УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" вересня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження 0018902 від 29.11.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Дніпропетровської обл., м. Кривий Ріг, українець, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українець, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, суд -
В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту встановлено, що в листопаді 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діючи згідно попередньо розробленого злочинного плану, встановили що кв. АДРЕСА_3 , перебуває у власності раніше незнайомого ОСОБА_6 , який зловживає спиртним напоями та подальшого заволодіння квартирою.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , 26.11.2013 року, приблизно о 18-00 год., приїхали за вказаною адресою і під вигаданим приводом, незаконно проникли до приміщення квартири, де шляхом використання психічного насильства до потерпілого, примусили ОСОБА_6 вийти із приміщення квартири та сісти до їхнього автомобіля.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та, маючи злочинні наміри щодо незаконно позбавлення волі потерпілого, вивезли ОСОБА_6 у невідомому для нього напрямку у заздалегідь приготовлене місце, де продовжуючи застосовувати до останього психічне насильство, позбавили ОСОБА_7 права вільного пересування та права потерпілого вибирати за своєю волею місце знаходження.
В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , маючи єдиний злочинний намір, спрямований на позбавлення волі ОСОБА_6 , протягом тривалого часу, а саме із 26.11.2013 року по 02.04.2014 року, продовжували протиправно перешкоджати вільному пересуванню останнього за межі заздалегідь приготовленого ними місця утримання, чим незаконно позбавляли останнього волі та припинили свої злочинні дії в зв`язку із затриманням їх працівниками міліції.
Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення шляхом скоєння навмисного злочину, в невстановлений досудовим розслідування час та невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступив у попередню змову зі ОСОБА_4 та маючи зі останнім єдиний злочинний намір, спрямований на підшукування осіб, що у своїй власності мають квартири та одночасно схильних до зловживання спиртними напоями з метою їх подальшого незаконного позбавлення волі та подальшого заволодіння квартирою.
Так, в грудні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , діючи згідно попередньо розробленого злочинного плану, встановили що кв. АДРЕСА_4 , перебуває у власності раніше незнайомого їм ОСОБА_8 , який зловживає спиртними напоями.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , 09.12.2013 року, приблизно о 17-30, приїхали за вказаною адресою і під вигаданим приводом, незаконно проникли до приміщення квартири, де шляхом використання психічного насильства до потерпілого, примусили ОСОБА_8 вийти із приміщенням квартири та сісти до їхнього автомобілю.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , маючи злочинні наміри щодо незаконно позбавлення волі потерпілого, вивезли ОСОБА_8 у невідомому для нього напрямку у заздалегідь приготовлене місце, де продовжуючи застосовувати до останнього психічне насильство, позбавили ОСОБА_8 права вільного пересування та права потерпілого вибирати за своєю волею місце знаходження.
В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , маючи єдиний злочинний намір, спрямований на позбавлення волі ОСОБА_8 , протягом тривалого часу, аи саме із 09.12.2013 року по 10.01.2014 року, продовжували протиправно перешкоджати вільному пересуванню останнього за межі заздалегідь приготовленого ними місця утримання, чим незаконно позбавляли останнього волі та припинили свої злочинні дії в зв`язку із затриманням їх працівниками міліції.
Кримінальне провадження надійшло до суду з угодою про примирення між підозрюваними ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у відповідності до вимог Глави 35 КПК України, було укладено угоду про примирення.
В судове засідання неодноразово не з`являлися потерпілі.
Вислухавши в підготовчому судовому засіданні, думку прокурора, яка заперечувала проти затвердження мирової угоди без участі потерпілих, підозрюваних, які просили затвердити угоду про примирення, суд вважає, що без участі потерпілих не можливо затвердити угоду про примирення.
Згідно даної угоди, підозрювані та потерпілі дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 146 КК України. Також, сторонами погоджене покарання, яке обвинувачені повинні понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.
Згідно ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Частиною 3 статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В даній угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
В судовому засіданні судом обвинувачені цілком визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинили незаконне позбавлення волі особи, з корисливих мотивів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, його слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 146 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 цілком розуміють права визначені п.1 ч.5. ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Однак у зв`язку з неявкою потерпілих суд не має можливості переконатися, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Відповідно до п. 7, ч. 2 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про не можливість затвердження угоди про примирення між підозрюваними ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , оскільки потерпілі не підтвердили добровільність укладення угоди, що є підставою для відмови в затвердженні угоди.
Керуючись ст. 468-469, 471, 474, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В затвердженні угоди про примирення між підозрюваними ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0018902 від 29.11.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: