612/596/15- к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2015 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
за участю потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Близнюківського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого трактористом ФОП « ОСОБА_8 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимості не має,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-
26 липня 2015 року, близнько 19 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_4 , прийшовши на огород, де остання займалася прополкою, вчинив з нею сварку на побутовому грунті, в ході якої завдав їй одного удару кулаком правої руки по голові, чим спричинив ОСОБА_4 , згідно висновку експерта № 246-ЛЗ/15 від 19 серпня 2015 року тілесні ушкодження: гостра черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин голови, синець по внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, котрі утворилися від дії тупих предметів, які не відобразили в пошкодженні своїх індивідуальних особливостей, якими могли бути і руки людини можливо в строк і за обставин, вказаних в настановній частині постанови та показах потерпілої.
За ступенем тяжкості вищевказана черепно-мозкова травма це ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року), синець це ЛЕГКЕ тілесне ушкодження (згідно п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 виним себе у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та суду пояснив, що дійсно 26 липня 2015 року, близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи на огороді домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_4 , він в ході сварки з ОСОБА_4 завдав їй удару кулаком правої руки по голові, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження.
Дуже шкодує, що так сталось. Просив суд суворо не карати його, оскільки раніше до кримінальної відповідальності не притягався, добровільно відшкодував потепілій ОСОБА_4 витрати на лікування.
Покази ОСОБА_9 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Під час судового розгляду відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорювалися. Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм розяснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Оцінюючи у сукупності докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що його протиправні дії за ч.2 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно, так як обвинувачений своїми умисними діями спричинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя потерпілій ОСОБА_4 .
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 , відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Вивченням особи ОСОБА_5 судом встановлено, що раніше він судимий не був, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, розлучений, має на утриманні малолітнього сина, працює, позитивно характеризується за місцем мешкання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_4 .
Обставин, які згідно з положеннями статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому покарання у вигляді штрафу з огляду на те, що обвинувачений є особою яка працює, позитивно характеризуеться, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні малолітнього сина, щиро розкаявся у скоєному.
Тобто, на думку суду ці обставини дійсно можуть бути підставою для такого покарання, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення провини і засудження своєї протиправної поведінки.
Підстав для застосування ст.69 КК України до підсудного ОСОБА_5 суд не вбачає.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Цивільний позов не пред`являвся. Арешт на майно не накладався. Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді ШТРАФУ у розмірі 1190 (ОДНА ТИСЯЧА СТО ДЕВ`ЯНОСТО) гривень.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1