В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.06.2015 року за № 0007911 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 30.10.2001 року Броварським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки, однак на підставі постанови Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2002 року звільнення від відбування покарання скасовано та направлено останнього для відбування покарання за вироком суду і 04.09.2003 року звільненого з Божковської ВК № 16 Полтавської області на підставі Закону України «Про амністію»; 08.07.2004 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та звільненого 02.06.2005 року з Райковецької ВК № 78 Хмельницької області по відбуттю строку покарання; 19.05.2008 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та 31.08.2012 року звільненого з Білоцерківської ВК № 35 Київської області по відбуттю строку покарання; 20.08.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 3 роки, -

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 01.06.2015 року приблизно о 11 год. 30 хв. вийшов зі свого будинку АДРЕСА_2 та направився на зупинку громадського транспорту «Ринок Юність», який розташований поруч з будинком № 27/16 по вул. Миропільська в м. Києві.

Цього ж дня, близько 11 год. 55 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Юність», чекав на трамвай та по приїзду останнього, він, заходячи через передні двері до салону цього транспортного засобу, побачив перед собою невідому йому раніше жінку похилого віку, яка в правій руці тримала сумку, всередині якої ОСОБА_8 побачив гаманець чорного кольору внаслідок чого, у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення гаманця, вчинений повторно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, з корисних мотивів, з метою незаконного збагачення, повторно, таємно викрав гаманець, який належить ОСОБА_6 , після чого, з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Викрадений гаманець чорного кольору, вартістю 200 гривень, всередині якого знаходилися грошові кошти в сумі 182 гривні, а саме одна купюра номіналом 100 грн., одна купюра номіналом 50 грн., одна купюра номіналом 10 грн., дві купюри номіналом 5 грн., чотири купюри номіналом 2 грн., чотири купюри номіналом 1 грн., чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 382 гривні 00 копійок.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що вину не визнає у повному обсязі, а дії слідства відносно нього взагалі вважає своїм переслідуванням з метою особистого збагачення. Так, його по всяк час зустрічають працівники правоохоронних органів та просять грошей, зауважують, що він раніше неодноразово судимий, тож має платити, а якщо не буде, то вони йому забезпечать нове кримінальне провадження, однак він, як законослухняний громадянин, від таких пропозицій відмовлявся.

Зокрема, дійсно, 01.06.2015 року приблизно о 11 год. 30 хв. він вийшов зі свого будинку АДРЕСА_2 та направився на зупинку громадського транспорту «Ринок Юність», який розташований поруч з будинком № 27/16 по вул. Миропільська в м. Києві. Близько 11 год. 55 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Юність», чекав на трамвай та по приїзду останнього, він зайшов через передні двері до салону цього транспортного засобу, та поїхав у своїх правах. В певний період, при черговий зупинці трамваю на одній із зупинок, а саме «Ринок Лісовий», здається, по вул. Миропільска, 27/16 м. Києві, і в цей момент, до нього підійшли працівники правоохоронних органів та повідомили, що його затримано за крадіжку особистих речей одного з пасажирів трамваю, в якому він тільки що їхав.

Зауважив, що під час руху в трамваї просто перебував на вільному в салоні місці, потерпілу навіть не бачив, конфліктів з будь-якими пасажирами не мав.

Вказані показання обвинувачеогох щодо часу та місця, де відбували події суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Зокрема, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання в яких підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його, часу, місця, способу вчинення, зокрема зазначила, що дійсно близько 12 год. 00 хв., була в трамваї, що зупинявся на зупинці громадського транспорту «Ринок Юність», а потім поїхав далі по маршрут. В правій руці тримала сумку, всередині якої був гаманець чорного кольору, вартістю близько 200 гривень, всередині якого знаходилися грошові кошти в сумі 182 гривні, а саме здається одна купюра номіналом 100 грн., одна купюра номіналом 50 грн., одна купюра номіналом 10 грн., дві купюри номіналом 5 грн., чотири купюри номіналом 2 грн., чотири купюри номіналом 1 грн., а всього 382 гривні 00 копійок. В якийсь момент, до неї підійшли працівники правоохоронних органів та попросили вийти з трамвою, оскільки в неї викрали гаманець з вищезазначеними речами, на що вона погодилася, та вийшла з ними на зупинці «Ринок Лісовий», де неподалік зупинки з працівниками правоохоронних органів був обвинувачений та згодом саме у нього було вилучено її речі.

Самого моменту викрадення майна потерпіла не бачила.

Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Крім того, будучи допитаними, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожен окремо, зазначили суду, що 01.06.2015 року вони заступили на відпрацювання території Дніпровського району м. Києва. Приблизно о 11 год. 30 хв. вони перебували по вул. Жукова в м. Києва, зокрема в периметрі будинку № 21, де помітили підозрілого чоловіка, яким виявився обвинувачений, тож рушили за ним та яким потім виявилося він направився на зупинку громадського транспорту «Ринок Юність», який розташований поруч з будинком № 27/16 по вул. Миропільська в м. Києва. Близько 11 год. 55 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Юність», чекав на трамвай та по приїзду останнього, зайшов до нього через передні двері до салону. Вони зайшли за ним, оскільки він вів себе доволі підозріло. У салоні трамваю обвинувачений подивився на пасажирів, та підійшов до жінки похилого віку, яка в правій руці тримала сумку, подивився всередину та щось з неї витягнув, тож вони рушили за ним і змоги наздогнати його на виході з транспортного засобу. У руках у обвинуваченого був гаманець чорного кольору. При спілкуванні обвинувачений зізнався, що викрав майно однієї з пасажирок трамваю, тож вони викликали слідчо-оперативну групу, яка в присутності двох понятих вилучила у обвинуваченого гаманець чорного кольору.

Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаних свідків, в частині повідомлення про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, виходячи з положень ч. 7 ст. 97 КПК України, не визнає допустимими, оскільки вони здійснені з чужих слів співробітником оперативного підрозділу під час здійсненням ним кримінального провадження. В іншій частині дані показання свідків отримані у порядку, встановленому КПК України, а відтак, на думку суду, з точки зору допустимості є прийнятними та належними, оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України, а саме орієнтовний час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, як про те вказував обвинувачений на початку судового розгляду, надано не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Протоколом огляду місця події з долученою фото таблицею до нього від 01.06.2015 року складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_12 в присутності понятих та за участі спеціаліста в період часу з 12 год. 40 хв. по 13 год. 00 хв. підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема у цьому протоколі зафіксовано, що за адресою м. Київ, вул. Миропільська, 27/16, з лівої сторони зупинки громадського транспорту «Ринок Лісовий», проведено огляд обвинуваченого та вилучено з носка лівої ноги гаманець чорного кольору в середині якого знаходилися грошові кошти в сумі 182 гривні, а саме одна купюра номіналом 100 грн., одна купюра номіналом 50 грн., одна купюра номіналом 10 грн., дві купюри номіналом 5 грн., чотири купюри номіналом 2 грн., чотири купюри номіналом 1 грн.

Також у протоколі вказано, що, як пояснив обвинувачений, він побачив жінку на зупинці громадського транспорту, сів за нею в трамвай та викрав у неї цей гаманець.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому, суд враховує, що даний протокол було підписано обвинуваченим без будь-яких зауважень та доповнень, у тому числі в частині його пояснень про викрадення саме ним майна потерпілої, хоча про такі права він знав, адже йому було роз`яснено останні, зокрема передбачене п. 5 ст. 42 КПК України - давати пояснення та в будь-який момент відмовитися давати їх.

З протоколу огляду речей від 01.06.2015 року складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_13 в присутності понятих в період часу з18 год. 05 хв. по 18 год. 15 хв. підтверджуються інші обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема регламентовані ст. 91 КПК України, як-то те, що у гаманці потерпілої знаходилися грошові кошти в сумі 182 гривні серед яких: одна купюра номіналом 100 грн., одна купюра номіналом 50 грн., одна купюра номіналом 10 грн., дві купюри номіналом 5 грн., чотири купюри номіналом 2 грн., чотири купюри номіналом 1 грн.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про здійснення на нього тиску з боку працівників правоохоронних органів, які начебто вимагали у нього грошові кошти та називали його «паштетом», оскільки останні не підтвердженні жодним належним та допустимим доказом у розумінні ст. 84 КПК України, зокрема суд враховує той факт, що обвинувачений про злочин правоохоронних органів з даного питання у порядку ст. 214 КПК України не повідомляв взагалі, а тому вважає його посилання на ці обставини тільки в ході судового розгляду даного кримінального провадження намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій зі слів обвинуваченого, враховуючи зокрема надані показання свідками у суді та дані протоколу огляду, в якому чітко зафіксовано, що майно вилучено у шкарпетці обвинуваченого, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, тобто такі показання за своєю суттю в цій частині є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують ,або ж обятжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Підстав для визнання пом`якшуючою обставиною для ОСОБА_8 наявність щирого каяття, як про те вказано в обвинувальному акту, суд не убачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 свою вину не визнав, надав показання, які в ході судового слідства не підтвердилися, та визнані такими, що не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, в ході судового розгляду вибачення у потерпілої не просив, критично свої дії не оцінив, що в своїй сукупності свідчить про те, що він не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до імперативних положень ч. 2 ст. 67 КК України, судом визнається, не дивлячись на відсутність таких даних в обвинувальному акті, вчинення злочину щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ІНФОРМАЦІЯ_2 у розумінні ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України), адже п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами та доповненнями) регламентовано, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення; при цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання; суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, задовільну характеристу за місцем проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає не належні соціальні зв`язки; позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі та враховуючи, що останній 20.08.2013 року був засуджений вироком Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 3 роки призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України шляхом їх часткового складання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення цих осіб від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, позицію потерпілої, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ними злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 01.06.2015 року по 24.12.2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, згідно даних обвинувального акту від 15.12.2015 року, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання визначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2013 року, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 01.06.2015 року по 24.12.2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Речові докази: гаманець в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 182 гривні залишити у володінні ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1