Справа № 362/3018/14-к
Провадження № 1-кп/362/13/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000334 від 08.12.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леонівка, Іванківського району, Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 177 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
02.07.2015 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , яким просить суд визнати Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України за період з 01.01.2008 року по 01.10.2010 року з додатками до нього (т.3 а.с. 1-218) очевидно недопустимими доказами в кримінальному провадженні, оскільки вони одержані з здійсненням процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду з порушенням його суттєвих умов (ч. 1, 2 ст. 87 КПК України), оскільки: а) постанова суду винесена на підставі звернення неповноважних осіб; б) постанова суду винесена за відсутності розслідування кримінальної справи, яка є обов`язковою умовою звернення до суду для одержання дозволу на позапланову ревізію КРУ.

Вищевказане клопотання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 обґрунтував наступним.

Статті 7, 9, 17, 20, 22 КПК України до засад кримінального судочинства відносять забезпечення права на захист, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ч. 3, 4 ст. 17 КПК України).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 1, 2 ст. 84 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 86 КПК України).

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (. 1, 2 ст. 87 КПК України).

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ч. 1-3 ст. 89 КПК України).

Матеріали кримінального провадження містять АКТ ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України за період з 01.01.2008 року по 01.10.2010 року (т.3 а.с. 1-218).

Проведення вищевказаної позапланової ревізії було здійснене на виконання повноважень наданих КРУ законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» з дозволу Васильківського міськрайонного суду Київської області (т.2 а.с.9-10).

В той же час, з аналізу закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні (в редакції станом на дату призначення перевірки, а саме станом на 01.01.2011 року, надалі по тексту Закон) можна дійти до висновку про припущення процедури призначення позапланової ревізії, а отже про необхідність визнання зазначеного Акту ревізії очевидно недопустимим доказом в кримінальному провадженні, в розумінні статей 86-87, 89 Кримінального процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Постанова суду від 19.10.2011 року по справі №4-245/11 про призначення позапланової ревізії посилається на ч. 7 ст. 11 Закону, відповідно до якої позапланові виїзні ревізії суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені цим Законом до підконтрольних установ, проводяться органами державної контрольно-ревізійної служби за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Суб`єктом, який має право звернутися до суду з поданням про призначення позапланової ревізії є прокурор або слідчий для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Сам текст постанови суду містить інформацію, що «Управлінням СБ України в Київській області в рамках оперативно-розшукової справи №311…».

Як наслідок, посилання на оперативно-розшукову справу дозволяє зробити висновок, що в провадженні слідчих СБ не було кримінальної справи, а отже вони позбавлені повноважень звернутися до суду з клопотанням про проведення позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності органами КРУ; в провадженні інших слідчих чи прокурора (слідчого прокуратури) не було кримінальної справи, а отже вони позбавлені повноважень звернуться до суду з клопотанням про проведення позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності органами КРУ. Можна зробити висновок, що управління СБ України в даному випадку не є прокурором або слідчим уповноваженими звернутися до суду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження наданих стороною обвинувачення кримінальне провадження було відкрите (внесено до ЄРДР) 08.08.2012 року (т.2 а.с.1), отже станом на дату винесення постанови суду розслідування кримінальної справи за обвинуваченнями інкримінованими ОСОБА_4 не відбувалось.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 своє клопотання підтримав та просив його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки зазначений доказ, а саме Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України у відповідності до визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження був вже вивчений судом на початку судового розгляду і стороною захисту та самим обвинуваченим ОСОБА_4 та представником потерпілого не було заявлено жодного клопотання з приводу очевидності недопустимості зазначеного доказу в даному кримінальному провадженні, а тому дане клопотання повинно розглядатися в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення в даному кримінальному провадженні.

Представник потерпілого ОСОБА_6 з приводу зазначеного клопотання підтримала думку прокурора.

Вислухавши всіх учасників даного кримінального провадження з приводу заявленого клопотання захисником обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , суд вважає, що воно не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з журналів судового засідання 04.11.2014 року та 05.11.2014 року (т.1, а.с. 96, 99-100) судом, в якості дослідження документів, у відповідності до ст. 349 КПК України (визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження) було досліджено та вивчено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» Національної академії аграрних наук України (т.3, а.с. 3-15), після яких було вивчено інші письмові докази даного кримінального провадження, а також допитані свідки та представник потерпілого в даному кримінальному провадженні, разом з тим, ні стороною захисту, ні самим обвинуваченим ОСОБА_4 не було заявлено клопотання про визнання вищезазначеного Акту ревізії очевидно недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні.

Крім цього, як вбачається з постанови суду від 19.10.2011 року, вона була постановлена за нормами КПК України в редакції 1960 року, а захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 в своєму клопотанні посилається на норми КПК України в редакції 2012 року, що не відповідає вказаним нормам Закону.

У ч. 1 ст. 89 КПК України вказується, що питання допустимості доказів вирішується під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. З тексту статті 89 КПК України випливає, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 КПК України, якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.

Виходячи з вимог вищезазначеної статті КПК України, законодавець вимагає усунути із процесу доказування ті докази, які мають очевидні ознаки недопустимості. Для цього немає потреби досліджувати інші докази.

Враховуючи те, що після вивчення судом зазначеного доказу такого клопотання не було заявлено учасниками судового розгляду, а продовжувались подальші судові засідання з розгляду даного кримінального провадження з врахування вказаного доказу, то суд вважає, що перевірка достовірності вказаного захисником доказу вимагає зіставлення з іншими матеріалами кримінального провадження, отримання додаткових доказів, які підтверджують або спростовують доказ, що перевіряється, а тому, суд не знаходить підстав для визнання вказаного доказу очевидно недопустимим, а зазначений ним доказ стосовно його недопустимості буде вирішуватися під час ухвалення судового рішення.

Керуючись ч. 1, 2 ст. 89, ч. 3 ст. 358, 371-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1