АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року
у кримінальному провадженні № 0002407, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2014 року, по обвинуваченню
ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Грозине Коростенського району
Житомирської області, зареєстрований в

АДРЕСА_1 , фактично
проживав у АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2009 року зі
змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду міста Києва, за ч.4
ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки
позбавлення волі;
2) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2011
року за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком 3 роки 3 місяці; звільнений 26.11.2012 року на підставі
постанови Піщанського районного суду Вінницької області від
16.11.2012 року умовно-достроково на 1 рік 9 днів;
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,
за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_9 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та за цим законом йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 81 263, 03 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., а всього 111 263 грн. 03 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі винного через м`якість і ухвалити свій вирок, призначивши обвинуваченому більш суворе покарання.
На обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не враховано обставин, які обтяжують покарання, а саме: рецидив злочинів, вчинення злочину групою осіб, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, наявність тяжких наслідків, які виразилися в тому, що потерпілий був доставлений каретою швидкої допомоги до лікарні в стані клінічної смерті.
Крім того, апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, бо злочин ОСОБА_8 вчинено разом з ОСОБА_11 , якому безпідставно надано статус свідка. В зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, на думку апелянта, дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне тяжке тілесне ушкодження вчинене групою осіб.

На цей же вирок обвинуваченим ОСОБА_8 також подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшити призначене йому покарання до 4 років позбавлення волі, виключити з формулювання обвинувачення відомості про вчинення злочину разом із невстановленою особою, зменшити розмір суми, яка підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_7 .
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не були визнані обставинами, що пом`якшують покарання, повне визнання ним своєї вини; добровільне з`явлення із зізнанням до органів внутрішніх справ; добровільний виклик на місце події карети швидкої допомоги; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання викликаного неправомірними діями потерпілого, який заподіяв йому тілесні ушкодження та фактично самостійно спровокував конфлікт нагадуванням про існуючу від нього матеріальну залежність, а також різницю у вазі між ним та потерпілим, перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, апелянт посилається на те, що потерпілий та свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надали навмисно неправдиві показання щодо обставин події, а суд показання цих осіб визнав допустимими та достовірними, тоді як його показання, показання свідка ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 такими не визнав. Тому, на думку апелянта, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і можуть привести до подальшого засудження невинної особи.

Потерпілим ОСОБА_7 на апеляційну скаргу обвинуваченого подано заперечення, в яких він уважає надуманими, безпідставними та необґрунтованими вимоги ОСОБА_8 про пом`якшення покарання, про зменшення розміру сум, які підлягають стягненню на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також про виключення з формулювання обвинувачення посилання про побиття обвинуваченим потерпілого разом з невстановленою слідством особою.

Згідно до вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним у заподіянні ОСОБА_7 умисно тяжких тілесних ушкоджень за таких обставин.
15 березня 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння внаслідок попередньо вжитих алкогольних напоїв, прийшов разом із невстановленою слідством особою за місцем свого проживання в комунальну квартиру АДРЕСА_3 з метою спільного з останнім нанесення тілесних ушкоджень сусідові по вказаній комунальній квартирі ОСОБА_7 , з яким у ОСОБА_8 склалися особисті неприязні відносини та з яким у нього цього ж дня відбувся конфлікт на сходинковому майданчику будинку.
Діючи з мотивів особистих неприязних стосунків, ОСОБА_8 разом з невстановленою особою, перебуваючи в загальному коридорі комунальної квартири АДРЕСА_3 , став наносити удари руками і ногами ОСОБА_7 по різних частинах тіла, чим спричинив останньому фізичний біль.
В ході даної бійки у ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних стосунків виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження.
З цією метою ОСОБА_8 пішов на кухню вказаної комунальної квартири, взяв зі столу кухонний ніж та, повернувшись до загального коридору, тримаючи ніж в правій руці, умисно наніс ним один удар ОСОБА_7 в груди з правового боку, чим причинив останньому проникаюче колото-різане поранення грудей справа, яке за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційних вимог потерпілого і просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали; доводи потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити та заперечував проти апеляційних вимог обвинуваченого; доводи прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу потерпілого та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали судового провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту вироку убачається, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 про характер стосунків, які склалися між ним та обвинуваченим, про час, місце і дії обвинуваченого і іншої особи та обставини нанесення обвинуваченим ножового поранення, про наслідки, що настали після заподіяння йому тілесних ушкоджень;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила показання потерпілого про характер взаємовідносин між потерпілим та обвинуваченим, про побиття обвинуваченим та іншою особою ОСОБА_7 15.03.2014, про виявлення ножового поранення у потерпілого і про виклик міліції та карети швидкої допомоги;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка 15.03.2014 року, почувши шум в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , де вона мешкає, виглянувши у дверне вічко, побачила обвинуваченого з якимось чоловіком, почула погрози, а у обвинуваченого в руках бачила ніж, потім вона бачила, що приїхала швидка допомога і забрала потерпілого;
- показаннями свідка ОСОБА_14 матері потерпілого, яка повідомила, що не була очевидцем обставин заподіяння її сину тілесних ушкоджень, а дізналася про них зі слів ОСОБА_12 , яка супроводжувала потерпілого до лікарні, що від лікарів їй стало відомо, що в її сина була клінічна смерть;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка повідомила, що проживала із обвинуваченим, що 15.03.2014 року ОСОБА_8 був у стані алкогольного сп`яніння, в її присутності ОСОБА_8 , знаходячись на вулиці, повідомив свого друга про конфлікт, який виник у нього з потерпілим, і вони разом зайшли до будинку; вона не була очевидцем бійки, а коли, обвинувачений та його друг вийшли з будинку і попрямували в бік парку, вона в руках у ОСОБА_8 побачила закривавлений ніж, який обвинувачений в подальшому викинув, ніхто з них швидку медичну допомогу не викликав.
Судом також були досліджені інші джерела доказів, зокрема:
- протокол огляду місця події від 15.03.2014 року з фототаблицею до нього, згідно даних якого при огляді квартири АДРЕСА_5 , в тому числі і кімнати № 29, були виявлені плями бурого кольору, змиви з яких та шкарпетки чорного кольору були вилучені;
- протокол огляду від 16.03.2014 року, за даними якого було оглянуто територію біля будинку № 5-а по вул. Теліги в м. Києві, де було виявлено пошкоджений кухонний ніж, на лезі якого були помітні сліди від речовини бурого кольору;
- протокол огляду місця події від 16.03.2014 року, за даними якого було оглянуто приміщення палати Київської міської лікарні № 17, що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Лабораторний, 20, де було вилучено речі потерпілого;
- висновок експерта № 115 від 22.04.2014 року, з якого слідує, що на наданих на дослідження судово-медичної імунологічної експертизи марлевому тампоні зі змивами з кухні квартири АДРЕСА_5 та шкарпетці з підлоги кімнати № 29 ( об. №№ 3, 4) було виявлено кров людини;
- висновок № 564/Е від 08.05.2014 року, відповідно до якого під час проведення судово-медичної експертизи було встановлено, що у потерпілого ОСОБА_7 мали місце такі тілесні ушкодження: - закрита травма обличчя, яка за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, та колото-різане поранення грудей справа, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя; дані ушкодження утворилися: колото-різане поранення внаслідок однократної травмуючої дії гострого предмету, що має колюче-ріжучі властивості; закрита травма обличчя внаслідок не менш ніж однократної дії тупого предмету, в термін 15.03.2014 року;
- висновок № 96/ц від 16.05.2014 року, згідно даних якого при проведенні судово-медичної цитологічної експертизи наданого на дослідження кухонного ножа, на його клинку були знайдені: кров, ядра клітини м`язової та мікрофрагменти сполучної тканини особи чоловічої генетичної статі; при серологічному дослідженні цих слідів виявлений антиген А ізосерогологічної системи АВО, що не виключає їх походження від потерпілого ОСОБА_7 .

Суд, керуючись законом, кожен доказ оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і дійшов обґрунтованого переконання, що ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_7 умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та дав вірну правову оцінку діям обвинуваченого, кваліфікувавши їх за ч.1 ст. 121 КК України.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про безпідставність висновків суду про його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин викладених у вироку, колегія суддів уважає надуманими, спрямованими на уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки судом першої інстанції були ретельно перевірені показання обвинуваченого щодо обставин події, причин її виникнення, стану обвинуваченого під час заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, характеру його дій і наслідків, які настали в результаті цих дій, та оцінені судом в сукупності з іншими доказами.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, в тому числі і щодо цивільного позову потерпілого.

Доводи потерпілого в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції дав неправильну правову оцінку діям обвинуваченого, оскільки ним не було встановлено факту заподіяння тяжкого тілесного ушкодження групою осіб та не зазначено про це у формулюванні обвинувачення, не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути визнані обґрунтованими.
Згідно до положень ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачення у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень висувалося лише ОСОБА_8 і судовий розгляд проводився лише стосовно нього в межах висунутого йому обвинувачення.
Прокурором, який підтримував обвинувачення в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст. 338 КПК України правова кваліфікація та/або обсяг обвинувачення не змінювався.

З огляду на викладене, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілого щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, та визнання рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження через наявність істотних суперечностей у висновках суду, та скасування вироку з цих підстав.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що вимоги потерпілого про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення вироку апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, заслуговують на увагу.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення покарання, визнав обставинами, що обтяжують покарання: рецидив злочинів та вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на наркологічному та психіатричному обліках не перебував, за місцем проживання характеризується позитивно.
Як зазначив суд у вироку, на підставі викладеного, враховуючи обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, думку потерпілого з приводу призначення міри покарання, він уважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого буде призначення йому покарання лише в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах , установлених у санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Проте, судом першої інстанції вимоги вказаної статті належно дотримані не були, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційних вимог потерпілого в цій частині, скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання і ухвалення свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за класифікацією відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення цього злочину і наслідки, що настали для потерпілого внаслідок цих дій, та характер дій обвинуваченого, в тому числі тих, які безпосередньо передували заподіянню тяжких тілесних ушкоджень побиття потерпілого разом з невстановленою особою.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який за місцем фактичного проживання в м. Києві характеризується посередньо, за місцем реєстрації не проживає, а тому його характеризуючі дані відсутні, раніше неодноразово був судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем реєстрації та фактичного проживання не перебуває.
Згідно даних акту судово-психіатричної експертизи № 271 від 01.04.2014 року ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення та на час проведення дослідження будь якою наркологічною залежністю, будь яким стійким хронічним чи тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав та за своїм психічним станом міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому твердження обвинуваченого про перебування в стані сильного душевного хвилювання під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому є неспроможними, бо не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочину та вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом апеляційної інстанції не встановлено, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність таких обставин, не підтверджені належними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів буде покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі в межах визначених цим законом максимальних строках, на чому наполягає і апелянт.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення йому покарання за ч.1 ст. 121 КК України - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 8 ( вісім) років.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Строк відбування покарання рахувати з 29 вересня 2015 року, зарахувавши в цей строк час перебування ОСОБА_8 під вартою з 16 березня 2014 року по 28 вересня 2015 року включно.
Вирок набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

С У Д Д І:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11кп/796/621/2015, Категорія КК: ч.1 ст. 121
Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_16
Доповідач ОСОБА_1