Славутицький міський суд Київської області
ВИРОК

Іменем УКРАЇНИ

Справа номер 1-61/2010р.

12 серпня 2010 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючого Малишенко Т.О., при секретарі Брагіда А.А., за участі прокурора Василенка С.В., підсудної ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за звинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, росіянки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючої завідуючою кінноспортивною базою комунального підприємства «Управління з розвитку фізичної культури, спорту та туризму», проживаючої за адресою; АДРЕСА_1, раніше не судимої,

-у скоєнні злочину, передбаченого ст. 191 ч.2 КК України,

встановив:

ОСОБА_1, розтратила чуже майно шляхом зловживання своїм службовим становищем.

Злочин скоєно при таких обставинах: наказом директора комунального підприємства «Управління з розвитку фізичної культури, спорту та туризму» від 04 червня 2007 року № 2/а-ЛС ОСОБА_1, будучи призначена на посаду завідуючої кінноспортивною базою підприємства, згідно із п.п.3 та 4 посадової Інструкції завідуючої кінноспортивною базою підприємства була наділена повноваженнями по способу утримання коней, раціону, режиму харчування та годуванню коней, здійснювати керівництво виробничо-господарською діяльністю кінноспортивною базою, проводити роботу по удосконаленню організації виробництва, економії всіх видів ресурсів, забезпечувати зберігання матеріальних цінностей та забезпечувати раціональне використання фінансових ресурсів, тобто виконувала адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі обов'язки, отже являлася службовою особою. Відповідно до договору купівлі-продажу № 1-К/07 комунальне підприємство «Управління з розвитку фізичної культури, спорту та туризму» (далі КП «УФКСТ») в особі директора ОСОБА_2В, продало кобилу «Хурму» СВАТ «Городнянське по відгодівлі худоби». Згідно акту приймання передачі до договору останню було передано власнику. ОСОБА_1, перебуваючи по місцю своєї роботи в підприємстві на території продбази м. Славутича, достовірно знаючи про те, що кобилу «Хурму» було продано, діючи з єдиним продовжуваним умислом всупереч інтересам служби та діючи на користь третіх осіб, в період з січня по червень 2008 року протизаконно розтратила майно підприємства, шляхом списання сіна в кількості 2 380 кг та овесу в кількості 1 428 кг, які відповідно до службових обов'язків перебували в її віданні, для харчування кобили «Хурма», яка не рахувалася по обліку підприємства наступним чином: в січні місяці 2008 року - сіна в кількості 580 кг на суму 214.60 грн., а овесу в кількості 348 кг на суму 229,68 грн. в лютому місяці 2008 року - сіна в кількості 580 кг на суму 243,60 грн., а овесу в кількості 348 кг на суму 229,68 грн., в березні місяці 2008 року - сіна в кількості 310 кг на суму 114,70 грн., а овесу в кількості 186 кг на суму 275,28 грн., в квітні місяці 2008 року - сіна в кількості 300 кг на суму 111,00 грн., а овесу в кількості 180 кг на суму 266,40 грн., в травні місяці 2008 року - сіна в кількості 310 кг на суму 133,30 грн., а овесу в кількості 186 кг па суму 318,06 грн.; в червні місяці 2008 року - сіна в кількості 300 кг на суму 129,00 грн., а овесу в кількості 180 кг на суму 307,80грн. Всього ОСОБА_1 одним і тим самим способом розтратила сіна та овса підприємства на загальну суму 2 573,10 гривень.

Допитана в якості підсудної ОСОБА_1 свою вину у скоєнні злочину визнала повністю. Суду пояснила, що на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради одну кобилу з кінноспортивної бази комунального підприємства «Управління з розвитку фізичної культури, спорту та туризму» було призначено для продажу, у зв'язку з чим її було знято з обліку у січні 2008 року. Приблизно у січні 2008 року за кобилою «Хурма» після її продажу приїхав новий власник, однак останню забрати не зміг, сказав що забере пізніше. Починаючи із січня 2008 року по червень 2008 року включно кобила знаходилася на кінноспортивній базі підприємства, а вона її продовжувала годувати за кошти підприємства, таким чином вона списала сіна в кількості 2 380 кг на загальну суму 946,20 гривень, та овесу в кількості 1 428 кг на суму 1626,90 гривень, таким чином нею було завдано збитків підприємству на загальну суму 2 573,1 гривень. Письмово з приводу годування кобили «Хурми» вона ні до ОСОБА_2, ні до власника останньої не зверталася. На даний час вона повністю завдані збитки відшкодувала.

Підсудною було заявлено клопотання, оскільки вона провину визнала повністю, то обмежитись дослідженням фактичних обставин справи, інші учасники судового засідання не заперечували проти даного клопотання, тому суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і вирішив обмежитись дослідженням фактичних обставин справи. При цьому суд з'ясував, чи правильно розуміють підсудна та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінивши показання підсудної у судовому засіданні та перевіривши матеріали справи, які узгоджуються з ними, суд дійшов висновку про доведеність вини підсудної в інкримінованому злочині.

Органи досудового слідства дії підсудної кваліфікували за ч.2 ст.191 КК України. Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що в судовому засіданні знайшла підтвердження дана кваліфікація, оскільки у суді було встановлено, що підсудна відповідно до наказу була наділена адміністративно - господарськими та організаційно-розпорядчими обов'язками, являлася службовою особою і зловживаючи своїм службовим становищем вчинила розтрату чужого майна.

Призначаючи міру покарання підсудній, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, відомості про особу, обставини які обтяжують і пом'якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання підсудної, судом не встановлено. Обставини, які пом'якшують відповідальність підсудної, суд вважає, те що вона своїми діями і поясненнями активно сприяла розкриттю злочину, щиро розкаялась у скоєному. Має молодий вік. Повністю відшкодувала матеріальну шкоду, тяжких матеріальних наслідків по справі не настало. Підсудна за місцем проживання ні в чому поганому не була замічена. За місцем роботи характеризується позитивно.

Санкція ч.2 ст.191 КК України передбачає відповідальність у вигляді обмеження волі або позбавлення волі до п'яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Суд вважає, що покарання у вигляді обмеження волі та позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю для підсудної з урахуванням її характеристик особи і молодого віку надто суворе. Тому суд прийшов до висновку, що з урахуванням усіх обставин справи, обставин, що пом'якшують покарання підсудної, з урахуванням того, що підсудна відшкодувала матеріальну шкоду, працює, має молодий вік, у скоєному розкаялась, суд вважає за можливе застосувати більш м'яке покарання ніж передбачено законом, згідно ст. 69 КК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.321,323,324 КПК України, суд

П р и с у д и в:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч.2 КК України і призначити покарання більш м'яке, ніж передбачено санкцією статті, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у сумі 510 гривень.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

На вирок може бути подана апеляція в апеляційний суд Київської області через Славутицький міський суд протягом 15 діб.

Суддя Т.О.Малишенко