Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 лютого 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 .

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, уродженця м. Рожище Рожищенського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено:
- за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік обмеження волі;
- за ч. 4 ст. 358 КК України на 1 рік обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
Вирішено цивільний позов, питання процесуальних витрат та речових доказів у справі.
За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за заволодіння чужим майном шляхом обману та за використання завідомо підробленого документа.
ОСОБА_7 будучи звільненим з військової служби в запас, 18 вересня 2013 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» додавши до неї також копію паспорта, ідентифікаційного коду, завідомо підроблені: довідку про тримання травми № 56 від 22 лютого 2005 року; витяг з наказу військового комісара Ківерцівського РВК № 17 від 22 лютого 2005 року «Про отримання травми відповідальним виконавцем прапорщиком ОСОБА_7 »; розслідування по факту отримання травми відповідальним виконавцем прапорщиком ОСОБА_7 від 22 травня 2005 року, а також виписку з акту огляду МСЕК від 22 серпня 2013 року № 1658/25 та свідоцтво про хворобу від 18 квітня 2013 року № 204/106. На підставі вказаних документів комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги департаментом фінансів Міністерства оборони України прийнято рішення про виплату ОСОБА_7 одноразової грошової допомоги в розмірі 91744, 92 грн., які 26 лютого 2014 року були перераховані на картковий рахунок останнього.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2015 року вирок суду першої інстанції скасовано та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 та вичерпанням можливості їх отримання. Вирішено питання процесуальних витрат та залишено без задоволення цивільний позов прокурора.
У касаційній скарзі зі змінами прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи, якими не погоджується з висновком суду про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та наводить власну оцінку доказів, посилаючись при цьому на те, що суд апеляційної інстанції без безпосереднього дослідження в судовому засіданні, дав їм іншу оцінку ніж ту, що дав суд першої інстанції. Вважає, що всупереч вимогам ст. 290 КПК України стороною захисту не були відкриті стороні обвинувачення додаткові матеріали, отримані та представлені під час апеляційного розгляду. Прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній не викладено конкретних доводів поданої на вирок суду першої інстанції апеляційної скарги, заперечень на неї та обґрунтованих відповідей на них не дано.
В запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 наводить доводи щодо безпідставності, на його думку, доводів прокурора та просить ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу зі змінами до неї та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, пояснення захисника, який заперечував проти задоволення касаційних вимог прокурора і просив ухвалу апеляційного суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги зі змінами і заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.

Як убачається зі справи, не погодившись із постановленням обвинувального вироку та визнанням винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу, в якій ним наводились доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та неправильної, на його думку, оцінки судом доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням захисника ОСОБА_6 апеляційним судом було прийнято рішення про повторне дослідження частини наявних у справі доказів, а також дослідження доказів, які стали відомі після ухвалення вироку суду першої інстанції.

Дослідивши безпосередньо в судовому засіданні зокрема: лист ОСОБА_8 . Волинського ОВК ОСОБА_9 від 28 травня 2015 року про те, що відповідно до плану підготовки Волинського ОВК в 2005 навчальному році заняття з фізичної підготовки проводились щомісячно із залученням військовослужбовців районних військових комісаріатів області.
Також дослідивши наявні в справі висновки експертиз, а саме:
- висновок експерта № 584 від 23 липня 2014 року відповідно до якого на момент дослідження ознак, які вказують на технічну підробку підписів від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у довідці № 56 від 22 лютого 2005 року не виявлено;
- висновок експерта № 583 від 24 липня 2014 року відповідно до якого рукописні записи довідки виконані не ОСОБА_7 і в них не виявлено ознак, які б свідчили про навмисну зміну почерку при виконанні рукописних записів;
- лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22 травня 2015 року про те, що ОСОБА_7 відповідно до Книги наказів по ІНФОРМАЦІЯ_4 у 2004 2006 роках, обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 не виконував і печатка йому не передавалась, суд апеляційної інстанції спростував показання свідка ОСОБА_10 про те, що в 2005 році заняття з фізичної підготовки ніким не проводились і не організовувались, а також про те, що під час реформування Ківерцівського РВК ОСОБА_7 тимчасово виконував обов`язки військового комісара і мав доступ до гербової печатки.
Також, дослідивши в судовому засіданні заяву ОСОБА_7 від 18 вересня 2013 року, яку він подавав у Волинське ОВК для виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю та хворобою, пов`язаною з проходженням військової служби, відповідно до додатків якої довідка № 56, наказ № 17 та розслідування обставин отримання травми від 22 лютого 2005 року ним не додавались до заяви, апеляційний суд констатував, що досудовим слідством не було встановлено ким зазначені документи подавались, а судом вказані обставини не перевірялись.
Крім того, допитавши безпосередньо в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який ствердив що ОСОБА_7 на заняттях з фізичної підготовки у Волинському ОВК під час бігу впав, внаслідок чого отримав травму, а також дослідивши свідоцтво про хворобу № 204/106 від 18 квітня 2013 року та показання експерта ОСОБА_13 , який ствердив, що ОСОБА_7 міг отримати таку травму за обставин, на які вказували свідки і сам ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції зробив висновок про безпідставність не прийняття до уваги судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_16 , які стверджували, що були очевидцями падіння ОСОБА_7 та отримання ним травми коліна.
Враховуючи все зазначене та з огляду на те, що органи досудового слідства в обвинувальному акті і суд першої інстанції у вироку не встановили та не вказали доказів підробки документів та осіб, які її могли здійснити, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що досудовим слідством не зібрано достатніх доказів, а судом не встановлено, що ОСОБА_7 надав Волинському ОВК завідомо неправдиві документи про отримання травми при виконанні обов`язків військової служби на підставі яких шляхом обману незаконно отримав бюджетні кошти в сумі 91744,92 грн., в зв`язку з чим обвинувальний вирок суду скасував і кримінальне провадження закрив.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх отримання, суд апеляційної інстанції за результатами проведеного у відповідності до положень ч. 3 ст. 404 КПК України часткового судового слідства прийняв мотивовано обґрунтоване рішення, надавши належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, здійснивши детальний аналіз і належну юридичну оцінку досліджених доказів.
Доводи прокурора щодо допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при перевірці доводів апеляційної скарги захисника та проведенні часткового судового слідства колегія суддів вважає безпідставними, оскільки по суті прокурор навів у скарзі власну оцінку доказам на користь винуватості ОСОБА_7 , відмінну від оцінки, наданої апеляційним судом.
Що стосується тверджень прокурора про порушення вимог ст. 290 КПК України в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, то вони не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України передбачено можливість дослідження доказів, які стали відомими після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.
Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування оскаржуваного в цій справі судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому у задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 433-436, 441, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3