, 43 Т.4), але зі слів підсудної повідомлення від 27.03.2015р. вона не отримувала під розписку поштою, проте їй надавалась неодноразово можливість ознайомитися з матеріалами кримінальної справи відносно неї за обвинуваченням за ст.296 ч.2 КК України та протоколом судового засідання в повному обсязі як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції для подання на нього своїх зауважень, про що маються відповідні розписки в матеріалах справи (а.с.207 Т.3, а.с.36 оборот, 38, 67, 99 оборот, 148 Т.4), на її заяви судом першої інстанції надавалась можливість прослухати записи судових засідань та/або було надано копії технічного запису судового процесу для його відтворення через його об`ємність (а.с.14, 15, 44 Т.4).
Крім того, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що всі зауваження на протоколи судових засідань, надані підсудною ОСОБА_7 , судом першої інстанції були розглянуті та по ним постановлено відповідні рішення суду (а.с.30-31, 61-62, 115-116, 131-132 Т.4).
Також, знайшли своє підтвердження і доводи апеляційної скарги підсудної ОСОБА_7 щодо відсутності підпису головуючого судді на протоколі судового засідання. Так, з постанови про попередній розгляд справи апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.05.2015р. вбачається, що кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.296 ч.2 КК України за апеляцією підсудної ОСОБА_7 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року поверталась суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.87, 87-1 КПК України 1960 року, оскільки протокол судового засідання від 01.11.2012р. не мав підпису головуючого судді (а.с.71 Т.4).
Посилання в зміненій апеляції підсудної ОСОБА_7 щодо не повідомлення її про виготовлення протоколу судового засідання від 27.03.2015р. після перевірки матеріалів кримінальної справи не знайшло свого підтвердження, оскільки матеріали кримінальної справи не містять та не мають містити такого протоколу судового засідання. Так, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.88-1 КПК України (в редакції 1960р.) розглянув клопотання про поновлення строку для подачі зауважень та самі зауваження підсудної ОСОБА_7 від 16, 20 та 23 лютого, 02 березня 2015 року на протокол судового засідання і посвідчив їх правильність. В такому випадку, виклик в судове засідання учасників судового процесу не здійснюється.
Після перевірки матеріалів кримінальної справи та скарги підсудної ОСОБА_7 на дії головуючого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з позицією підсудної ОСОБА_7 , що мали місце зазначені кримінально-процесуальні порушення закону України судом першої інстанції щодо порушення строків повідомлення про виготовлення протоколу судового засідання для ознайомлення з ним та подання на нього зауважень учасниками судового процесу, наявність в матеріалах кримінальної справи протоколу судового засідання, що не мав підпису, які під час підготовки кримінальної справи до апеляційного розгляду були усунені , але вони не є істотними, що тягнуть скасування рішення суду.
Колегія суддів вважає такими ж, що не є істотними порушеннями кримінально-процесуального закону і підстави, зазначені в скарзі підсудної ОСОБА_15 щодо порушення порядку приєднання до справи постанови прокурора від 02.06.2015р. (а.с.89, 90 Т.4), які вона вважає необхідним вилучити з матеріалів кримінальної справи, оскільки не вбачає порушень у такому приєднанні, про що судом першої інстанції підсудній надавалась і відповідь суду першої інстанції (а.с.142 Т.4).
Колегія суддів не погоджується з твердженнями підсудної ОСОБА_7 , що під час судового розгляду кримінальної справи судом першої інстанції було допущено однобічність та неповноту судового слідства, а також її право на захист через те, що її не було допитано під час судового слідства і не роз`яснено положення ст.63 Конституції України.
Як вбачається з протоколу судового засідання, з врахуванням зауважень, правильність яких була посвідчена судом першої інстанції (а.с.175 Т.3), підсудній ОСОБА_7 роз`яснювались її права, в тому числі і положення ст.63 Конституції України. Крім того, з наявних в матеріалах кримінальної справи зауважень на протокол судового засідання, правильність яких була посвідчена судом першої інстанції, не вбачається, що підсудною порушувалась така невідповідність протоколу судового засідання.
Крім того, згідно протоколу судового засідання, з врахуванням зауважень на нього, правильність яких була посвідчена судом першої інстанції, вбачається, що було встановлено порядок визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, а саме встановлено, що спочатку буде здійснено допит потерпілого, свідків, після чого буде допитано підсудну та досліджено письмові матеріали справи. Колегія суддів погоджується з доводами апеляції підсудної ОСОБА_7 , що було порушено вимоги ст.300 КПК України (в редакції 1960 р.) щодо окремого допиту підсудної під час судового слідства. При цьому, вважає таке порушення кримінально-процесуального закону в даному випадку не є істотним, оскільки ОСОБА_7 під час довго триваючого за часом судового розгляду (з листопада 2012 року по грудень 2014 року) фактично надавала суду пояснення з питань обвинувачення , про що також нею було зазначено і в зауваженнях на протокол судового засідання, достовірність яких було погоджено судом першої інстанції, хоча такі пояснення нею надавались суду частинами під час всього проведеного судового слідства (а.с. 175-186 Т.3, а.с.1, 18 Т.4). Як вбачається з протоколу судового засідання, з врахуванням зауважень, правильність яких була посвідчена судом першої інстанції, у кінці судового слідства на надане їй право судом, підсудна ОСОБА_7 не заявила клопотань про окремий детальний її допит.
Колегія суддів не погоджується з доводами зміненої апеляції підсудної ОСОБА_7 і в частині того, що судом безпідставно не було допитано свідка ОСОБА_14 , хоча такий факт має місце.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що свідок ОСОБА_14 не був зазначений у списку осіб, які підлягають виклику в судове засідання (а.с.232-239 Т.1), його допит під час проведеного досудового засідання в якості свідка не проводився. Під час судового засідання в суді першої інстанції за клопотанням підсудної ОСОБА_7 було вирішено викликати в судове засідання заявленого стороною захисту підсудною ОСОБА_7 свідка ОСОБА_14 (а.с.180 оборот Т.3). Проте, як вбачається з протоколу судового засідання з врахуванням зауважень, правильність яких була посвідчена судом першої інстанції, в судовому засіданні 23.12.2014р. (а.с.185-186 Т.3) підсудна ОСОБА_7 пояснила, що свідок ОСОБА_14 не з`явився в судове засідання, оскільки захисник підсудної адвокат ОСОБА_6 , не вручив йому повістку з викликом до суду. При цьому підсудна ОСОБА_7 не наполягала на його виклику в судове засідання у подальшому.
Крім того, на думку колегії суддів, пояснення заявленого стороною захисту свідка ОСОБА_14 не впливають на підстави, з яких суд першої інстанції повернув кримінальну справу для проведення додаткового розслідування прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу.
Також, колегія суддів не погоджується і з доводами, зазначеними в апеляції підсудної ОСОБА_7 з приводу того, що судом першої інстанції не були виконані вимоги, викладені в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.09.2013р. (а.с.235-240 Т.2), а органами досудового розслідування ще і вимоги ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012р. (а.с.200-202 Т.1) , що в разі перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ст.125 ч.2 КК України кримінальна справа у відношенні ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі ст.27 КПК України (в редакції 1960р.).
Так, після перевірки матеріалів кримінальної справи, було встановлено, що підсудною ОСОБА_7 було перекручено суть вказаних рішень апеляційної інстанції, які не містять вказівок для органу досудового розслідування та суду першої інстанції з приводу того, що кримінальна справа підлягає закриттю. Мотивувальна частина вказаних рішень апеляційного суду Дніпропетровської області містить рекомендаційний характер, в яких вказується, що необхідно встановити істину у справі, а в разі перекваліфікації дій обвинувачених .... справа відносно ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі ст.27 КПК України 1960 року
Доводам щодо невідповідності дати конфлікту, що виник між потерпілим у справі ОСОБА_9 та її сином ОСОБА_8 , про що вказує у своїй апеляції ОСОБА_7 , колегія суддів не може дати оцінку, оскільки дана обставина явилась однією із підстав повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.
Так, судом першої інстанції під час судового слідства досліджувався відмовний матеріал № 821 зареєстрований ЖРЗПЗ № 1338 від 9.03.2011 року, згідно якого, 15 березня 2011 року КВМ ОСОБА_12 було прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом того, що 9 березня 2011 року близько 17-30 годин ОСОБА_8 пошкодив вхідні двері і металопластикове вікно в будинку АДРЕСА_2 , чим спричинив матеріальний шкоду. Дана перевірка проводилася по рапорту чергового КМУ від 9.03.2011 року, заяві ОСОБА_9 від 9.03.2011 року в якому він вказав, що 9 березня 2011 року його син ОСОБА_8 знаходячись у дворі будинку по АДРЕСА_2 , вимагав пустити його в будинок, кинув цеглину у вікно і пошкодив металеві двері. По даному факту був складений протокол огляду місця події з фототаблицею пошкоджених дверей, опитана свідок ОСОБА_13 .

Дійсно, судом першої інстанції було встановлено під час судового слідства зі слів потерпілого, що він якоби помилився і неправильно вказав на дату подій, зазначену у постанові, і вказані події відбувалися 2 березня 2011 року, а не 9 березня 2011 року. Постанову від 15 березня 2011 року про відмову у порушенні кримінальної справи він не оскаржив.

Також, колегія суддів не входить в обговорення, зазначених в апеляції підсудної ОСОБА_7 доводів з приводу неправильності встановлених фактичних обставин вчиненого злочину, в тому числі і щодо розбіжностей, що маються у медичних документах та поясненнях потерпілого у справі з приводу локалізації ушкоджень, що були йому спричинені підсудною та її сином під час конфлікту, тобто об`єктивної сторони кримінального злочину, оскільки такі питання відносяться до тих, які необхідно буде перевірити під час проведення досудового розслідування у вказаній справі.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з правильною думкою суду першої інстанції про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування і з підстав того, що органом досудового розслідування дії обвинуваченої ОСОБА_7 були кваліфіковані за ст.296 ч.2 КК України без урахування встановленої під час судового розгляду фактично наявної суперечки між потерпілим ОСОБА_9 і підсудною ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з приводу права останніх на проживання в будинку АДРЕСА_2 . Надані захистом копії позовних заяв, ухвал суду вказують на те, що з 2008 року у сторін склалися неприязні стосунки, пов`язані з наявністю житлової суперечки. Лише у червні 2012 року (а.с.139-159 Т.3) було прийнято рішення суду, яким підсудна і її син ОСОБА_8 визнані такими, що втратили право мешкання в будинку АДРЕСА_2 . Дані обставини не були предметом дослідження при досудовому слідстві, однак можуть мати значення для встановлення обставин вчиненого злочину та мотивів його вчинення, тобто суб`єктивної сторони злочину, про що суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішенні.

Крім того, органом досудового розслідування не було враховано при проведенні досудового розслідування, що при встановленні складу злочину у діях підсудної ОСОБА_7 , передбаченого ст.296 ч.2 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, необхідно розмежувати дії ОСОБА_7 та її сина ОСОБА_8 , оскільки згідно висновку експерта №1471 (803-11) та додатком до нього №1645 (1471-803-11) вбачається, що всі тілесні ушкодження в вигляді забою м`яких тканин голови і обличчя, забою головного мозку оцінюються в сукупності і не можуть бути розділені окремо одне від одного по ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.... (а.с.27-28, 44-45 Т.1).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в зміненій апеляції підсудної ОСОБА_7 щодо порушення кримінально-процесуального закону судом мали місце, проте вони не є істотними, передбаченими вимогами ст.370 КПК України (в редакції 1960 р.), які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів вважає, що змінена апеляція підсудної ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а постанова суду про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду вважає такою, що відповідає вимогам ст.281 КПК України в редакції 1960р.
Керуючись ст.ст.365, 366 Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року, п.п. 11, 15 Розділу ХІ "Перехідні положення " Кримінального процесуального кодексу України, -
У Х В А Л И Л А :
Змінену апеляцію підсудної ОСОБА_7 залишите без задоволення.
Постанову Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року про повернення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у відношенні ОСОБА_7 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, - залишити без змін.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3