08.12.2015 Справа №607/9946/13-к
Тернопільський міськрайонний суд в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду провадження стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263 КК України,-
Захисник заявив клопотання змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на домашній арешт, посилаючись на те, що він хворіє, а працівники правоохоронних органів тривалий час не виконують ухвалу суду щодо його етапування у лікувальний заклад.
ОСОБА_5 просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт у нічний час.
Прокурори, в порядку Глави 18 КПК України, письмових клопотань не заявили.
Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що продовжують існувати ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , тому необхідно продовжити строк його тримання під вартою.
Відповідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене.
ОСОБА_5 обвинувачено в умисному вчиненні кримінальних правопорушень середньої тяжкості і тяжкого.
Прокурори не надали суду доказів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечить виконання обвинуваченим своїх обов`язків
Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 листопада 2008 року в справі «Єлоєв проти України» після спливу певного проміжку часу судового розгляду навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання обвинуваченого під вартою.
Отже, наявність лише переліку законодавчих стандартних підстав для продовження дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, без встановлення їх наявності та обґрунтованості до нього та ризиків наведених у ст.177 КПК України, не можуть бути єдиними і достатніми мотивами, тому що це буде порушенням вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що вказав Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року в справі «Харченко проти України».
Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Суд вважає, що у випадку не можливості завершити розгляд провадження з причин, що не залежать від суду навіть тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень не може бути підставою для тривалого тримання його під вартою. Однак, з метою запобігання спробам вчиненню обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, переховування від суду і для запобігання ризикам передбаченим ст.177 КПК України до ОСОБА_5 необхідно застосувати один із передбачених КПК України запобіжних заходів.
На підставі статтей 3, 49 Конституції України, ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» людина, її життя і здоров`я, честь, гідність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на охорону здоров`я і медичну допомогу; держава створює умови для ефективного і доступного медичного обслуговування; обвинувачений має право на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 хворіє, тому ухвалою від 9 вересня 2015 року дозволено його доставку у лікувальний заклад для обстеження і надання медичної допомоги.
Захисник скаржиться на бездіяльність працівників правоохоронних органів та не виконання цієї ухвали суду.
Отже, судом встановлено, що ухвала суду від 9 вересня 2015 року тривалий час не виконується.
З врахуванням наведеного ОСОБА_5 необхідно забезпечити гарантоване право на охорону здоров`я і медичну допомогу, створити умови для ефективного і доступного медичного обслуговування та реалізацію права на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та закладу охорони здоров`я.
З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання.
Проаналізувавши наведене у сукупності суд прийшов до переконання, що ОСОБА_5 необхідно змінити запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт у нічний час, щоб він мав можливість лікуватися в умовах денного стаціонару. Також, суд вважає за доцільне покласти на нього відповідні обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
Отже, ОСОБА_5 необхідно негайно звільнити з-під варти в залі суду та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання.
Керуючись статтями 3, 49 Конституції України, Главою 18 і статтями 331, 372, 392 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», суд,-
Клопотання задовольнити.
Змінити ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт за адресою проживання АДРЕСА_1 , на строк шістдесят днів, у період доби з 19 год. 00 хв. вечора до 08 год. 00 хв. ранку з часу його застосування постановлення на облік і встановлення електронного засобу контролю.
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки: прибувати до Тернопільського міськрайонного суду за викликом; здати на зберігання в Тернопільське відділення Головного управління Національної поліції в Тернопільській області паспорт для виїзду за кордон та інші наявні у нього документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Попеля ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду.
Ухвалу для виконання передати до Тернопільського відділення ГУНП в Тернопільській області, якому негайно поставити на облік ОСОБА_8 і встановити йому електронний засіб контролю, про що повідомити Тернопільському міськрайонному суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити ОСОБА_5 і прокурору та направити в СІЗО №26 м.Чорткова Тернопільської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1