Дата документу Справа № 337/316/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 337/316/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/1890/15 ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 185 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 25 листопада 2011 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

- 23 травня 2013 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 389, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2013 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін заставу.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання. Зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 08 січня 2015 року по 09 лютого 2015 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

адвокат ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 .

Адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій не погоджується з вироком суду, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати, вказує на:

істотні порушення вимог кримінального процесуального закону:

-допуск до участі в справі представника померлого потерпілого ОСОБА_10 при відсутності заявленого цивільного позову, що автоматично виключає можливість застосування процесуального правонаступництва в даному провадженні;

-покладення в основу обвинувального вироку показань свідка ОСОБА_11 , які суд не сприймав усно, та які не було отримано в порядку ст. 225 КПК України;

-збирання доказів судом: витребування копії вироку стосовно ОСОБА_12 і матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 ;

-посилання у вироку не на оригінали, а на копії документів: протоколу огляду місця події, протоколу пред`явлення особи для впізнання;

невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, покладення в основу обвинувального вироку доказів, зібраних з порушення норм кримінального процесуального законодавства, відсутність в матеріалах провадження доказів, які свідчили б про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України:

-протокол пред`явлення особи для впізнання, диск із записом судових засідань у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 від 15.10.2014 року можуть підтвердити причетність ОСОБА_7 до крадіжки майна у ОСОБА_10 , інші докази підтверджують лише факт крадіжки;

-із мотивувальної частини вироку неможливо встановити, чи підтверджують, чи спростовують обвинувачення показання потерпілого ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_13 ;

-показанням свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні, де останній показав про непричетність ОСОБА_7 до крадіжки, його роль полягала лише в допомозі ОСОБА_11 донести плиту до скупки лому, дана не правильна оцінка, а показання ОСОБА_11 в якості обвинуваченого судом не можуть визнаватись належним і допустимим доказом, оскільки визнавальні показання ОСОБА_11 в якості обвинуваченого були враховані судом як обставина, що пом`якшує покарання;

-порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 ;

-посилання у вироку на докази, які не були відкриті стороні захисту вирок стосовно ОСОБА_11 , протокол слідчого експерименту за участю останнього.

Як встановив суд, ОСОБА_7 16 серпня 2014 року близько 09 год. 00 хв. за попередньою змовою з ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, за допомогою ключа, яким раніше заволодів, відчинив двері та проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно, яке належало ОСОБА_10 , чим завдали потерпілому шкоду на загальну суму 1260 грн. 80 коп..

В суді апеляційної інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник адвокат ОСОБА_6 повністю підтримали доводи апеляційної скарги, вважають, що вина ОСОБА_7 не доведена, просять вирок скасувати, постановити виправдувальний вирок, або провадження закрити;

- прокурор вважає вирок законним і обґрунтованим, вина ОСОБА_7 повністю доведена допустимим доказами, доводи апеляційної скарги суперечать матеріалам кримінального провадження;

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 заперечує проти апеляційної скарги, просить вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів справи та доводів апеляційної скарги встановлено, що судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлені.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені та викладені у вироку.

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_7 , не визнаючи себе винним, від дачі показань відмовився.

Потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що, проживаючи за адресою: АДРЕСА_4 , має квартиру АДРЕСА_3 .

Приблизно 08.08.2014 року він хотів навести у квартирі лад, винести і здати на металобрухт старий холодильник, про що попросив біля магазину «Вікторія» у м. Запоріжжі двох раніше не знайомих йому молодих чоловіків, серед яких був ОСОБА_7 ..

Вони усі разом зайшли до квартири, подивилися на холодильник і чоловіки пішли шукати приладдя, за допомогою якого можливо б було винести холодильник.

Не дочекавшись їх, він зібрався їхати додому і виявив, що зникли ключі від квартири і домофону. Залишивши квартиру, поїхав додому, взяв запасні ключі і замкнув квартиру.

Приїхавши у квартиру 16.08.2014 року, виявив крадіжку плитки і холодильника, у зв`язку з чим звернувся до міліції.

Із протоколу огляду місця події від 19.08.2014 року - квартири АДРЕСА_3 ( а.с.94), вбачається, що обидва врізні замки на дверях у квартиру пошкоджень не мають ( а.с. 102- 104).

Свідок ОСОБА_14 пояснив у судовому засіданні, що він займається реставруванням плит і йому два молодих чоловіка, одним із яких був ОСОБА_7 , принесли електроплитку, яку він купив за 80 грн.. Плитка простояла у нього приблизно 7 днів, після чого її вилучили працівники міліції, пояснивши, що плита крадена.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.08.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_14 впізнав на фотознімку № 3 ОСОБА_7 , який приносив до нього електроплиту ( а.с. 101-102).

21.08.2014 року слідчим за участю понятих була оглянута електроплита за участю ОСОБА_13 ( а.с. 111-113).

Вироком від 29.12.2014 року ОСОБА_11 засуджений за вчинення 16.08.2014 року крадіжки за попередньою змовою з особою, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, з проникненням в житло за допомогою ключів, викрадених раніше у потерпілого, електроплити і холодильника, яке належить ОСОБА_15 ..

Матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були виділені в окреме провадження у зв`язку з його розшуком.

В судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що, побачивши на лавочці ОСОБА_10 , який знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, обшукав його, забрав паспорт, ключі від квартири, щоб у наступному скоїти крадіжку з квартири. Наступного дня, за адресою, яка вказана у паспорті, він пішов до квартири у Хортицькому районі м. Запоріжжя, яка знаходилась на 6 поверсі, ключами відкрив двері, зайшов і оглянувши квартиру, вирішив викрасти плитку і холодильник. Холодильник був без агрегату - мотору, він його пересуваючи опустив на третій поверх, потім опустив і плиту.

Зрозумівши, що самому зносити речі важко, залишив їх у під`їзді, вийшов з будинку, де побачив ОСОБА_16 , якого знав раніше і попросив його допомогти винести плиту і холодильник, сказав, що треба все викинути, так як у квартирі люди роблять ремонт. Про те. що вказані речі він викрав, ОСОБА_17 нічого не казав. Разом з ОСОБА_18 вони піднялися на третій поверх, і винесли плиту і холодильник. Він зателефонував по оголошенню, де чоловік скуповує плити і вони разом з ОСОБА_18 віднесли плиту та здали її. За те, що ОСОБА_18 йому допоміг, він дав останньому 50 грн..

Повторно допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що крадіжку речей з квартири ОСОБА_10 він скоїв один, до цього викрав у потерпілого ключі від квартири. ОСОБА_7 він зустрів вже тоді, коли йшов когось шукати, щоб допомогли знести з 3-го поверху плиту та холодильник. При розгляді кримінального провадження відносно нього, він міг щось переплутати і давав інші пояснення, оскільки скоїв не одну крадіжку чужого майна.

З метою перевірки показань ОСОБА_11 , які в якості свідка відрізнялись від його показань у якості обвинуваченого, і суттєво відрізнялись від показань потерпілого, судом першої інстанції досліджені показання ОСОБА_11 в якості обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження стосовно останнього, де ОСОБА_11 пояснював, що саме ОСОБА_19 заволодів ключами потерпілого і запропонував йому вчинити крадіжку холодильника і плити, а потім продали плиту чоловіку, який їх скуповує.

Такі ж показання ОСОБА_11 давав і під час слідчого експерименту, який був проведений з ним під час досудового розслідування, відеозапис якого досліджено судом, із чого вбачається, що саме ОСОБА_7 відчиняв ключами двері квартири потерпілого ОСОБА_10 ( а.с.203).

Суд дав належну оцінку показанням ОСОБА_11 , які останній давав під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 в якості свідка, і під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 в якості обвинуваченого, дійшовши висновку про те, що його показання в якості обвинуваченого відповідають матеріалам кримінального провадження, узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки показань ОСОБА_11 в якості свідка в частині непричетності до крадіжки обвинуваченого ОСОБА_7 , які суперечать матеріалам кримінального провадження.

Суд першої інстанції також перевірив і показання ОСОБА_11 в частині того, що саме він викрав у потерпілого, який в нетверезому стані сидів на лавочці, ключі від квартири і паспорт, із якого дізнався місце реєстрації потерпілого, і наступного дня вчинив крадіжку.

Зазначені показання ОСОБА_11 спростовуються вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, відповідно до якого ОСОБА_12 засуджений за ч.ч.1, 4 ст. 358 КК України за злочин, вчинений з використанням паспорта на ім`я ОСОБА_10 , який знайшов 08.08.2014 року, що свідчить про те, що напередодні вчинення крадіжки паспорта у потерпілого вже не могло бути.

Вищезазначеними доказами спростовуються доводи захисника ОСОБА_6 про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на думку захисника, тягнуть скасування вироку.

Відповідно до ст. 58 КПК України потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Допустивши в якості представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , суд дотримався вимог закону, адвокат в судовому засіданні представляв інтереси потерпілого на підставі договору про надання правової допомоги від 01.04.2015 року.

Які саме вимоги закону в даному випадку порушив суд першої інстанції, захисник в апеляційній скарзі не зазначає.

Показання свідка ОСОБА_11 суд сприймав усно, двічі допитавши його в якості свідка в судовому засіданні, та надавши їм правильну оцінку з обґрунтуванням свого висновку у вироку.

Вжиття судом заходів до перевірки правдивості показань ОСОБА_11 не може бути визнано збиранням доказів судом, оскільки матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 і копія вироку стосовно ОСОБА_12 долучені судом для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст. 358 КПК України, з метою запобігання неповноті судового розгляду, яка, відповідно до вимог ст.ст. 409, 410 КПК України може бути підставою для скасування чи зміни вироку.

Крім того, як вбачається із журналів судового засідання, в судовому засіданні 22.06.2015 року було розглянуто і задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 про витребування із Ленінського райсуду м. Запоріжжя копію вироку відносно ОСОБА_12 , у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в частині збирання доказів судом не обгрунтовано.

Судом досліджені як копії, так і оригінали процесуальних документів, які отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, знаходяться у виділених матеріалах кримінального провадження, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 280 КПК України, твердження про недопустимість таких доказів безпідставне і суперечить вимогам ст. 87 КПК України.

Таким чином, досліджені судом докази, показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , узгоджуючись між собою, в сукупності підтверджують обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , і спростовують доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки.

Потерпілий наполягав в судовому засіданні на тому, що саме ОСОБА_7 знаходився в його квартирі, коли були викрадені ключі від квартири.

Із показань ОСОБА_11 випливає, що саме ОСОБА_7 викрав у потерпілого ключі від квартири, звідки вони вчинили крадіжку електричної плитки і холодильника, і разом з ОСОБА_7 продали електричну плитку.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив суду, що саме ОСОБА_7 разом з іншою особою продав йому електричну плитку, яку пізніше була вилучена в нього працівниками міліції.

Колегія суддів не має підстав ставити під сумнів істинність досліджених безпосередньо судом першої інстанції показань потерпілого і свідка ОСОБА_13 , оскільки останні, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, надали свідчення, які не суперечать іншим обставинам справи, встановленим судом, і узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.

Ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді аргументованих доказів та пояснень щодо наявності підстав для обмови потерпілим ОСОБА_7 не встановлено.

Показання ОСОБА_11 в якості свідка в судовому засіданні суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні, суд першої інстанції належним чином оцінив їх у вироку.

Показання ОСОБА_11 в ході досудового розслідування під час слідчого експерименту, під час якого останній детально розповів про активну участь ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки, узгоджуються з іншими доказами, зазначеними у вироку суду.

Адвокатом не наведено доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_11 підстав для необґрунтованих звинувачень ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

При розгляді справи судом першої інстанції були перевірені і спростовані доводи адвоката, приведені на захист ОСОБА_7 , які є тотожними доводам апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний виключно за клопотанням учасників судового провадження повторно досліди обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Від учасників судового розгляду клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та про дослідження будь яких доказів, які б спростували висновок суду першої інстанції, не надійшло.

Дійшовши до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, суд правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання з урахуванням всіх обставин справи та особи засудженого, є обґрунтованим, необхідним для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Враховуючи, що злочин ОСОБА_7 вчинив протягом іспитового строку, суд обгрунтовано призначив йому покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4