Справа № 204/7580/15-к
Провадження № 1-кс/204/762/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:
18 листопада на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява від ОСОБА_2 Згідно заяви ОСОБА_2 зазначив, що він тримається під вартою згідно вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року № 203/6125/13-к, провадження № 1кп/0203/20/2014. Зазначив, що до 16.02.2015 року моменту відкриття апеляційного провадження, йому не продовжувався строк тримання під вартою. У період з 04.12.2014 року до 10.09.2015 року йому не вручалася та оголошувалася ухвала судді про продовження строку тримання в СІЗО. При цьому, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.08.2015 року № 203/6125/13-к, провадження 11кп/774/354/15к строк тримання під вартою залишено до 10.09.2015 року. 09.09.2015 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська йому залишено без змін продовжений строк тримання під вартою до 08.11.2015 року. 8 листопада строк дії ухвали закінчився. В нього відсутнє, та йому у СІЗО не оголошувалося рішення суду, яке набрало законної сили, згідно якого його з 08.11.2015 року по 16.11.2015 року тримають під вартою. Керуючись ст. 206 КПК просив прийняти дану заяву до розгляду та захистити його права.

Дослідивши отриману заяву ОСОБА_2 приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Судом встановлено, що згідно відомостей наданих ДСІЗО, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по першій справі затриманий 29.07.2013 року СВ Кіровським РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області за ч.3 ст. 185 ч. 3 КК України. Під вартою перебуває згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України. До Дніпропетровського СІЗО прибув 31.07.2013 року. Засуджений по другій справі 06.09.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 07.10.2013 року. Початок строку: 29.07.2013 року - кінець строку: 29.07.2017 року. Засуджений по першій справі 04.12.2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На вирок суду подав апеляційну скаргу. Згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.08.2015 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд. Строк тримання під вартою за час знаходження в ДСІЗО продовжувався згідно рішень Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у встановленому законом порядку та сплинув 07.11.2015 року. 18.11.2015 року вибув для подальшого відбування покарання найближчою плановою автодорожньою вартою до ВК-94.

З матеріалів особової справи вбачається, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2014 року ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений до чотирьох років позбавлення волі, до набрання вироком законної сили до ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, існує другий вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2013 року, згідно якого ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Зазначений вирок набрав законної сили 07.10.2013 року.

Отже, оскільки є вироки суду, один з яких набрав законної сили, згідно яких ОСОБА_2 засуджено до позбавлення волі та взято під варту, після системного аналізу вимог ст. 206 КПК України, вимог глави 18 КПК України та вимог ст.ст. 373-374 КПК України, приходжу до переконання про відсутність обґрунтованої підозри, що в межах територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться особа, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, а тому суд не вбачає підстав для вирішення питання про законність позбавлення його волі, інакше як в порядку розділу V глави 31 КПК України, шляхом апеляційного оскарження вироку суду. Також суд зазначає, що тримання ОСОБА_2 під вартою у СІЗО м. Дніпропетровська обумовлено наявністю ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, згідно якої, до ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в строк до 07.11.2015 року, після спливу якого, вбачаючи наявність вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2013 року, який набрав законної сили 07.10.2013 року, ОСОБА_2 був направлений для відбування покарання до ВК-94.

Як встановлено, заявник ОСОБА_2 перебуває в статусі засудженного по двом кримінальним справам і досудове слідство, та навіть судове провадження в суді першої інстанції по одному з кримінальних проваджень закінчене а вирок суду набрав законної сили.

Оскільки заявник вважає, що слід захистити його право на особисту недоторканість і що він як засуджений утримується під вартою незаконно до вступу вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в законну силу, слід дослідити це питання щодо правомірності його вимог відповідно до норм діючого законодавства.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, зокрема, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться запобіжні заходи. При цьому, дія запобіжного заходу у відношенні особи, щодо якої винесено обвинувальний вирок, може бути обрано, змінено та продовжено судом до моменту набрання судовим рішенням законної сили, тобто не обмежується визначеним строком застосування.

Оскільки при постановленні вироку Кіровським районним судом м. Дніпропетровська приймалося рішення про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, слідчий суддя під час розгляду заяви в порядку ст. 206 КПК України не наділений повноваженнями щодо надання оцінки рішенням інших судів при вирішенні питання про обрання, зміну та продовження строків тримання осіб під вартою, а перевіряє лише їх наявність. Тобто, судом першої інстанції застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

За таких обставин, приходжу до висновку, що у відкритті провадження по заяві ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку з наявністю судового рішення, яке набрало законної сили, та наявністю правових підстав для тримання ОСОБА_2 під вартою.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.206, 309, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1