Ухвала
іменем україни
16 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальну справуза касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,

встановила:
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05 січня 2015 року засуджено
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто із засудженого на користь ГФУ Житомирської ОДА витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 в Житомирській обласній лікарні у сумі 2 840 грн; на користь потерпілої ОСОБА_7 9 249 грн 49 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_8 32 068 грн 70 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди; на користь потерпілого ОСОБА_6 9 646 грн 86 коп. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, із засудженого стягнуто 1 519 грн 40 коп. за проведення судових експертиз у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 02 липня 2009 року, близько 01 год. 50 хв., під час керування автомобілем «Опель-Астра» рухаючись по вул. Черняхівського у напрямку майдану Соборного у м. Житомирі, навпроти буд. № 151, допустив порушення п.п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та виїхав на правий тротуар по ходу його руху, де здійснив наїзд на опору електроосвітлення, внаслідок чого відбулось загоряння автомобіля, пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 померли на місці події.
У касаційній скарзі заступник прокурора області, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засудженого, вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого злочину внаслідок м`якості, а також безпідставне виключення обставини, що обтяжує це покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_5 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу; засудженого, який просив залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення касаційної скарги прокурора з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило одному потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а двом тяжкі тілесні ушкодження, від яких вони померли на місці події, ґрунтуються на сукупності зібраних у справі та докладно наведених у вироку доказах. Кваліфікація дій засудженого за ч. 3 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд з наведенням у вироку відповідних мотивів дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням у місцях позбавлення волі.
Водночас, встановлені об`єктивні обставини у справі свідчать про те, що призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у мінімальних межах санкції зазначеної статті - не відповідає загальним засадам призначення покарання, внаслідок м`якості.
Так, відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суду слід враховувати ступінь тяжкості злочину, обставини цього злочину, його наслідки і дані про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва та інше. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Як вбачається із матеріалів даної справи, суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість застосування до ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України недостатньо врахував тяжкість вчиненого злочину, оскільки внаслідок ДТП настала смерть двох потерпілих, а також заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .
Крім того, при призначенні покарання проігноровано думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, та залишено поза уваги особливості даного конкретного злочину і наслідки, які ним заподіяно.
Окрім цього, не взято до уваги, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 залишив місце пригоди, після чого був розшуканий працівниками правоохоронних органів.
Зміст мотивувальної частини ухвали свідчить, що апеляційним судом при розгляді даної справи доводи, наведені у апеляції прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, було залишено поза увагою, не проведено відповідний аналіз з викладенням мотивів безпідставності чи необґрунтованості цих доводів, а міститься лише формальне посилання на ці обставини.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину внаслідок м`якості, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, у процесі якого суду необхідно дослідити усі обставини справи та дані про особу засудженого, думку потерпілих і прийняти законне й обґрунтоване рішення, звернувши при цьому увагу й на інші доводи касаційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3