АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1926/15 Справа № 205/5767/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0002350 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року відносно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м. Дніпропетровськ,

проживає за адресою

АДРЕСА_1

обвинуваченого за ч.1 ст.164 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 принесена апеляційна скарга на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року, в якій він просить вирок в частині призначеного покарання змінити, застосувавши до нього положення ст.75 КК України.

Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.164 КК України на 1 рік обмеження волі.

В обґрунтування доводів своєї скарги на незаконність та необґрунтованість прийнятого судового рішення вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, оскільки він постійно надавав матеріальну допомогу доньці, що підтверджується розписками потерпілої від 02 липня 2008 року та 20 вересня 2008 року, розмір місячної допомоги складав близько 200грн., окрім того обвинувачений вказує, що щорічно витрачав кошти для підготовки доньки на навчання.

Зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про попередження його як боржника про кримінальну відповідальність за ч.1 ст.164 КК України, єдине письмове попередження державної виконавчої служби з вимогою надання документів щодо сплати аліментів по виконавчому листу він отримав ще 20 грудня 20005 року, у зв`язку з чим на думку обвинуваченого відсутня кваліфікуюча ознака, а саме злісне ухилення, що в свою чергу є підставою для відмови у притягненні до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Призначене покарання вважає несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого, звертає увагу на те, що судом не враховано позитивної характеристики обвинуваченого за місцем проживання, і той факт, що на утриманні останнього перебуває мати, яка страждає на ряд захворювань та потребує постійного догляду, на підставі чого просить звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.

Згідно вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що згідно даних виконавчого листа №2-4850/2005 виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2005 року він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини від усіх видів заробітків щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_8 , починаючи з 02 листопада 2005 року та до повноліття дитини .

ОСОБА_6 , будучи обізнаним про рішення суду, в період з 20 грудня 2005 року по 09 липня 2015 року виплати по аліментам не здійснював, іншої допомоги не утримання дитини не надавав, тривалий час ніде не працював і заходів для працевлаштування не приймав, в центр зайнятості за місцем проживання не звертався, на попереджувальні листи державного виконавця не реагував, тим самим злісно ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого у нього станом на 09 липня 2015 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , в розмірі 61 366 гривень 42 копійки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої, яка також заперечувала проти доводів та вимог апеляційної скарги обвинуваченого, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію та просив змінити вирок в частині призначення покарання, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_8 про те, що з моменту нарахування аліментів на утримання дитини і до ухвалення вироку обвинувачений аліментів не сплачував. Двічі надав допомогу у грошовому еквіваленті, про що вона написала розписки. Тому вона змушена була звернутися з заявою про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.
Колегії суддів потерпіла пояснила, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого надумані. Допомоги на утримання дитини він не надавав. Навіть коли вона дізналася, що він офіційно працевлаштований, обвинувачений відразу звільнився з роботи з метою не сплачувати аліменти. На її прохання державний виконавець неодноразово викликала обвинуваченого з вимогою сплачувати аліменти, але він ні поточні платежі ні заборгованість не сплачує. Тому вона заперечує проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.
Зазначаючи в апеляційній скарзі про надання потерпілій коштів на утримання дитини, обвинувачений при цьому не надав жодного доказу і його доводи в цій частині апеляції нічим не підтверджуються. При цьому колегії суддів підтвердив про обізнаність про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів.
Допитана під час судового розгляду в суді першої інстанції в якості свідка державний виконавець ОСОБА_10 пояснила, що з 2006 року на вимогу державного виконавця обвинувачений на виконання рішення суду аліменти на користь потерпілої не сплачував, доказів офіційного працевлаштування не надавав. Останній раз з`явився до відділу виконавчої інспекції 13 лютого 2012 року, був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України і більше не з`являвся, аліменти не платив.
Також судом було досліджено письмові доказі, а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої є обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 , рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 28.11.2005 року, за яким з обвинуваченого стягнуто аліменти на користь потерпілої на утримання дитини, виконавчий лист про стягнення аліментів з обвинуваченого, попередження обвинуваченого про надання документів по сплаті аліментів за виконавчим листом державному виконавцеві, довідку-розрахунок розміру заборгованості, яка станом на 09 липня 2015 року становить 61 366грн.42коп., з якою встановлено, що сплату аліментів за виконавчим листом, провадження за яким було відкрито 04.05.2006 року, що підтверджено постановою про відкриття виконавчого провадження, обвинувачений не здійснював. Судом також було дослідженого дві розписки, надані обвинуваченим про отримання потерпілою двох виплат на утримання дитини 2 липня 2008р та 20 вересня 2008р відповідно 500грн. та 150грн.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено в ході апеляційного перегляду.
Згідно з вимогами ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
З огляду на те, що жодним з учасників провадження відповідне клопотання не заявлялося та колегія суддів за його відсутності відповідно позбавлена можливості поставити на обговорення питання про необхідність дослідження доказів з метою їх оцінки.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність позиції обвинуваченого заявленим в апеляції вимогам про закриття кримінального провадження, оскільки підстав для цього не встановлено, а тому вважає такі доводи безпідставними.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості скоєного ним злочину, колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримав.
Так, при визначенні ОСОБА_6 виду та розміру покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який віднесено до невеликої тяжкості.
Поряд з цим, суд також врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність обліку у лікарів психіатра та нарколога, суспільно корисною діяльністю не займається, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо. Суд також врахував думку потерпілої, яка наполягала на максимально суворому покаранні, період несплати та розмір заборгованості по аліментам, тому обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але з обов`язковим залученням його до праці, і обрав йому покарання у виді обмеження воді.
Надаючи оцінку встановленим судом обставинам, а також тому, що обвинувачений мешкає з матір`ю, яка за потребує постійного стороннього догляду, колегія суддів не вважає їх достатніми для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням,.
Іншою підставою визнати вирок суду справедливим в частині призначеного обвинуваченому покарання є також й те, що при ухваленні вироку суд врахував думку потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками кримінального провадження.

Судді