АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/1179/14-к Номер провадження 11-кп/786/453/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2015 року м. Полтава

2015 року грудня місяця 09 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9 .
представника ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляціями засудженого ОСОБА_9 , представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 , прокурора прокуратури Котелевського району на вирок Котелевського районного суду від 22.04.2015 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Литвинівка Біловодського району Луганської області, гр. України,освіта вища, неодружений, на утриманні має неповнолітню дитину, працює в ТОВ «Славія», мешкає АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 ,раніше несудимий,

засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 1 р.3 міс. обмеження волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України на засудженого покладено такі обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання,роботи або навчання;

періодично з`являтися для реєстрації в кримінально- виконавчій інспекції.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_12 5 000 грн.

Цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Вирішено питання із речовими доказами.

За ст.128 КК України виправдано.

Суд визнав ОСОБА_9 винним у тому, що він 22.09.2014 близько 08 год., знаходячись у будинку по АДРЕСА_3 , на грунті неприязних стосунків, наніс потерпілому ОСОБА_12 , який сидів, один удар ногою у взутті в область лівої сторони обличчя та більш двох ударів по тулубу, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді переломів 6 та 7 ребер зліва, гематоми та садна шкіри голови згідно з висновками судово-медичної експертизи за № 1370 від 29.09.2014 року.

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_9 було пред`явлено обвинувачення за ст.128 КК України-необережне спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_11 .

Виправдовуючи ОСОБА_9 за ст.128 КК України суд послався на вимоги ст.373 ч.1 п.2 КПК України.

В апеляційних скаргах:

засуджений ОСОБА_9 порушив питання про скасування вироку в частині засудження за ч.1 ст.122 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, закривши кримінальне провадження на підставі ч.3 ст.284 КПК України.

Зазначив, що суд неповно та однобічно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність у його діях складу інкримінованого злочину. Вказав, що він взагалі в цей день перебував на роботі.

Апеляційна скарга представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 також містить твердження про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що у кримінальному провадженні достатньо доказів про винність ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

Пропонує вирок в частині виправдання ОСОБА_9 за ст.128 КК України скасувати та постановити новий вирок, визнавши ОСОБА_9 винним за ст.128 КК України і призначити більш суворе покарання за ч.1 ст.122 КК України, задовольнити цивільний позов потерпілої в повному обсязі.

прокурора, котрий пропонує вирок Котелевського районного суду від 22.04.2015 року в частині виправдання ОСОБА_9 за ст.128 КК України скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного судом покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України ступеню тяжкості кримінального провадження та особі обвинуваченого.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі та визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, призначивши йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3-х років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом 2-річного іспитового строку року не вчинить нового злочину.

Задовольнити в повному обсязі позов прокурора району про стягнення з винного 629,79 грн. на відшкодування лікування потерпілої ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ,засудженого ОСОБА_9 та його захисника, думку прокурора, які підтримали свої апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляцій, допитавши свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , провівши по справі часткове судове слідство, судова колегія вважає, що апеляції прокурора та потерпілих підлягають частковому задоволенню, в той час як апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину за ч.1 ст.122 КК України при зазначених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України підтверджується зібраними по справі доказами, які повно та всебічно перевірені в судовому засіданні районного суду та обґрунтовано покладені в основу вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_9 22.09.2014 року за місцем його проживання приблизно о 8 годині ранку вдарив правою ногою у взутті у лівий вісок, коли він сидів та говорив по телефону. Від такого удару він впав на підлогу, а ОСОБА_9 наніс ще 3-4 удари ногою у взутті по тулубу в область ребер.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1370 від 29.09.2014 року ОСОБА_12 були заподіяні переломи 6 та 7 ребер зліва,гематоми, садна шкіри голови, які є середньої тяжкості тілесними ушкодженнями.

У процесі огляду місця події було виявлено плями бурого кольору,зовні схожі на кров, розбитий телефон ( а.с.177-181 том 3).

За даними висновків судово- медичної імунологічної експертизи надані змиви речовини бурого кольору з підлоги будинку де мешкає ОСОБА_12 , є кров, яка може походити від потерпілого ОСОБА_12 ( а.с. 227-228 том 3).

Судом першої інстанції ретельно було перевірено версію ОСОБА_9 про його непричетність спричинення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки в зазначений у вироку час він взагалі був за місцем роботи.

Згідно довідки ПРАТ «Полтавський вентиляторний завод» за № 10 від 03.11.2014 року ОСОБА_9 дійсно працював на цьому підприємстві за цивільною угодою і вихід на роботу не фіксувався,мав вільний графік (а.с.7 том 4).

За показанням свідка ОСОБА_15 у судовому засіданні, вахтера ПРАТ «Полтавський вентиляторний завод», ОСОБА_9 восени 2014 року приходив з проханням подивитись запис від 22.09.2014 року і де була відмітка про час приходу його на роботу 8 год.10 хв. Записи ведуться неофіційно.

Ці показання свідка ОСОБА_15 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 у судовому засіданні про запис явки ОСОБА_9 після 8 годині ранку.

За показаннями свідка ОСОБА_17 декілька місяців тому близько 7 годині ранку до ОСОБА_12 приїхала гр. ОСОБА_18 ,яка постійно свариться із останнім. Через незначний проміжок часу біля паркану зустрівся із ОСОБА_12 , обличчя останнього було у крові і він повідомив, що його побив ОСОБА_9 .Свідок негайно зателефонував до міліції.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_19 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам та необґрунтованого засудження за ч.1 ст.122 КК України є безпідставними,оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Рішення районного суду щодо виправдання ОСОБА_9 за ст.128 КК України, колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим, оскільки встановлено, що ОСОБА_9 вчинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_11 .

Так, ОСОБА_9 29 серпня 2012 року приблизно о 9 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_11 по АДРЕСА_4 , на грунті неприязних стосунків, під час сварки, відкинув потерпілу ОСОБА_11 від автомобіля ЗАЗ- 1102 «Таврія» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї потерпілої ОСОБА_11 , котра не втримавшись на ногах, впала на ґрунтову поверхню більш на праву ногу, що спричинило тілесні ушкодження, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_9 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ст.128 КК України, по епізоду необережного спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_11 не визнав та повідомив, що цього злочину не вчиняв.

Колегія судів не приймає до уваги доводи апеляції обвинуваченого про непричетність до вчинення злочинів, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, в той же час як доводи апеляцій прокурора та представника потерпілої є слушними.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні відносно ОСОБА_11 саме злочину, передбаченого ст.128 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які були предметом дослідження апеляційною інстанцією під час проведення часткового судового слідства.

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , допитаною в суді апеляційної інстанції про те, що у двір її домоволодіння 29 серпня 2012 року зайшли громадяни ОСОБА_20 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , яка вчинила сварку з гр. ОСОБА_21 та закликала присутніх осіб виштовхати автомобіль «Таврія», тимчасово припаркований у дворі її домоволодіння ОСОБА_21 . Маючи намір забрати гроші та документи із салону автомобіля «Таврія», вона нахилилась в салон зазначеного автомобіля, а ОСОБА_9 відштовхнув її від автомобіля,узявши обома руками за плечі. Внаслідок цього вона впала на праве коліно і самостійно не змогла підвеститися, оскільки відчувала гострий біль у коліні.

Показаннями свідка ОСОБА_14 допитаного в суді апеляційній інстанції про те, що за службовими обов`язками перебував на подвір`ї потерпілої ОСОБА_11 під час конфлікту. Під час конфлікту ОСОБА_9 дійсно відштовхнув потерпілу ОСОБА_11 від автомобіля «Таврія», яка впала на коліна.

Показаннями свідка ОСОБА_13 допитаного в суді апеляційної інстанції про те, що згодився на пропозицію свого знайомого заробити гроші та прибув до подвір`я потерпілої ОСОБА_11 . Біля автомобіля «Таврія» , який стояв у дворі, відбувалась сварка та штовханина між ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 . Остання намагалась із салону автомобіля узяти на його думку документи, а ОСОБА_9 узяв її за плечі та відштовхнув від автомобіля. Від цього поштовху ОСОБА_11 упала на коліна та не могла підвестись, а ОСОБА_12 допоміг потерпілій підвестись.

Висновком судово-медичної експертизи № 609 від 19.04.2013 року,згідно якого у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у виді припухлості м`яких тканин правої нижньої кінцівки, які в подальшому ускладнились та призвели до розриву заднього рогу медіального меніска та розрив у передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу, що призвело до оперативного втручання в умовах травматологічного відділення, утворилися від дії тупого (их) обмеженого (их) предмету (ів), що могло мати місце при падінні, можливо в строк та при обставинах,вказаних вище,кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості,за ознакою тривалого розладу здоров`я, про що переконливо свідчать дані наданої медичної документації та консультації лікаря травматолога Полтавської ОКЛ. Ступінь тяжкості з «легких» в акті 1836 від 30.08.2012 року змінено на «середнього» у зв`язку з додатково отриманими об`єктивно судово-медичними даними. Між отриманими 29.08.2012 року тілесними ушкодженнями та подальшим оперативним лікуванням ОСОБА_11 мається прямий причинний зв`язок ( том 1 а. с. 111-113).

З огляду на показання судово-медичного експерта у суді першої інстанції прослуханого колегію суддів аудіо запису - розрив заднього рогу медіального меніска та розрив у передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу потерпілої ОСОБА_11 можливий при поштовху або удару з достатньою силою. Такі ушкодження можуть бути виявлені лише при оперативному втручанні, що підтверджено медичними документами. Експерт повністю підтвердив висновки експертизи.

Вищезазначені показання учасників судового розгляду погоджуються між собою,так і письмовими матеріали справи ,які стали належними доказами вини ОСОБА_9 у вчиненні відносно ОСОБА_11 злочину, передбаченого ст.128 КК України.

Враховуючи викладене,а також приймаючи до уваги висновок судово-медичної експертизи № 609 від 19.04.2013 року, який не викликає у колегії суддів апеляційного суду сумнівів щодо законності, обгрунтованності та показання потерпілої ОСОБА_11 , котра була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , приведених до присяги та попереджених про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, колегія суддів вважає, що виправдання ОСОБА_19 за ст.128 КК України є помилковим.

Тобто дії ОСОБА_19 по епізоду необережного спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ст.128 КК України.

Згідно вимог ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції,необхідності застосування більш суворого покарання.

Крім того, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи призвела до неправильного застосування кримінального закону і призначення ОСОБА_9 надто м`якого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі засудженого.

При призначенні винному покарання колегія суддів, згідно з вимогами ст.65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним злочинів, дані про його особу, обставини справи, що пом`якшують покарання - раніше несудимий,на утриманні має неповнолітню дитину.

Колегія суддів вважає слушним застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_12 у розмірі 5000 грн. компенсує моральні страждання потерпілого, котрий вирок в цій частині не оскаржує.

Проте, торкаючись питання щодо задоволення цивільних позовів прокурора та потерпілої ОСОБА_11 колегія суддів вважає, що позов прокурора про відшкодування стаціонарного лікування слід задовольнити у повному обсязі та частково задовольнити позов потерпілої ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Згідно довідки ДЗ «Відділкова клінічна лікарня» ст. Полтава СТГО «Південна залізниці « № 1227 від 05.11.2014 року вартість 1 ліжко -дня травматологічного профілю становить 52,23 грн., препарати для наркозу та наркотичні лікарські вироби - 171,29 грн.,а загальний розмір витрачених на лікування ОСОБА_11 державних коштів за 8 ліжко-днів становить 629,79 грн. ( а.с.10 том 4).

Органами досудового слідства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були визнані потерпілими.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_11 про стягнення на її користь із ОСОБА_9 матеріальної шкоди та моральної.

Під час судового провадження у місцевому суді потерпіла ОСОБА_11 просила задовольни її позовні вимоги.

На обґрунтування своїх вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпіла послалась на витрати на хірургічну операцію, на придбання ліків, проїзд,а всього на суму 13 640,56грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що крім фізичного болю вона зазнала моральних страждань, оскільки такі дії ОСОБА_9 принизили її в очах суспільства, порушили звичайний спосіб життя, а тому просила стягнути з винного 20 000 грн.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_11 підтримала позовні вимоги та просила стягнути на її користь із ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 13 640,56 грн., моральної шкоди -20 000 грн.

Колегія суддів, дослідивши підтверджені відповідними документами витрати потерпілої ОСОБА_11 на придбання ліків на суму 997 грн.95 коп., транспортні витрати на суму 1 020 грн.72 коп., а всього на суму 2 018,67 грн. прийшла до висновку про задоволення позовних вимог на відшкодування матеріальної шкоди на зазначену суму.

Що ж до решти заявлених вимог-грошові внески у Міжнародний Фонд допомоги хворим з наслідками травм і захворювань, перерахуванням коштів на адресу ТОВ « Ортомедікал» не підтверджує того, що потерпіла скористалась послугами лікувальних закладів.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, тривалість лікування,порушення звичайного способу життя, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення у сумі 7 000 грн.

Також необхідно задовольнити позовні вимоги прокурора та стягнути з ОСОБА_9 на користь «Відділкової клінічної лікарні» ст. Полтава СТГО «Південна залізниці 629,79 грн. на відшкодування лікування потерпілої ОСОБА_11 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і необґрунтованого у зв`язку з цим його засудження за ст. 122 ч.1 КК України є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.

З огляду на матеріали справи в стадії досудового слідства потерпіла ОСОБА_11 зверталась до суду із скаргою приватного обвинувачення до ОСОБА_9 і інших осіб.

Постановою від 24 травня 2013 року Котелевський районний суд направив матеріали прокурору району для організації досудового розслідування

( а.с.124 т. 1).

Згідно матеріалів кримінального провадження повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень відносно потерпілої ОСОБА_11 із правовою кваліфікацією за ст.128 КК України було внесено до ЄРДР 28.05.2013 року, а про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України відносно ОСОБА_12 було внесено до реєстру 22.09.2014 року.

Отже посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про невизначеність статусу потерпілого ОСОБА_12 є безпідставні, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405,407,409 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А :
Апеляції прокурора та представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 -адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково, апеляцію обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок в частині виправдання ОСОБА_9 за ст.128 КК України скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України і призначити покарання - 2 роки обмеження волі.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину,передбаченого ч. 1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 рік із покладенням обов`язків згідно ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання та без дозволу інспекції не змінювати місце проживання.

Стягнути із засудженого ОСОБА_9 629,79 грн. на відшкодування лікування потерпілої ОСОБА_11 на користь «Відділкової клінічної лікарні» ст. Полтава СТГО «Південна залізниці.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 7 000 грн. на відшкодування моральної та 2 018 грн.67 коп. матеріальної шкоди, а всього -9 018 грн. 67 коп.

В іншій частині вирок Котелевського районного суду від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до Вищого Спеціалізованого Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2