Справа № 138/2918/15-к
Провадження №:1-кс/138/334/15

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2015 року м. Могилів-Подільський Слідча суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання заступника начальника СВ Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000873 від 06.11.2015,

ВСТАНОВИЛА:
12.11.2015 заступник начальника СВ Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 звернувся до міськрайонного суду з вказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на нежитлове приміщення магазину, яке розташоване в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , на праві приватної власності.

Клопотання мотивовано тим, що 06.11.2015 до Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області надійшла ухвала слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , щодо зобов`язання згідно ст.214 КПК України, внесення відомостей до ЄРДР заяви ПАТ КБ "ПриватБанку" про те, що ОСОБА_5 шахрайським шляхом придбав права на майно що знаходилось в заставі ПАТ КБ "ПриватБанк"- не житлове приміщення, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 .

За даним фактом, 06.11.2011, СВ Могилів-Подільського МВ УМВС розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 06.12.2007 між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_5 , зареєстрованим за адресую: АДРЕСА_2 була укладена кредитна угода №МКМП-257 та договір про видачу траншу №МКМП-257 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 100 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 04.12.2001. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ ПриватБанк та позичальником був укладений договір іпотеки «МКМП-257/1 згідно з яким ОСОБА_5 надав ПАТ КБ ПриватБанк в іпотеку належне йому майно, а саме: нежитлове приміщення магазину загальною площею 225 кв.м, який розташований за адресую: АДРЕСА_1 , вартістю 573750 грн. 16.05.2008 року ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,028 га, яка розташована за адресую: АДРЕСА_1 . Вищевказана земельна ділянка знаходиться під нежитловим приміщення магазину який передано банку в іпотеку, однак самої земельної ділянки окремий договір іпотеки не укладався.
В зв`язку з виниклою заборгованістю по кредиту банк в 2010 році подав позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.11.2010 року по справі 2-961/2010р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКМП-257 в розмірі 97063 долара США звернуто стягнення на нежитлове приміщення магазину загальною площею 225,00 кв.м., який розташований за адресую: АДРЕСА_1 .
Також, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 20.01.2012 р. по справі №2/0418/1308/12 за позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ТОВ УФА Верус , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 31.01.2012 р. на користь банку стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 102519,82 доларів США. Виконавчі листи були пред`явлені до примусового виконання в ВДВС Могилів-Подільського МУЮ.
21.10.2013р. в межах виконавчого провадження з виконання рішення Кіровського
районного суду Вінницької області від 20.01.2012 р. по справі №2/0418/1308/12 через прилюдні торги земельну ділянку загальною площею 225,00 кв.м., яка розташована за пресою: АДРЕСА_1 та належала боржнику ОСОБА_5 за 11016,00 грн. придбав ОСОБА_7 , але права власності на неї не реєстрував. Є підстави вважати, що придбання земельної ділянки під приміщення магазину третьою особою ОСОБА_7 відбулося за допомогою домовленості з керівництвом відділу ДВС Могилів-Подільського МРУЮ.
04.12.2013р. на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.11.2010 року по справі 2-961/2010 суду був укладений договір купівлі-продажу між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ОСОБА_8 . За яким банк продав ОСОБА_8 нежитлове приміщення магазину загальною площею 225,00 кв.м., який розташований за адресую: АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності на придбаний магазин відбулась 04.12.2013 р..
11.12.2013 р. ОСОБА_7 , дізнавшись про продажу банком приміщення магазину, зареєстрував своє право власності на земельну ділянку та отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку.
В 2013 році ОСОБА_7 заявив позов до ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, ОСОБА_8 , треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення магазину. Під час розгляду справи представник ОСОБА_7 намагався домовитись з представником ОСОБА_8 щодо продажі земельної ділянки ОСОБА_8 остання не погодилась на пропозицію представника ОСОБА_7 та пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_7 , ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ про визнання недійсними прилюдних торгів та скасування свідоцтво про право власності на земельну ділянку.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.11.2014 року позов ОСОБА_7 задоволено визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення магазину між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ОСОБА_8 . Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено частково визнано недійсними результати прилюдних торгів та свідоцтво про право власності на земельну ділянку.
З метою стягнення заборгованості за кредитом, а також забезпечення накладення арештів на майно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПАТ КБ ПРИВАТБАНК було отримано рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.12.2014 про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь банку 63517,26 доларів США. Вказане рішення набрало законної сили та були виписані виконавчі листи, однак на стадії пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ два рази відмовляв в відкритті виконавчого провадження, що вплинуло на несвоєчасність накладення арешту на майно боржників і дало змогу ОСОБА_5 безперешкодно реалізувати предмет іпотеки - нежитлове приміщення магазину загальною площею 225,00 кв.м., який розташований за адресую: АДРЕСА_1 .
В серпні 2015 ОСОБА_8 звернулася до банку із скаргою про те, що їй надійшла письмова заява від громадянина ОСОБА_4 про звільнення приміщення магазину за адресую: АДРЕСА_1 , оскільки він на даний час є власником приміщення. Дані обставини вказують на те, що в процесі судових спорів ОСОБА_5 відчужив самостійно, без згоди банку та за сприянням посадових осіб ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ, заставне майно банку - приміщення магазину за адресую: АДРЕСА_1 іншим особам, чим завдав банку майнової шкоди банку.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухому майно встановлено, що на праві приватної власності у ОСОБА_4 жителя АДРЕСА_3 , знаходиться нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 ..

При підготовці до розгляду вказаного вище клопотання, встановлено що воно не відповідає вимогам КПК України 2012 року, що унеможливлює його розгляд, а тому його слід повернути для усунення недоліків.

Так, згідно положень п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є, крім іншого, арешт майна.

Відповідно до 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно вимог ч.2 та ч.3 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. Також відповідно до ч.3 даної норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст. 171 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, слідчим не виконано вимоги ст. 171 КПК України, зокрема, не конкретизовано підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Не мотивовано також, як підставу - забезпечення цивільного позову, оскільки позов пред`явлено до ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , а не власника майна про якого вказано в клопотанні. Також не надано доказів на підтвердження розміру шкоди. Ні в клопотанні ні в доданих до нього документах немає дійсної вартості нерухомого майна, яке просить арештувати слідчий, що виключає вирішення питання щодо співмірності вартості майна та розміру шкоди.

Крім того, в ч.1 ст.172 КПК України зазначено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Частина 2 даної норми визначає, зокрема, що клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Разом з тим, при зазначенні в клопотанні про те, що власником нерухомого майна є ОСОБА_4 в клопотанні відсутнє зазначення засобів зв`язку з даною особою, що в свою чергу унеможливлює розгляд такого клопотання в строк визначений ч.1 ст. 172 КПК України.
Згідно положень ч.3 ст. 172 КПК України, зокрема, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи викладене та положення ч.3 ст. 172 КПК України вказане вище клопотання підлягає поверненню для усунення вказаних в ухвалі недоліків в строк 72 години.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.9, 26, п.7 ч.2 ст. 131, ст.170-172, ч.3 ст. 309, ст.ст. 369-372 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИВ:
Повернути клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні №0000873 від 06.11.2015, заступнику начальника СВ Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_2 для усунення вказаних в ухвалі недоліків в строк 72 години.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя: ОСОБА_11