Справа №576/229/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/370/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2015 р. колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001108 від 07 листопада 2014 року, за апеляційною скаргою прокурора Глухівської міжрайонної прокуратури Сумської області ОСОБА_10 зі змінами заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2015 року, щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого: 19.07.2012 Глухівським міськрайсудом за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік; Ухвалою того ж суду від 05 березня 2013 року був направлений відбувати покарання у місця позбавлення волі, звідки звільнився по амністії 28 липня 2014 року,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рижівка Білопільського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого: 27 лютого 2012 року Глухівським міськрайсудом за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт; 19 липня 2012 року тим же судом за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; Ухвалою того ж суду від 05 квітня 2013 року був направлений відбувати покарання у місця позбавлення волі, звідки був звільнений 16 червня 2014 року по амністії; 25 вересня 2014 року тим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; дане покарання відбув 06 березня 2015 року,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК Українию.

Вирішено долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 визнано винними і засуджено за те, що 06 листопада 2014 року, близько 23 години, вони, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, проникли на подвір`я будинковолодіння АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_13 , де з господарських приміщень таємно викрали належне потерпілому майно на загальну суму 1287 грн., спричинивши тим самим останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

У поданій апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_12 та ОСОБА_9 та кваліфікацію дій обвинувачених, порушує питання про скасування вироку суду відносно ОСОБА_9 в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та ухвалення нового вироку, за яким ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, зарахувавши в строк відбування покарання ОСОБА_9 період перебування під вартою з 03.04.2015 по 20.04.2015, при цьому сторона обвинувачення наголошує на стягненні з обвинувачених в дохід держави процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої та судової трасологічної експертиз в дольовому порядку по 171 грн. 99 коп. За змістом доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, судом не стягнено з обвинувачених процесуальних витрат, невірно враховані дані щодо особи ОСОБА_9 , який будучи раніше судимим не став на шлях виправлення, негативно характеризуються за місцем проживання, свою вину ОСОБА_14 визнав тільки в суді, що не підтверджує висновок суду про його щире каяття, також залишено поза увагою суду і поведінка обвинуваченого під час розгляду справи в суді, що вцілому свідчить про безпідставність застосування судом до обвинуваченому ОСОБА_9 вимог ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданої апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги зі змінами, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , міркування захисника ОСОБА_8 про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_9 та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд за згодою всіх учасників провадження цілком правомірно у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються та обмежився допитом обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_12 та ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються зібраними по справі та перевіреними в суді доказами і жодною із сторін не оскаржуються.

Згідно положень ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, суд, у кожному конкретному випадку, повинен дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, при цьому згідно положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, зазначене рішення суду має бути належним чином мотивоване.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не виконав.

Так, призначаючи покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_9 , суд врахував пом`якшуючі покарання обставини, зокрема щире каяття обвинуваченого у скоєному та активне сприяння ним розкриттю інкримінованого йому злочину, позицію потерпілого ОСОБА_13 на користь обвинуваченого, взяв до уваги обтяжуючі покарання обставини, а саме вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння та щодо людини похилого віку, проте при звільненні від відбування покарання з випробуванням залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий та дані щодо особи винного, зокрема: ОСОБА_9 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність, що свідчить про антисоціальну поведінку обвинуваченого та схильність до вчинення злочинів у подальшому, при цьому обвинувачений характеризується як особа, що зловживає спиртними напоями, непрацевлаштований, порушує громадський порядок, що також вказує на схильність до вчинення злочинів у подальшому та, постановляючи оскаржуване судове рішення, не врахував те, що обвинувачений раніше вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням і внаслідок невиконання обов`язків направлявся для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, не враховано судом і неналежне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в суді, що стало підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд при призначенні покарання, не навів конкретних мотивів для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, доводи прокурора щодо безпідставного звільнення судом на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими, вмотивованими та такими, що заслуговують на увагу колегії суддів.

На переконання колегії суддів, звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети, визначеній ст. 50 КК України, а саме виправленню обвинуваченого і запобіганню вчинення ним нових злочинів у майбутньому.

Разом з тим, слушними є і доводи прокурора в частині вирішення процесуальних витрат, зокрема стягнення з обвинувачених витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Так, вимогами ч.2 ст. 124, ч.1 ст. 126 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинувачених на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Проте, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та в резолютивній частині вироку помилкового зазначив про відсутність судових витрат, що підлягають стягненню з обвинувачених, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування по даному провадженню було проведено судову товарознавчу експертизу, витрати склали 147 грн. 42 коп. (а.с. 152) та судову трасологічну експертизу, витрати 196 грн. 56 коп. (а.с. 143), на підставі чого суду були надані підтверджуючі документи, на загальну суму 343 грн. 98 коп., що підлягають стягненню в дольовому порядку з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 по 171 грн. 99 коп.

Тобто, вирок суду першої інстанції у частині призначеного ОСОБА_9 покарання відповідно до вимог ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність із ухваленням у цій частині судом апеляційної інстанції свого вироку та стягненням з обвинувачених процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,413,418,419, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Глухівської міжрайонної прокуратури Сумської області ОСОБА_10 зі змінами заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення йому покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити свій вирок.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

У строк відбування покарання ОСОБА_9 зарахувати час його перебування під вартою - з 03 квітня 2015 року по 20 квітня 2015 року.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в дольовому порядку в дохід держави (код класифікації доходів 24060300 «Інші надходження») процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої та судової трасологічної експертиз по 171 грн. 99 грн. з кожного.

В іншій частині вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.