АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/6199/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2076/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти життя та здоров`я особи
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 р., -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду м. Полтава від 22.05.2006 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений до покарання за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.115, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України у виді 11 (одинадцять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.03.2015 року ОСОБА_8 замінено не відбуту частину покарання на 2 (два) роки 11 днів на обмеження волі.

17.08.2015 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло подання начальника Хролівського виправного центру №140 та спостережної ради при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18.09.2015 року відмовлено у задоволенні вищевказаного подання.

Відмовляючи у задоволенні подання суд вказав, що ОСОБА_8 засуджений 22.05.2006 року Жовтневим районним судом м. Полтави за ст. ч.2 ст.185 , ч.3 ст.185 , ч.1 ст.115 , ч.1 ст.70 , ч.4 ст.70КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.03.2015 року не відбута частина покарання замінена на 02 роки 11 днів обмеження волі.
Початок строку 11.10.2005 року. Кінець строку 27.03.2017 року.
З 14.10.2005 року утримувався в Полтавському слідчому ізоляторі, допускав порушення режиму, мав три дисциплінарних стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.
З 24.06.2006 року відбував покарання в Роменській виправній колонії (№56).
За час відбування покарання режим відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав сім заохочень.
З 14.01.2013 року відбував покарання у Темнівській виправній колонії (№100).
За час відбування покарання режим відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав два заохочення.
З 15.04.2015 року відбуває покарання у Хролівському виправному центрі (№140).
Судом зазначено, що ОСОБА_8 працевлаштований різноробом на ПАТ "КРОСС-П/Ф "Зоря", приймає активну участь з благоустрою відділення, проявляє ініціативу у роботі, поставленні завдання виконує повністю і своєчасно.
За час відбування покарання та на момент подання про умовно-дострокове звільнення характеризується позитивно, стягнень не має, заохочувався один раз, на заходи виховного характеру реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Професія» та "Підготовка до звільнення".
Розкаюється у раніше скоєному злочині.
Соціально-корисні зв`язки з близькими родичами підтримує шляхом листування та побачень. За характером спокійний, доброзичливий, товариський, цілеспрямований. Має адекватну самооцінку. Під час індивідуальних бесід розсудливий, відвертий, здатен раціонально мислити. Зовнішній вигляд охайний.
Як зазначено судом, Захарчук відбув 3/4 фактичного строку покарання, позитивною поведінкою довів своє виправлення, але в Хролівському виправному центрі перебуває лише з квітня 2015 року, тому, але на думку суду першої інстанції, його звільнення буде суперечитиме вимогам ч.8 ст.154 КВК України.

Не погоджуючись із таким рішенням суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області та ухвалити нове рішення щодо застосування до нього ст. 81 КК України.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Як зазначає ОСОБА_8 , з 24.10.2006 року він утримувався та відбував покарання у Роменскій виправній колонії №56. За час відбування покарання режим відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав сім заохочень.
З 14.01.2013 року він відбуває покарання у Темнівській виправній колонії №100, і за час відбування покарання режим відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав два заохочення.
З 15.04.2015 року він відбуває покарання в Хролівському виправному центрі №140, працевлаштований на «ПАТ КРОСС-П/Ф Зоря», проявляє ініціативу в роботі, приймає активну участь у благоустрою відділення, поставлення завдання виконує повністю та своєчасно.
За час відбування покарання характеризується позитивно, стягнень не має, заохочувався один раз, та розкаюється у раніше скоєному злочині.
Тому, на думку апелянта, суд не застосував до нього норму, яка підлягає застосуванню, тобто п.3 ст.81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурор, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч.8 ст.154 КВК України, особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
На відміну від інших видів звільнення особи від покарання та його відбування, при заміні покарання більш м`яким особа фактично не звільняється, а продовжує відбувати покарання, хоча й іншого виду, і не втрачає статус засудженого.

Крім того, замінити можна лише те покарання, яке раніше вже було призначене обвинувальним вироком суду.

Частиною 5 ст. 82 КК України передбачено, що до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання, в тому числі, у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У п. 6 Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», зазначено, що особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.
З вищевикладеного випливає, що стаття 81 КК України не має обмежень щодо застосування умовно-дострокового звільнення у разі попереднього застосування заміни покарання більш м`яким, якщо особа сумлінною поведінкою та ставленням до праці доводить своє виправлення.
Як вбачається зі змісту ч. 8 ст. 154 КВК України, однорічний строк, встановлений цією статтею для представлення особи, у відношення якої було замінено покарання більш м`яким, до умовно-дострокового звільнення рахується з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі.
Така ухвала в матеріалах особової справи засудженого відсутня.
Зазначена норма поширюється тільки на осіб, які звільнені від відбування покарання з випробовуванням або в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.
Тому застосування до засудженого, який став на шлях виправлення, заміни покарання більш м`яким, у разі доведення останнім сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, не може перешкоджати умовно-достроковому звільненню від відбування покарання за наявності умов, передбачених ст. 81 КК України.
Вищевикладені положення КК України та КПК України судом першої інстанції не враховані при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, а тому прийняте судом рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні є необґрунтованим, та підлягає скасуванню.
Що стосується вимог засудженого в апеляційній скарзі про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, то враховуючи обґрунтованість подання та наявні в справі матеріали, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертих строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.
Як вбачається з подання про умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_8 станом на 13.08.2015 року відбув понад 3/4 частини призначеного йому покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Полтава від 22.05.2006р.
Засуджений під час тримання в Полтавському слідчому ізоляторі допускав порушення вимог режиму тримання, за що мав три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, він не заохочувався, до праці не залучався.
З 24.06.2006 року він відбував покарання в Роменскій виправній колонії №56, а з 15.01.2013 року - в Темнівскій виправній колонії №100.
За час відбування покарання вимог, установлених режимів відбування покарання, не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав неодноразові заохочення.
З 15.04.2015 року по теперішній час відбуває покарання в Хролівському виправному центрі №140, і за час відбування покарання, в якому характеризується позитивно, вимог уставленого режиму відбування покарання не порушує, дисциплінарних стягнень не має, за сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався адміністрацією установи, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує законні вимоги представників адміністрації, з перших днів прибування у в виправному центрі виявив бажання працювати, працевлаштований на контрагентському об`єкті «ПАТ КРОСС-П/Ф Зоря», до праці ставиться сумлінно, виконує поставлені завдання.
До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, надає допомогу у оформлені наочної інформації у відділенні.
Захарчук за характером врівноважений, товариський, цілеспрямований, не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки, адекватно реагує на критику свою адресою, спальне місце утримує в чистоті, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна.
Він виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, відвідує бібліотеку, цікавиться періодичною літературою, приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених, підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю та дружиною, будує позитивні плани на майбутнє, має позитивну соціальну установку.
За вироком має позов, але виконавчі листи до установи не надходили. У скоєному злочині визнав, розкаюється.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи подання про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, мету призначеного йому покарання досягнуто, та приходить до висновку про наявність переконливих підстав для задоволення його апеляційної скарги, скасування ухвали суду та прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року скасувати.

Подання Хролівського виправного центру УДПтСУ в Харківській області (№140) про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на 1 рік 07 місяці 14 днів від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі, яке він відбуває згідно вироку Жовтневого районного суду м. Полтава від 22 травня 2006 року, та ухвали Харківського районного суду Харківської області від 31 березня 2015 року.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ __________________