Справа № 11а-397/2010 р. Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1, ч.2 ст.190 КК України Доповідач Данко В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Макойди З.М.,

суддів Данка В.В., Зазулі І.Є.,

з участю прокурора Гуменної І.Р.,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України за апеляцією засудженого ОСОБА_2 та державного обвинувача на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2009 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, пенсіонер-інвалід 2-ї групи, раніше не судимий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

Засуджений:

за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за ч.2 ст.190 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.70,72 КК України остаточне покарання призначено два роки позбавлення волі та штраф у розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання на підставі ст.49 КК України у звязку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід підписка про невиїзд залишено засудженому без зміни до вступу вироку в законну силу.

Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст.93 КПК України.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він, у 2002-у році, працюючи інспектором групи держпожежнагляду по обслуговуванню сільської місцевості-начальником професійної пожежної частини № 24 м. Рудки самостійної державної пожежної частини № 20 по охороні Самбірського району і, знаючи, що він не наділений повноваженнями видавати платні експертні висновки державного пожежного нагляду правильності і повноти виконання протипожежних вимог діючих нормативних актів в частині вибору земельної ділянки під розміщення лотка на ринку в м. Рудки та, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами підприємців ринку м. Рудки, своїми діями переконав їх у тому, що він має право видавати такі висновки за оплату у розмірі 100 гривень, внаслідок чого сімнадцять підприємців вказаного ринку здали по 100 гривень директору цього ринку ОСОБА_3, котрий на початку серпня 2002 року передав ОСОБА_2 у його службовому кабінеті гроші у сумі 500 грн., 20 серпня 2002 року - 800 грн. та на початку вересня цього ж року - 400 грн. ОСОБА_2, отримавши експертні висновки у СДПЧ № 20, через ОСОБА_3 передав їх підприємцям, привласнивши кошти в розмірі 1700 грн.

Крім того ОСОБА_2 повторно у серпні 2002 року, знаючи про те, що він не наділений повноваженнями видавати дозвіл підприємцям на початок роботи, шляхом обману на вул. Шевченка у м. Самборі, біля СДПЧ № 20, отримав під видом хабара від ОСОБА_4 гроші у сумі 100 дол. США, що по курсу НБУ становило 532,90 грн., за видачу дозволу на початок роботи пункту вулканізації по вул. Зеленій, 19 у м. Рудки Самбірського району.

На вирок суду засуджений подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати, а справу закрити за відсутністю складу злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що суд постановив незаконний вирок, оскільки не здобув жодного доказу отримання ним грошей від будь-кого за виготовлення ним експертних висновків.

На вирок суду подав апеляцію і державний обвинувач Коліщук З.М., в якій просить змінити вирок суду і виключити з нього кваліфікацію дій засудженого за ч.1 ст.190 КК України і кваліфікувати дії ОСОБА_2 лише за ч.2 ст.190 КК України. Свої вимоги він мотивує тим, що суд, прийнявши таке рішення, порушив вимоги п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 25.12.1992 р. "Про судову практику про корисливі злочини проти приватної власності", в якому зазначено, що у випадку вчинення винною особою декількох злочинів, її дії при відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною другою тієї чи іншої статті. Додатково кваліфікувати перший злочин ще і за частиною першою даної статті не потрібно.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_2, який підтримав свою апеляцію і просить їх задовольнити і заперечив апеляцію прокурора, думку прокурора про задоволення апеляції державного обвинувача і залишення апеляції засудженого без задоволення, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.1 і ч.2 ст.190 КК України, вчинених за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Твердження засудженого про те, що він не вчиняв злочинів, поставлених йому у вину, не беруться до уваги колегією суддів. Адже судом першої інстанції було всесторонньо і обєктивно досліджено і перевірено зібрані по справі докази і дано правильну юридичну оцінку діянням засудженого.

Так, висновок суду про вчинення ОСОБА_2 злочинів, передбачених ч.1 і ч.2 ст.190 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку:

- показаннях свідка ОСОБА_3 про те, що у 2002 році він працював директором Рудківського ринку. Оскільки ОСОБА_2 начальником пожежної частини на окремих підприємців ринку були складені аміністративні протоколи за відсутність дозволу органу пожежного нагляду на будівництво торгових кіосків, то він з'ясовував у ОСОБА_2, які документи необхідні для оформлення експертних висновків. ОСОБА_2 повідомив, що потрібно з кожного підприємця по 100 грн. і видав бланки заяв. Підприємці оформили необхідні документи і разом із заявами передали для ОСОБА_2 по 100 грн. кожен. Перший раз він передав разом із заявами гроші ОСОБА_2 в його службовому кабінеті у присутності ОСОБА_5 Підсудний взяв заяви з грошима і через декілька днів передав йому необхідні висновки, які він віддав підприємцям. Після цього він ще двічі передавав ОСОБА_2 гроші від підприємців, а ОСОБА_2 передавав йому експертні висновки. Пізніше стало відомо, що видані ОСОБА_2 експертні висновки не дають права на початок роботи, новий начальний пожежної частини повідомив, що для отримання належного дозволу потрібні додаткові кошти. Після чого підприємці подали заяву у міліцію;

- показаннях потерпілого ОСОБА_5 про те, що у 2002 році він для дружини, яка є підприємцем будував кіоск на ринку м. Рудки Самбірського району Львівської області. Оскільки не було дозволу від пожежної служби на таке будівництво, то директор ринку ОСОБА_3 приніс для підприємців заяви, одну з яких заповнила і його дружина, а інші декілька підприємців. Дружина та решта підприємців здали ОСОБА_3 по 100 грн. кожен. Його попросили піти разом ОСОБА_3 щоб пересвідчитись, що гроші передаються ОСОБА_2О.В його присутності ОСОБА_3 передав заяви підприємців, до яких були прикріплені гроші, ОСОБА_2 Через декілька днів дружина отримала експертний висновок, який, як потім з'ясувалося, був неналежним;

- показаннях потерпілої ОСОБА_6 про те, що вона займається підприємницькою діяльністю на ринку у м. Рудки Самбірського району Львівської області. У 2002 р. ОСОБА_2 перевіряв пожежну безпеку кіосків на ринку. Директор ринку ОСОБА_3 займався оформленням документів і підприємці ринку здавали йому гроші по 100 грн. для отримання дозволу із пожежного нагляду. Вона також здавала гроші і її чоловік разом із ОСОБА_3 відносили заяви та гроші до ОСОБА_2 Після цього вона отримала експертний висновок;

- показаннях потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 про те, що всі вони у 2002 році давали ОСОБА_3 по 100 грн. для передачі ОСОБА_2 за оформлення експертних висновків на початок роботи торгових підприємств і такі висновки згодом вони отримали;

- показаннях свідка ОСОБА_21 проте, що у 2002 році дозволи на початок роботи та експертні висновки видавала Самбірська СДПЧ № 20 за його підписом. Експертні висновки, які були видані підприємцям Рудківського ринку, підписані ним і він припускає, що мав розмову з директором цього ринку ОСОБА_3 щодо видачі таких висновків, але за них плату ніхто не вносив, хоча така послуга могла бути платною;

- висновках експертиз висновків, виданих підприємцям /т.1, а.с.17 33/, з яких вбачається, що вони підписані головним державним інспектором з пожежного нагляду Самбірського району ОСОБА_21 та державним інспектором з пожежного нагляду Самбірського району ОСОБА_2;

- функціональних обовязках державного інспектора з пожежного нагляду Симбірського району, посаду якого займав ОСОБА_2 /т.1, а.с.44-45/, з яких вбачається, що останній не мав права видавати дозволи на початок роботи та експертні висновки;

- показаннях потерпілого ОСОБА_22 /т.1, а.с.81-82/ про те, що він у серпні 2002 року біля Самбірської СДПЧ-20 дав ОСОБА_2 хабар у сумі 100 доларів США за дозвіл на початок роботи пункту вулканізації по вул. Зеленій,19 у м. Рудки Самбірського району, оскільки ОСОБА_2 раніше повідомив йому, що за вказану суму грошей може видати такий дозвіл і тільки у лютому 2003 року ОСОБА_2 віддав йому зазначений дозвіл. У травні 2003 року він після зустрічі з ОСОБА_3 довідався, що виданий йому ОСОБА_2 дозвіл є недійсним, і тому видав його працівникам міліції та заявив про дачу хабара;

- висновку судово - почеркознавчої експертизи від 05.08.2003 р. /т.1, а.с.233-235/, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_21 та ОСОБА_23, у дозволі на початок роботи пункту вулканізації виконані не ними, а іншою особою;

- показаннях свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_21 про те, що дозвіл на початок роботи пункту вулканізації вони не підписували.

Оцінюючи показання підсудного про те, що він злочинів не вчиняв, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що така позиція є виключно правом підсудного і вважав, що ці показання є неправдивими і подаються у вигідній для ОСОБА_2 інтерпретації з метою уникнення відповідальності за фактично вчинене. Адже ці показання спростовуються доказами, аналіз яких наведений вище.

Колегія суддів вважає, що суд правильно застосував положення ч.5 ст.74 КК України та ст.49 КК України і звільнив засудженого від призначеного покарання у звязку із закінченням строків давності.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на чинному законодавстві та суперечать вимогам ст.33 КК України.

Так, посилання прокурора на те, що суд порушив вимоги п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 25.12.1992 р. "Про судову практику про корисливі злочини проти приватної власності", в якому зазначено, що у випадку вчинення винною особою декількох злочинів, її дії при відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною другою тієї чи іншої статті. Додатково кваліфікувати перший злочин ще і за частиною першою даної статті не потрібно, є безпідставними, оскільки постанова Пленуму Верховного Суду України № 12 від 25.12.1992 р. з 06.11.2009 р. втратила чинність.

А в даному випадку суд першої інстанції діяв відповідно до ст.33 КК України /2001 року/ та п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. "Про судову практику у справах про злочини проти власності" у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші як вчинені повторно за іншими частинами відповідних статей Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляцій засудженого та державного обвинувача немає.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2009 року відносно ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляції засудженого ОСОБА_2 та державного обвинувача без задоволення.

Головуючий:

Судді: