провадження № 1кп/642/86/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2
сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , захисника: ОСОБА_5 , обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого: 10.07.2012 Ленінським районним судом м. Харкова за ст. ст. 185 ч. 1; 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки; 08.08.2013 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.ст. 185 ч. 1; 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі; 04.10.2013 Ленінським районним судом м. Харкова за ст.ст. 190 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 3 років 1 дня позбавленні волі, звільнений 25.06.2014 з Харківського СІЗО на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова згідно ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 р.,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не засудженого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України;
встановив:
ОСОБА_6 перебуваючи на стажуванні у ТОВ «Інекс», яке здійснювало фізичну охорону території ДПМО України «Харківський завод залізобетонних виробів» за адресою: м. Харків вул. Котлова, 220, частину якої, згідного довіру оренди, орендувало ТОВ «СДТ СТАЛЬ», яке на підставі ліцензії Міністерства промислової політики України від 07.12.2010, здійснює господарську діяльність у вигляді заготівлі, переробки металобрухту чорних металів, на прикінці березня початку квітня 2011 року (точну дату в ході слідства встановити не надалось можливим ), в вечірній час, знаходячись на території ДПМО України «Харківський завод залізобетонних виробів» за адресою: м. Харків вул. Котлова. 220, зустрівся з раніше знайомими ОСОБА_7 та не встановленими в ході слідства чоловіками на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та в ході спільної бесіди у них виник умисел на здійснення крадіжки лому металу з території, орендованої ТОВ «СДТ СТАЛЬ».
На прикінці березня - на початку квітня 2011 року (точну дату в ході слідства встановити не надалось можливим) в вечірній час ОСОБА_7 пройшов на територію ДПМО України Харківський завод залізобетонних виробів за адресою: м. Харків вул. Котлова, 220, де зустрівся з раніше знайомими ОСОБА_6 та невстановленими в ході слідства чоловіками на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та в ході спільної бесіди у них виник умисел на здійснення крадіжки лому металу з території, орендованої ТОВ «СДТ СТАЛЬ».
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю та пояснив, що у 2011 року він працював охоронцем території ДПМО України «Харківський завод залізобетонних виробів» за адресою: м. Харків вул. Котлова, 220, де мала місце крадіжка., разом з ОСОБА_9 , який також працював охоронцем. Він, ОСОБА_9 , а також його знайомі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вивезли приблизно 4 тони металу, який знаходився на площадці. Після того, як все це сталося, начальних охорони заводу та їх начальник охорони виявили факт крадіжки та обвинувачені відшкодували завдану шкоду. Щодо вивозу металу, він пояснив, що метал пару раз вивозився на автомобілі «Волга» та пару раз на вантажівці.
Метал вивозився до пункту прийому лому металу, а вивозили його ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Також пояснив, що неподалік від місця, де він раніше мешкав, мешкав власник автомобіля «Волга». Він не пам`ятає, хто запропонував вивезти даний метал, оскільки це було 4 роки тому. ОСОБА_6 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 у 2011 р. не перебував у трудових відносинах з підприємством, де працював ОСОБА_6 . Частково усі мали можливість проникнути на територію даного заводу, камери нагляду на заводі були установлені, але вони не працювали. Територія заводу була огороджена забором. ОСОБА_7 попадав на територію заводу з інших воріт, де також була охорона, яку здійснював ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Тобто ОСОБА_11 приходив до заводу з дозволу ОСОБА_6 . Також він пояснив, що не пам`ятає, хто запропоновував ОСОБА_12 здійснити крадіжку чорного металу. Також ОСОБА_6 додав, що ОСОБА_7 кожний раз, коли ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перевозили метал, був присутній разом з ними. Також пояснив, що знає ОСОБА_7 ще з тих пір, коли проживав за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться з ним у нормальних відносинах та причин його оговорювати нема. Також ОСОБА_6 пояснив, що працював з ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 був просто його знайомий. Також додав, що намір стосовно здійснення злочину виник у нього та ОСОБА_9 , оскільки крім них ніхто не мав доступу до металу. Щодо причетності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до вчинення злочину, ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_9 спитав його, чи є у нього знайомі, він відповів, що є, після чого вони вирішили запропонувати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинити крадіжку разом з ними. Щодо пошуку автомобілів, ОСОБА_6 пояснив, що один раз про це домовлявся ОСОБА_8 . Автомобіль приїжджав на територію заводу. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 знаходились на посту та ходили по території заводу, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перевозили метал. Потім викрадений метал відвозився до пункту прийому лому метала, внаслідок чого вони отримали дохід у розмірі приблизно 5-6 тисяч гривень. Після чого вони усі порівну розподіляли гроші між собою. Також ОСОБА_6 пояснив, що після всього цього до них підійшов начальник охорони, сказав, що вони скоїли крадіжку та вони повинні були відшкодувати завдану шкоду. ОСОБА_6 повинен був відшкодувати грошову суму у розмірі 15,000,00 доларів США. Потім до хлопців приїхав представник з агентства ТОВ «Інекс» та сказав, що вони будуть писати заяву, якщо ОСОБА_6 та його друзі не відшкодують завдану шкоду. Після чого склали кошторис. Також пояснив, що в той час в пункті прийому лому металу був старший хлопець на ім`я ОСОБА_13 . В присутності директора заводу та начальника охорони заводу були повернуті гроші. Спочатку приїхала мати ОСОБА_6 , вони поділили грошову суму навпіл, але вона не одразу змогла повернути гроші, а лише через два тижні, оскільки вона взяла два кредити. ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_9 також повертав гроші, але скільки саме, він не пам`ятає. Мабуть, він також повернув грошову суму у розмірі 15,000,00 доларів США. Також він пояснив, що начальник охорони ТОВ «Інекс» викинувся з вікна, а перший заступник директора, який тоді вирішував питання, помер, тобто нема нікого, хто би міг підтвердити той факт, що ОСОБА_14 була відшкодована шкода. Розкаюється в скоєному та прохає строго не наказувати.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України не визнав повністю та пояснив, що був знайомий з ОСОБА_14 , оскільки вони мешкали неподалік один від одного та спілкувались. ОСОБА_6 влаштувався на роботу охоронцем на завод. ОСОБА_7 приходив декілька разів до ОСОБА_6 на територію заводу покурити та поспілкуватись з ним. А потім Переверзев ОСОБА_15 якось запропонував йому перевантажити чорний метал та відвезти його до пункту прийому лому металу. ОСОБА_7 підійшов туди, де вони домовились зустрітись. Там також були присутні другий охоронець та хлопець на ім`я ОСОБА_8 . Це було приблизно у березні-квітні. Також пояснив, що його запустили на територію заводу, один раз приїхав автомобіль «Волга» та 3 рази автомобіль «Газель». Після чого хлопці загружали метал в автомобілі, перевозили його до пункту прийому металу, потім здавали метал, отримували гроші та їхали додому. Стосовно ваги металу, ОСОБА_7 також пояснив, що це був чорний метал у кількості приблизно 3,5- 4,5 тони. Коли ОСОБА_7 приїхав до ОСОБА_6 на завод, крім ОСОБА_16 там були ще один охоронець та ОСОБА_8 , який вже був переодягнений у брудний одяг, який ОСОБА_9 потім також одягнув. Хто домовлявся стосовно приїзду автомобілів, ОСОБА_11 відомо не було, але він пояснив, що водіїв вищевказаних автомобілів він знав, оскільки вони також мешкали в їх районі. ОСОБА_12 пояснив, що, коли вони приїжджали до пункту прийому лому металу, ОСОБА_8 отримував гроші за метал. ОСОБА_12 також пояснив, що в автомобілі їхали він, ОСОБА_8 та водій, гроші йому давав ОСОБА_8 , а хто здійснював оплату водіям, та як ці гроші потім розподілялись, йому не відомо. Сума отриманих за здачу металу грошових коштів складала приблизно 6-7 тисяч гривень. Він також пояснив, що кожен раз, коли він з ОСОБА_8 їздили здавати метал, ОСОБА_8 давав йому суму у розмірі 150-200 грн. за один раз, а потім їхав до хлопців, ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , а скільки грошей він давав їм, ОСОБА_12 не знає. Йому також не відомо, який точно термін працював охоронцем ОСОБА_6 . Він пояснив, що ОСОБА_17 працював декілька місяців, потім після цього випадку з перевезенням металу, він не знає, скільки ще ОСОБА_15 працював охоронцем, оскільки потім він не спілкувався з ним. Також пояснив, що почав проживати з дівчиною та припинив гуляти на районі. ОСОБА_7 також пояснив, що всі ці події з перевезенням відбувались у вечірній час, приблизно о 17.00-18.00 годині. Він бачив, як на території заводу проходили декілька людей. Також ОСОБА_7 зазначив, що він не знав про те, що на території заводу є метало площадка. Стосовно того, чи можна було пройти на територію заводу не інакше, як через охорону, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він бачив залізничний в`їзд та великі залізничні ворота, які були зачинені. ОСОБА_7 також пояснив, що йому ніхто не говорив, що метал, який треба перевезти, належить комусь, а не просто зрізаний та такий, якого треба позбутись. З 2011 по 2014 рр. до нього не було ніяких претензій стосовно металу. Він дізнався про те, що стосовно нього та ОСОБА_6 було порушено кримінальне провадження, коли у 2013 р. спочатку додому його батьків, а потім до нього приїхали працівники міліції та попросили бути присутнім у якості свідка та запросили його до відділення міліції. Потім його відвели до слідчого та поставили перед фактом стосовно того, що була написана заява про вчинення злочин. Він був ознайомлений з заявою перший раз у жовтні 2014 р. Щодо змісту заяви, ОСОБА_12 пояснив, що в заяві мова йшла про те, що було викрадено 4 тони 100 кг. металу, щодо дати зникнення металу в заяві були вказані дати 2012-2013 рр. В період 2012-2013 р.р. ОСОБА_7 жодного разу не знаходився на території заводу та не здійснював ніяких робіт з металом. Стосовно того, чи розумів ОСОБА_7 , чому його запросили на територію заводу грузити метал, та чий це був метал, пояснив, що зараз він також працює на металобазі, але з іншим металом та забирає метал на заводі, а найомні вантажники його завантажують. Коли вантажники завантажують метал, стоїть одна людина, яка слідкує за даною процедурою, а потім вантажники передають метал йому, а він вже зважує його та пише, що прийняв метал. У нього не було ніяких думок та підозр стосовно того, що це може буди крадіжка. До цього випадку він ніколи не був на метало площадках. ОСОБА_9 не цікався тим, що це був за метал, а лише здійснював роботу вантажника. Також заздалегідь оговорювалась сума за завантаження та розвантаження металу. Ця сума складала 200 грн. Оскільки він навчався та не міг знайти постійну роботу, він погодився попрацювати вантажником, оскільки роботи було небагато. У 2013 році ОСОБА_7 був допитаний, слідчий сказав йому, щоб він не вимикав телефон, та що йому подзвонять. А приблизно у жовтні 2014 р. йому зателефонувала слідчий міліції Ленінського району м. Харкова, ОСОБА_18 , та запросила його приїхати до відділення міліції стосовно заяви. Також ОСОБА_7 зазначив, що у 2013 р., коли він був допитаний у якості свідка, він давав такі ж самі свідчення, як і у суді зараз. Щодо проникнення автомобілів на територію заводу, він пояснив, що автомобілі заїжджали через ворота. Обвинувачений ОСОБА_19 наполягав на тому, що, коли перевозив метал разом з іншими хлопцями, він не знав про те, що вчиняє крадіжку. Пожалкував що взагалі «заліз» туди.
Допитані в судовому засіданні за клопотанням сторін кримінального провадження свідки обвинувачення та захисту пояснили:
- свідок обвинувачення ОСОБА_20 , в судовому засіданні пояснив, що в даній справі безпосередньо ніякої участі не приймав, а лише зустрічався 2-3 рази з ОСОБА_14 та перевозив європаркан з офіційними документами. Здійснювати перевезення європаркану йому запропонував ОСОБА_21 , який декілька разів йому дзвонив, а потім прийшов до нього додому з цим проханням. Зазначив, що в його селище він усім відомий, має автомобіль «Газель», а ОСОБА_17 приїжджав до своєї бабусі, яка мешкала неподалік від нього, так вони і познайомились. Він цікавився, звідки цей паркан, ОСОБА_17 пояснив йому, що європаркан виготовляється офіційно в заводі та з документами все добре. Перевезення європаркану він здійснював 3 рази в денний час, після обіду, приблизно о 14.00-15.00 годині. Щодо ваги цього паркану, вона складала приблизно 1,5 т. Два рази він перевіз даний забір до санаторія «Роща» та один раз в селище, що знаходиться в районі Північної Салтівки. Хто був з ними, крім нього та ОСОБА_6 , він пояснити не може. Робочі здійснювали вантаження європаркану, а ОСОБА_17 та інший хлопець лише командували. Також він пояснив, що не пам`ятає чи перевозив метал з заводу, який розташований за адресою: м. Харків вул. Котлова, 220, однак не має до цього ніякого відношення. Також пояснив, що ОСОБА_6 бачив декілька разів, а другого обвинуваченого ОСОБА_7 не знає та не бачив. Він вивозив євро паркан з залізобетонного заводу та йому відомо, що ОСОБА_17 працював охоронцем в цьому заводі, оскільки він бачив його у формі. Дані події відбувались півтора-два року тому;
- свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила що за адресою: АДРЕСА_5 вона, разом з тепер померлим сином ОСОБА_23 , приймала чорний метал. В 2011 році за цією адресою їй неодноразово привозили лом чорного металу різні хлопці, однак з ними спілкувався її син і впізнати тих хто приїздив вона зараз не може;
- свідок захисту ОСОБА_24 , в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_14 , та обвинуваченим ОСОБА_25 , прізвище якого не пам`ятає. На той час ОСОБА_17 працював у ТОВ «Інекс», яке здійснювало охорону заводу. З того моменту пройшло вже 4 роки, тому він усього не пам`ятає. Пам`ятає, що тоді працювало 2 охоронці, потім охоронці часто змінювались. Також свідок пояснив, що тоді він працював заступником директора по збуту. Коли вранці він приїхав на роботу, приїхав чоловік, який працював на прийомі, та сказав, що мала місце крадіжка. Після чого вони повідомили про це директора, який потім приймав всі рішення. Через два дні після цього він спитав у директора про даний випадок, на що директор відповів йому, що вже владнали всі питання та до охоронного агентства у них претензій нема. Щодо відшкодування шкоди та виплати грошових коштів, йому нічого не відомо. Тобто, хто здійснював крадіжку, йому невідомо. Йому також відомо, що приїжджали заступник директора та два представники ТОВ «Інекс» та щось вирішували, але подробиці йому не відомі. Також свідок ОСОБА_24 пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_9 він раніше ніколи не бачив та не був з ним знайомий, а познайомився лише в коридорі суду. Він не пам`ятає, щоб ОСОБА_9 колись працював на заводі. Також він додав, що ходили слухи стосовно того, що представники ТОВ «Інекс» приїхали в завод та забрали паспорти у охоронців, але особисто він цього не бачив. Хто ще, крім ОСОБА_6 працював охоронцем, він сказати не може, тому що не пам`ятає, оскільки тоді працювало багато охоронців. Щодо того, яка була тоді пора року, свідок точно не пам`ятає, але пояснив, що було вже тепло. Представники ТОВ «Інекс» були одягнуті в чорну форму. Також пояснив, що лише зі слів директора йому відомо, що ще тоді, 4 роки тому, вирішувалось питання щодо відшкодування шкоди однак чи була вона відшкодована йому не відомо.
Відповідно до вимог ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
Згідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування провини обвинувачених покладається на слідчого та прокурора. На обґрунтування обвинувачення прокурором було суду надано кримінальне провадження і заявлено клопотання про огляд в судовому засіданні в якості доказів провини обвинувачених протоколів слідчих дій зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, після дослідження яких суд дійшов висновку, що незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, його винуватість та також винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні вказаного вище діяння знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується сукупністю наступних досліджених в судовому засіданні доказів:
- вищезазначеними поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 . Оцінюючи зазначені свідчення з огляду на вимоги ст.ст.85,86,87 КПК України, суд вважає їх належними та допустимими оскільки свідок ОСОБА_20 та ОСОБА_22 послідовно давали аналогічні свідчення і протягом досудового слідства, а підстав вважати пояснення ОСОБА_24 неправдивими у суду не має;
- договорами постачання лома та відходів чорних металів з додатковими угодами та спеціфікаціями до них, згідно до яких підтверджується факт знаходження на метало площадці по АДРЕСА_7 році лому та відходів чорних металів.
- актами проведення інвентаризації на площадці зберігання лома чорних металів по АДРЕСА_6 від 01.03.11 року та від 01.08.11 року з яких вбачається виявлення за вказаний проміжок часу нестачі лому чорних металів в кількості 41.187 тон на загальну суму 101540.37 грн.
Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_7 в частині невизнання вини щодо вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються зібраними по справі допустимими доказами, що наведені вище, сукупність яких дозволяє зробити висновок про доведеність пред`явленого обвинувачення. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 суд вважає такими, що мають за мету спосіб захисту з метою уникнення покарання. При цьому судом враховується що ОСОБА_6 , вказував протягом як досудового слідства так і протягом судового слідства на ОСОБА_7 , як на безпосереднього учасника крадіжки. Заяви ОСОБА_6 відносно того що він не пам`ятає точно хто запропонував ОСОБА_7 здійснити крадіжку, та чи розумів останній - що він здійснює крадіжку, судом визнаються непереконливими та такими що мають на меті допомогти ОСОБА_7 уникнути покарання. Заяви сторони захисту щодо визнання потерпілим неналежної особи судом також відхиляються оскільки зазначене не впливає на правильність кваліфікації діяння вчиненого обвинуваченими.
Таким чином, допитавши представника потерпілого, обвинувачених, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Суд вважає, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки вони вчинили умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше був засуджений, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, має на утриманні малолітню доньку 2015 року народження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає щире каяття у скоєному злочині.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи роль кожного з обвинувачених, данні про їх особистість, суд вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинні нести покарання, пов`язане з позбавленням волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового злочину.
З огляду на те що ОСОБА_7 раніш не був засуджений, позитивно характеризується суд вважає що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Речових доказів та процесуальних витрат по справі не має.
Цивільний позов заявлений не був.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -
засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом повного поглинання призначеного покарання покаранням за вироком Ленінського р/с м. Харкова від 04.10.13 року остаточно призначити ОСОБА_6 3 (три) роки та 1 (один) день позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_6 таким що відбув призначене покарання відповідно до ухвали Жовтневого р/с м. Харкова за ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.14 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
ОСОБА_7 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік, забов*язавши в силу вимог ст. 76 КК України : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Початок іспитового строку ОСОБА_7 рахувати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1