Справа № 157/1031/14-к Провадження №11-кп/773/503/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду від 30 вересня 2015 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:
За даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, з професійно-технічною освітою, приватний підприємець, раніше не судимий,
засуджений:

- за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі.
- на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, що передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботу.
Вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він з невстановленою досудовим розслідуванням особою, в ніч з 29 березня 2014 року, знаходячись у с. Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області, умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, використовуючи власний автомобіль марки «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із тентовим причепом марки «Trouillet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зловживаючи довірою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з якими у нього була усна домовленість про надання послуги по перевезенню автомобілем вантажу, заволодів 25 тонами картоплі, яку за особисті кошти ОСОБА_9 було придбано у жителів Камінь-Каширського району та завантажено у належний ОСОБА_7 автомобіль, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 значну майнову шкоду на загальну суму 105000 грн.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з вироком, вважає його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом не взято до уваги його показання. Зазначає, що судом порушено вимоги ст.ст.94, 374 КПК України. Також зазначає те, що потерпілий та свідки його обмовили, і що у потерпілого відсутні бухгалтерські документи на картоплю, тобто, не доведений факт її належності саме потерпілому.
Просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги і просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом, та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. В рішенні повинно бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При перевірці вироку щодо ОСОБА_7 за доводами, викладеними у апеляційній скарзі та безпосередньо обвинуваченим у судовому засіданні, встановлено, що суд при ухваленні такого рішення дотримався вказаних вимог закону.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі обвинуваченого, були предметом розгляду в суді першої інстанції. Їм дана правильна юридична оцінка і вони спростовані іншими доказами у кримінальному провадженні.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування, дослідженими у судовому засіданні та яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Так, вчинення ОСОБА_7 шахрайства, яке завдало значної шкоди потерпілому, шляхом зловживання довірою стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 в суді першої інстанції, де він вказав, що разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вони купували в с.Сошичне картоплю. Всього закупили 25 тон картоплі на суму 105000 грн.. Придбану картоплю вони мали намір перевезти найманим автомобілем в м. Харків і там продати. Автомобіль вони замовили через диспетчера. Водієм автомобіля їм представився ОСОБА_7 , а інша особа ОСОБА_12 власником автомобіля. Автомобіль розмістили в центрі села і туди вантажили придбану картоплю. Він особисто повідомив ОСОБА_7 , щоб він без його дозволу нікуди не їхав і нікого не слухав. Також сказав останньому, що розраховуватись з ним буде особисто. Зранку 29.03.2014 року їм повідомили, що завантаженого картоплею автомобіля у центрі села немає. Він з Гасановими почали телефонувати ОСОБА_7 , останній спочатку сказав що буде чекати біля м. Києва, неподалік кафе «Батьківська хата». Гасанов ОСОБА_13 автомобілем «Газель» поїхав у вказане місце. Він тричі розмовляв по телефону з ОСОБА_7 , але потім зв`язку більше не було. ОСОБА_7 у с. Сошичне не повернувся, як і не було його у вказаному місці, куди приїхав ОСОБА_11 ..
Показання потерпілого повністю знайшли своє підтвердження і в показаннях свідків ОСОБА_14 ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ..

Крім того, свої показання потерпілий та вказані свідки підтвердили під час пред`явлення фотознімків для впізнання від 08.04.2014. Так, з даних протоколів та довідок до них вбачається, що під час проведення впізнання потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на пред`явлених їх фотознімках впізнали ОСОБА_15 , як особу, яка представилася їм водієм автомобіля «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом, державний реєстраційний номер, якого НОМЕР_2 , та разом з ОСОБА_12 , заволоділа в ніч на 29.03.2014 у с. Сошичне Камінь-Каширського району 25 тонами картоплі, яку вони купили у жителів села (т.1 а.п.194-195, 196, 197-198, 199, 200-201, 202).

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показала, що в неї за місцем свого проживання в с. Сошичне проживали троє осіб кавказької національності. Вони купували в місцевого населення картоплю, яку вантажили у великий автомобіль. Даний автомобіль знаходився в центрі села. Одного дня вранці вона повідомила їм, що автомобіль з села зник. Вони відразу почали кудись телефонувати, однак, автомобіль з картоплею в село так і не повернувся.

Крім того, суд першої інстанції дослідивши протокол одночасного допиту потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 , який був проведений за участю захисника підозрюваного 14.05.2014, встановив, що під час вказаного допиту, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 конкретно вказали на ОСОБА_7 як на особу, якій вони повідомляли про день виїзду з вантажем з с. Сошичне та пункт призначення вантажу м. Харків (ринок «Перший кілометр»), а також дали показання за яких обставин вони замовили автомобіль для здійснення перевезення картоплі, як скуповували картоплю та як виявили зникнення вантажу, і такі показання повністю узгоджується з їх показаннями в ході судового розгляду (т.2 а.п.27-34).
З досліджених судом першої інстанції протоколу огляду від 11.05.2014, свідоцтв про реєстрації транспортних засобів серій ВОС039374, НОМЕР_3 та протоколу огляду предметів від 14.05.2014 вбачається, що власником автомобіля марки «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та бортового причепу «Trouillet» червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 (т.2 а.п.3, 5, 35).

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 є власником і водієм зазначеного транспортного засобу, потерпілий, завантаживши у автомобіль останнього придбану картоплю, таким чином добровільно передав її обвинуваченому, в якого були і ключі від автомобіля, і документи на нього, тобто мав реальну можливість в будь-який момент поїхати автомобілем із вантажем картоплі, що він і зробив, заволодівши таким чином чужим майном шляхом зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому.

Дослідивши та проаналізувавши показання потерпілого та свідків, документи по справі, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що показання потерпілого є послідовними, детальними та узгоджуються з показаннями свідків та дослідженими доказами і обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого суду.
Твердження апелянта про не встановлення факту належності потерпілому картоплі, не заслуговує на увагу, оскільки відсутність у потерпілого бухгалтерської документації на картоплю, жодним чином не спростовує висновки суду про її належність на праві власності ОСОБА_9 та про вартість в розмірі 105000 грн..
А щодо вартості картоплі, то як правильно вказав суд у своєму вироку, її кількість (25 тонн) та вартість (105000 грн.) встановлено з показань потерпілого та свідків в суді першої інстанції.
А відсутність у потерпілого бухгалтерської документації на картоплю, жодним чином не спростовує висновок місцевого суду про її належність ОСОБА_9 на праві власності, а також про її загальну вартість в сумі 105000 грн..

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

А тому, враховуючи зазначені вимоги, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що судом не взято до уваги, показання потерпілого та свідків, надані під час досудового розслідування.

Також місцевий суд обґрунтовано та вмотивовано спростував твердження обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого злочину, вказавши у своєму вироку, що він розцінює їх як спосіб захисту.

При цьому суд у вироку зазначив, що такі твердження повністю спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами, які покладені в основу обвинувального вироку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він багато років займається наданням послуг по перевезенню, в його власності є автомобіль марки «Scania» із тентовим причепом марки «Trouillet», контактна інформація про нього є у відкритому доступі в мережі інтернет на сайті «Lardi-trans.com» як особа, яка надає послуги з перевезення вантажу, ніяк не спростовує його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
З аналогічних мотивів не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що він під час перебування у с.Сошичне вів себе відкрито, спілкувався з людьми, не приховував номерних знаків автомобіля, протягом тривалого часу претензій від замовників щодо перевезення вантажів до нього не було.
Відсутність між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 письмової угоди про надання послуг по перевезенню вантажу, також не спростовує винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Правильно, обґрунтовано та вмотивовано судом першої інстанції визнано безпідставними і твердження апелянта про те, що потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обмовили ОСОБА_7 , оскільки у такий спосіб потерпілий за відсутності справжнього винуватця, може отримати відшкодування заподіяних йому збитків, з огляду на досліджені судом докази та встановлені обставини провадження.
Крім того, в ході судового розгляді будь-які докази, що свідчать про обмовляння потерпілим та свідками обвинуваченого, надані не були і відповідно не досліджувались.
Не заслуговують на увагу і посилання обвинуваченого на те, що він не вів жодних переговорів з потерпілим ОСОБА_9 , так як вони спростовуються, зокрема, показаннями останнього про те, що він особисто повідомляв ОСОБА_7 про місце доставки, час та дату виїзду та порядок розрахунку за надані послуги. Ці ж обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_14 ОСОБА_13 та ОСОБА_10 ..
Твердження ОСОБА_7 , що суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст.94, 374 КПК України не знайшли свого підтвердження.
Так, як вбачається із оскаржуваного вироку, суд з дотриманням приписів ч.1 ст.94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, законно оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, і прийшов до правильного висновку, що сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку дає підстави для винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 ..
Крім того, місцевий суд, з врахуванням положень ч.3 ст.374 КПК України, у своєму рішенні навів докази на підтвердження встановлених судом обставин, обґрунтовані мотиви неврахування окремих доказів, зокрема показаннь ОСОБА_7 , посилання та твердження його захисника, та мотиви зміни обвинувачення.
Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.190 КК України, з іспитовим строком, дотримався вимог ст.ст.50,65 КК України, та врахував тяжкість злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює.

При цьому місцевий суд також врахував відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та думку потерпілого.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками і вважає, що призначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Законних підстав для скасування або зміни вироку щодо ОСОБА_7 з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду від 30 вересня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: / підпис /
Судді: / підпис / / підпис /
З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили: 23.12.2015

Суддя Апеляційного суду ОСОБА_2
Помічник судді ОСОБА_17