Справа № 309/2369/14-к
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.12.2015 м. Ужгород
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено особисте зобов`язання.
Речовий доказ автомобіль марки «Фіат Поліо» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 постановлено повернути власнику ОСОБА_9 , а велосипед марки «Мінськ» - потерпілому ОСОБА_8 .
Згідно вироку, ОСОБА_6 11 квітня 2014 року близько 8-ої години 50 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Фіат Поліо» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 75,2 78, 6 км/год., яка є більшою за допустиму у населених пунктах, рухаючись по вул. Августина Волошина в місті Хуст в напрямку міста Мукачево, біля продовольчого магазину «АВС», не забезпечив безпеку руху, грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , який пересікав проїзну частину дороги з ліва на право по ходу руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою його смерть. Порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху знаходяться у причинному з"язку з наслідками, що наступили.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 вказує, що вирок суду є законним та обґрунтованим, просить залишити такий без змін. Вважає обране щодо ОСОБА_6 покарання справедливим та достатнім, зазначає, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким, внаслідок злочинних дій померла особа, у скоєному обвинувачений не розкаявся, поводиться зухвало, шкоду не відшкодував, не примирився з потерпілим, не попросив вибачення, заперечує свою вину. Вказує, що версія захисника ОСОБА_7 про те, що внаслідок винних дій велосипедиста сталася дорожньо-транспортна пригода є неправдивою та не відповідає фактичним обставинам провадження, а також дослідженим судом доказам.
Заслухавши суддю-доповідача, промову прокурора, яка просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника через її необґрунтованість, вирок суду вважає законним та обґрунтованим, який слід залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні ним, як особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковані вірно.
Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, твердження про те, що він не вчиняв цього злочину, в справі відсутні належні та допустимі докази в підтвердження доведеності його вини, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_10 , були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності. Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив такі показання і навів у вироку суду належне мотивування своїх висновків, з якими колегія суддів погоджується.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 11 квітня 2014 року близько 8-ої години 50 хвилин по вул. Августина Волошина в місті Хуст в напрямку міста Мукачево, біля продовольчого магазину «АВС», відбулась з його участю, однак стверджує, що обвинувачення його в тому, що лише з його вини сталася ДТП є безпідставними, так як потерпілий, на його думку, намагався здійснити перехід, вийшовши на проїзну частину із-за автобуса, що взагалі обмежувало йому видимість і він не міг бачити велосипедиста. Показав, що потерпілий раптово створив йому перешкоду під час руху, внаслідок чого він допустив наїзд на нього не встигнувши зреагувати на дорожню ситуацію. Під час цієї пригоди він не перевищував швидкості руху, встановленої для проїзду в населених пунктах. Відтак не вважає себе винуватим у даному кримінальному правопорушенні. Таку ж позицію обвинуваченого виклала в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції ретельно дослідив показання обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і підставно їх не взяв до уваги, позаяк такі твердження суперечать дослідженим в суді доказам, покладеним судом в основу доведеності винуватості обвинуваченого, які є належними і узгоджуються між собою. Зокрема, даними протоколу огляду місця події, даними висновків судових експертиз, які повністю підтримали експерти в судовому засіданні, спростовуються твердження обвинуваченого в суді та доводи апеляційної скарги, щодо відсутності вини обвинуваченого в наїзді на потерпілого.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 11 квітня 2014 року з додатком та фототаблицями, зафіксовано сліди та механізм наїзду на велосипедиста на місці ДТП 11 квітня 2014 року в м. Хуст по вул. А.Волошина. Зокрема встановлено, що при огляді ділянки дороги біля Універмагу по вул. Волошина в м. Хуст виявлено, що автомобіль марки «Фіат Поліо»", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , розміщений в напрямку м. Мукачево на відстані 1.1 м від правого переднього колеса та 1.4 м від заднього колеса до правого краю дороги. Наявні спарені сліди гальмування обидвох коліс автомобіля, безперервні, довжиною 29 метрів до заднього колеса ( т.1 а.к.п. 6-16).
Згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 48 від 11.04.2014 року по дослідженню трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть останнього настала внаслідок поєднаної травми голови та тулуба, яка супроводжувалась переломами кісток основи черепа, субдуральною гематомою, субарахноїдальним крововиливом, забоєм речовини головного мозку, переломом 6 ребра, розривом лівої легені, масивною внутрішньою кровотечею, і ускладнилось травматичним шоком, що і явилось безпосередньою причиною його смерті. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини облицювання автомобіля, що діяли за механізмом удару з наступним наданням тілу динамічного прискорення, з послідуючим падінням з велосипед, ударянням та ковзанням по підлеглих покривах дороги під час ДТП, є прижиттєвими, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті і вкладаються в час події, яка мала місце 11.04.2014 року (т. 1 а.к.п.34-38).
Відповідно до даних висновку транспортно-трасологічної експертизи № 22/101 від 13 травня 2014 року встановлено, що автомобіль "Фіат Поліо»", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_6 11.04.2014 р. отримав механічні пошкодження характерні для таких, що утворилися під час ДТП і локалізовані (розташовані) в передній торцевій частині автомобіля. Велосипед марки «Мінськ» також має механічні пошкодження характерні для ДТП, розташовані у правій передній боковій частині велосипеда. Кут між повздовжніми осями автомобіля "Фіат Поліо»" та велосипеда «Мінськ» в момент первинного контактування міг бути приблизно 105+5 градусів. При цьому автомобіль передньою частиною зліва контактував з боковою правою частиною велосипеда. Виходячи з розміщення слідів гальмування автомобіля "Фіат Поліо»" та пошкоджень виявлених на автомобілів отриманих внаслідок ДТП, експерт зробив висновок про те, що наїзд на велосипедиста здійснено на смузі руху автомобіля в місці, яке безпосередньо передує фіксації уламків пластмаси та взуття потерпілого на відстані близько 2,5 метра від правого краю проїзної частини ( т.1 а.к.п. 49-52).
Дані висновку судово-автотехнічної експертизи № 67/05 від 05 травня 2014 року вказують, що на момент проведення огляду транспортного засобу - автомобіль "Фіат Поліо»" державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_6 11.04.2014 р. гальмівна система, рульове керування автомобіля були працездатними і їх технічний стан відповідав вимогам щодо експлуатації та Правил дорожнього руху України ( т.1 а.к.п. 57-61).
Висновком судово-автотехнічної експертизи № 72/05 від 15 травня 2014 року стверджено, що при заданих вихідних даних з матеріалів кримінального провадження, швидкість руху автомобіля "Фіат Поліо»" державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , була погашена за рахунок юза коліс при гальмуванні і складала величину 75,2 - 78,6 км/год. Враховуючи задану дорожню ситуацію водій автомобіля автомобіль "Фіат Поліо» з технічної точки зору та у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України повинен був вести автомобіль по свої смузі руху зі швидкістю не більше 60 км/год., а з моменту виникнення небезпеки для руху водій ОСОБА_6 повинен був вчасно застосувати гальмування для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу. Виходячи з комплексу заданих вихідних даних, з технічної точки зору експерт зазначив, що умовами настання ДТП стали обставини пов`язані з порушенням (перевищенням) водієм ОСОБА_6 швидкості руху, чим він поставив себе заздалегідь в ситуацію, при якій вже не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з фактом ДТП та її наслідками (т. 1 а.к.п. 74-77).
Вищезазначеними протоколом огляду місця події та висновками судових експертиз спростовуються твердження апеляційної скарги захисника про те, що як органом досудового слідства, так і судом не доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні даного злочину.
ОСОБА_6 в суді та апелянтом у скарзі не наведено обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності даних висновків експертиз, не встановлено таких і апеляційним судом.
Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказу протоколу огляду місця події на увагу не заслуговують, оскільки не наведено підстав сумніватись в достовірності наведених в ньому обставин ДТП, а дані в суді першої інстанції показання обвинуваченого повністю узгоджуються з даними цього протоколу і сумнівів у нього не викликали.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про недопустимість протоколу огляду місця події, позаяк він не підписаний обвинуваченим ОСОБА_6 і складений за його відсутності. Огляд місця дорожньо-транспортної пригоди та транспортного засобу проведений з додержанням вимог ст. 237 КПК України, за участю двох понятих. Хід і результати зазначеної процесуальної дії оформлені відповідно до вимог ст. ст. 104 - 106 КПК України і ніким не оскаржувались.
Доводи апеляційної скарги захисника, що винуватцем дорожньо-транспортної події є потерпілий ОСОБА_10 не заслуговують на увагу з тих підстав, що аналіз зібраних та досліджених в суді доказів свідчить про відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху, які б перебували в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, нема.
При цьому, які конкретно Правила дорожнього руху порушив потерпілий і чим такі порушення підтверджуються ні на досудовому слідстві, ні в судах першої та апеляційної інстанцій стороною захисту, відповідно, не вказані та не надані.
Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази дали підстави прийти до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відтак твердження апеляційної скарги захисника про незаконність, необґрунтованість вироку суду та недоведеність винуватості обвинуваченого спростовуються дослідженими в суді доказами, а висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, є надуманими і такими, що не заслуговують на увагу.
Колегія суддів вважає також безпідставними доводи апеляційної скарги щодо надмірної суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції в повній мірі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винного, його молодий вік та позитивну характеристику (а.к.п. 95 т. 1), відсутність його на обліку у лікарів нарколога та психіатра (а.к.п. 98 т. 1), відсутність судимостей ( а.к.п. 94, т. 1) та адміністративних стягнень (а.к.п. 95 т. 1), а також обставину, що пом"якшує покарання.
Крім того, враховуючи характер вчиненого правопорушення та його наслідки смерть потерпілого, грубість порушень Правил дорожнього руху України, думку потерпілого, про те що покарання у виді позбавлення волі є співрозмірне наслідкам, спричиненими злочинними діями, суд першої інстанції дав належний аналіз цим даним при обранні покарання ОСОБА_6 і дійшов до обґрунтованого висновку про застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, з чим погоджується апеляційний суд.
При цьому, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи не є підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства і підстав для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, не вбачає.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КК України, колегія суддів
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: