Справа №10-345/2010 29.11.2010 02.09.2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого : ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5
29 листопада 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляцією захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2010 року, якою у відношенні обвинуваченого за ч. 4 ст. 190 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суклея Слободзейського району Придністровської Молдавської Республіки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
продовжено строк тримання під вартою до чотирьох місяців.
Як вбачається з постанови суду, в провадженні слідчого знаходиться кримінальна справа, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
21.09.2010 року ОСОБА_6 затриманий за підозрою у скоєнні даного злочину в порядку ст. 115 КПК України.
01.10.2010 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Мотивуючи подання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий вказав на необхідність отримання результатів почеркознавчої, комп`ютерно-технічної, криміналістичної експертиз, проведення психіатричної експертизи, необхідність допитати ряд свідків, отримати відповіді з міжнародних доручень з США, прийняти процесуальні рішення в порядку ст. 26 КПК України по кримінальній справі № 36101097, порушеною УБОЗ УМВС України в Дніпропетровській області за ст. 190 ч.3 КК України, після чого пред`явити обвинувачення в остаточній редакції, виконати вимоги ст. 218-220 КПК України.
Постановою суду від 17.11.2010 року подання слідчого задоволено і строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 4-х місяців. Суд в своїй постанові погодився з доводами, викладеними в поданні слідчого та вказав, що ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, захист немає можливості внести заставу в сумі, що дорівнює сумі викраденого, підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу немає.
В апеляції захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить постанову скасувати, змінити ОСОБА_6 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу. Вважає, що судом не дотримані вимоги ст.ст. 148, 150 КПК України та ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що судом не враховані позитивні характеристики обвинуваченого, що він одружений та має малолітню дитину, має можливість проживання в орендованій квартирі. Вважає, що суд необґрунтовано відмовив в зміні запобіжного заходу на заставу без врахування вимог ч.2 ст. 154-1 КПК України, оскільки в справі відсутній цивільний позов.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляції, думку прокурора про законність та обґрунтованість постанови суду, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція захисника задоволенню не підлягає.
Згідно положень ст.165-3 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу чи у разі неможливості закінчення розслідування справи в частині доведеного обвинувачення слідчий за погодженням з відповідним прокурором або прокурор звертаються до суду з поданням про продовження строку тримання під вартою.
Як вбачається з досліджених судом матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину. 12.11.2010 року заступником прокурора Миколаївської області строк досудового слідства по кримінальний справі продовжено до 4 місяців. По справі необхідно виконати ряд слідчих дій.
Вивченням матеріалів кримінальної справи встановлено, що є необхідність проведення у справі ряду слідчих дій, які вказав слідчий в поданні.
З огляду на відсутність підстав для зміни раніше обраної ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, суд прийняв правильне рішення про продовження строку тримання під вартою до 4 місяців.
Що стосується заявленого захисником ОСОБА_5 клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на залог, то згідно роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 березня 1999 р. № 6 (зі змінами, внесеними постановою від 6 червня 2003 р. № 5) «Про практику застосування судами застави як запобіжного заходу» за змістом ст. 154-1 КПК застосування чи незастосування застави повністю залежить від розсуду особи чи органу, в провадженні яких перебуває справа.
Суд розглянув це клопотання у відповідності із вимогами закону, з урахуванням досліджених в судовому засіданні даних про особу ОСОБА_6 і прийняв правильне рішення про відмову в його задоволенні, оскільки на думку колегії суддів міра запобіжного заходу у виді залогу не може забезпечити належну поведінку підсудного та виконання ним процесуальних обов`язків, а також виконання вироку.
Тому є безпідставними твердження апелянта про необґрунтованість прийнятого судом рішення про відмову в зміні запобіжного заходу на заставу.
Що стосується доводів апелянта в частині недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, то це питання вирішується судом при розгляді справи по суті.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -
Апеляцію захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2010 року у відношенні ОСОБА_6 - без змін.
Судді: