Провадження № 1-кп/161/315/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 23 жовтня 2015 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
представника потерпілого - ОСОБА_5 ,
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000171, №0001621, що надійшли з прокуратури м.Луцька 02.07.2014 року (після скасування вироку, яким затверджено угоду), 24.04.2015 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Грем`яче Ківерцівського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, приватного підприємця, раніше судимого:

1.19.04.2010 року Ківерцівським районним судом Волинської області за ч.1 ст.190 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, звільненого 23.08.2011 року, згідно Закону України «Про амністію», на підставі постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 15.08.2011;

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 389-1 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_9 , повторно, 25.03.2012, перебуваючи по АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману потерпілого ОСОБА_6 , що виразилось у повідомленні недостовірних відомостей щодо наміру передачі власнику будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , грошових коштів за його придбання, представившись директором агентства нерухомості "Євро-Сервіс" (де він в дійсності не працював), отримав від останнього в якості завдатку грошові кошти в сумі 5000 доларів США /згідно довідки Національного Банку України на момент вчинення злочину 39928,50 грн./. В подальшому, 20.04.2012, перебуваючи в приміщенні кабінету нотаріуса, що по АДРЕСА_4 , отримав від потерпілого гроші в сумі 120 000 грн., в якості додаткового завдатку за придбання вказаного будинку. Однак наміру виконувати умови домовленості у нього не було, зазначені грошові кошти власнику будинку ОСОБА_10 не передав, а заволодів ними та використав на власні потреби, спричинивши ОСОБА_6 матеріальної шкоди у великих розмірах, зокрема, на загальну суму 159928,50 грн., що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Умисні дії ОСОБА_9 по даному епізоду кваліфіковані за ч.3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайством), вчиненими повторно, у великих розмірах.

Він же, повторно, в період з 08.04.2013 по 25.04.2013, шляхом обману потерпілої ОСОБА_8 , що виразилося у повідомленні неправдивих відомостей, зокрема представившись директором агентства нерухомості «Євро-Сервіс» (де він в дійсності не працював), під приводом необхідності передачі грошових коштів в сумі 100 000 гривень її реальному власнику, в якості завдатку за придбання квартири, що за адресою: АДРЕСА_5 , заздалегідь не маючи наміру їх передавати та повертати, заволодів коштами, зокрема: 08.04.2013 31 000 грн., 24.04.2013 47 000 грн., 25.04.2013 22 000 грн., а всього на загальну суму - 100 000 грн., спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_9 по даному епізоду кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненими повторно.
Він же, повторно, 20.07.2013 близько 18.00 год., перебуваючи по АДРЕСА_6 , шляхом зловживання довірою раніше знайомого потерпілого ОСОБА_7 , що виразилося у повідомленні неправдивих відомостей про можливість перемоги у прилюдних торгах, з приводу купівлі квартири по АДРЕСА_7 , під приводом надання посередницьких послуг, ніби-то з метою внесення оплати коштів за участь у вказаних торгах, заздалегідь не маючи наміру виконувати свої обіцянки, заволодів коштами останнього в сумі 2700 доларів США /згідно довідки Національного Банку України на момент вчинення злочину 21581,10 грн./ та 2400 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 23981,10 грн.

Умисні дії ОСОБА_9 по даному епізоду кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненими повторно.
Він же, будучи засудженим вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2014 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на підставі угоди про примирення з потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 29.07.2014, зобов`язувався відшкодувати останнім, відповідно, протягом шести місяців та одного року, з моменту набранням вироку законної сили, завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі, відповідно, 34314 грн. та 100 000 грн. Однак, умисно не виконав умови угоди про примирення, що виявилось у несплаті останнім грошових коштів у вказаних сумах, спричинивши їм матеріальної шкоди.

Умисні дії ОСОБА_9 по даному епізоду кваліфіковані за ч.1 ст.389-1 КК України, як умисне невиконання засудженим угоди про примирення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні шахрайських дій потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також в умисному невиконанні угоди про примирення, фактично не визнав. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнає частково, зокрема, визнав суму завданих збитків в частині майнової шкоди на момент вчинення кримінального правопорушення. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 не визнав.

По епізоду взаємовідносин з потерпілим ОСОБА_6 дав показання про те, що не вважає свої дії шахрайськими по відношенню до останнього. В 2012 році потерпілий зателефонував до нього з проханням підшукати будинок для купівлі. В свою чергу він / ОСОБА_9 / запропонував йому будинок, який розташований в АДРЕСА_3 , оскільки, згідно договору доручення, займався його реалізацією. Оглянувши будинок, ОСОБА_6 погодився на його придбання, в зв`язку з чим 25.03.2012 передав йому завдаток в сумі 5000 доларів США. Після цього, 20.04.2012 передав в якості завдатку ще 120 000 грн. В свою чергу, з отриманих коштів він передав дочці власниці вказаного будинку ОСОБА_11 частину з отриманих грошових коштів для підготовки документів з приводу купівлі-продажу вказаного будинку в сумі, відповідно, 1000 доларів США та 24 000 грн. Зазначив, що згідно укладених договорів він мав право користуватись та розпоряджатись отриманими грошовими коштами. Через деякий час ОСОБА_6 попросив повернути належні йому кошти. На вказану вимогу він відмовив, пояснивши, що позичив їх своєму знайомому з м. Рівне. Після цього, згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області з нього в користь ОСОБА_6 було стягнуто 35000 доларів США за невиконання умов укладених між ними договорів. Ствердив, що грошові кошти, отримані від останнього, мав на меті повернути, а тому вважає інкримінований епізод виключно цивільно-правовими відносинами, в зв`язку з чим просив його виправдати.

По епізоду взаємовідносин з потерпілою ОСОБА_8 показав, що між ними була укладена угода про надання допомоги у пошуку квартири в м.Луцьку на суму до 35 тисяч доларів США. Оглянувши декілька квартир, зупинились на помешканні, що по АДРЕСА_8 , за що він отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 100 000 грн. в якості завдатку за придбання вказаного житла. Отримані в якості завдатку кошти власнику вказаної квартири не передав, а витратив на власні потреби. Через деякий час дізнався, що потерпіла звернулась до правоохоронних органів. Зазначив, що не мав наміру шахрайським способом заволодіти коштами потерпілої, а тому просить кваліфікувати його дії, як заподіяння майнової шкоди, шляхом обману або зловживання довірою (ст.192 КК України).

По епізоду взаємовідносин з потерпілим ОСОБА_7 дав показання про те, що знає останнього тривалий час. При випадковій зустрічі дізнався, що той підшукує житло, тому запропонував останньому придбати квартиру, що знаходилась в банківській заставі. Вони з представниками «Кредитпромбанк» та «Дельта Банку» оглянули житло, узгодивши умови його придбання. Після цього, 20.07.2013, уклавши з потерпілим ОСОБА_7 договір завдатку, останній передав йому грошові кошти в сумі 2700 доларів США та 2400 грн. для участі в прилюдних торгах, які, в свою чергу, він передав працівникам банку. З вказаної суми отримав 500 доларів США в якості винагороди за свою роботу. Через кілька днів зателефонував потерпілому з проханням передати йому ще 20 000 грн. для реєстрації у торгах, однак ОСОБА_7 відмовився від купівлі даної квартири, вимагаючи негайно повернути йому кошти. Однак він, після отримання всієї суми коштів від працівників банку, не повернув їх потерпілому, а витратив на власні потреби. Повідомив, що не мав наміру шахрайським способом заволодіти коштами потерпілого, просить кваліфікувати його дії, як заподіяння майнової шкоди, шляхом обману або зловживання довірою.

По епізоду невиконання угоди про примирення між ним та потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 дав показання, що дійсно, згідно вироку суду від 29.07.2014 його було засуджено до покарання у виді позбавлення волі, із застосування іспитового строку, на підставі укладеної угоди про примирення. Умови угоди не виконував, в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та занадто коротким терміном відшкодування завданих збитків. Зазначив, що залишив місце свого проживання, в зв`язку з погрозами на його адресу, хоча мав намір виконати умови угоди.

Не зважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим в інкримінованих йому правопорушеннях, його винність у вчиненні шахрайства щодо потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вчиненими повторно, у великих розмірах, а також в умисному невиконанні засудженим угоди про примирення, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що мав на меті придбати будинок. В 2012 році в одній з газет помітив оголошення про продаж будинку. Зателефонувавши на зазначений номер, поспілкувався з чоловіком, який представився директором агентства нерухомості та повідомив, що в с. Маяки Луцького району продається будинок. Оглянувши разом з обвинуваченим ОСОБА_9 вказане житло, домовились про його купівлю-продаж. У вказаному будинку проживали цигани, однак останній повідомив, що всі питання щодо купівлі будинку вирішувати з тільки ним. Після цього, зокрема, 25.03.2012 він / ОСОБА_12 / передав обвинуваченому грошові кошти в сумі 5000 доларів США в якості завдатку для передачі власникам, про що було укладено відповідний договір, із зазначенням дати переоформлення нерухомості. Крім того оплатив посередницькі послуги ОСОБА_9 , які він оцінив в 1200 грн. В квітні 2012 року додатково передав ОСОБА_9 , для передачі власникам будинку, ще 120 000 грн. в якості завдатку, про що уклали відповідну угоду. В подальшому, дізнався, що ОСОБА_9 передав власникам будинку ( ОСОБА_11 ) лише частину з отриманих грошових коштів, зокрема, 1000 доларів США та 24 000 грн. Зрозумівши реальні наміри обвинуваченого, поставив йому вимогу про повернення переданих коштів, однак останній коштів не повернув, повідомивши, що передав їх в борг своєму знайомому. З метою повернення належних йому коштів звернувся до Ківерцівського районного суду з відповідним цивільним позовом. Після того, як дізнався про систематичні шахрайські дії обвинуваченого, звернувся до правоохоронних органів. Просить задовольнити поданий цивільний позов про відшкодування матеріальних та моральних збитків та призначити покарання на максимальний строк.

Вказані показання також ствердила свідок ОСОБА_11 , зазначивши, що дійсно між нею та обвинуваченим ОСОБА_9 відбулась розмова з приводу продажу будинку, що по АДРЕСА_3 , про що 25.02.2012 було укладено відповідний договір з її матір`ю ОСОБА_10 . Через деякий час приїхав обвинувачений з покупцем / ОСОБА_12 /, який погодився придбати їх будинок. Згодом ОСОБА_9 передав їй 1000 доларів США та 24 000 грн. для оформлення відповідних документів щодо купівлі-продажу житла. В подальшому від потерпілого ОСОБА_12 дізналась, що останній передав ОСОБА_9 для передачі їй в якості завдатку значно більшу суму коштів, а саме, 5000 доларів США та 120000 грн. Оскільки попередньо погодженої суми коштів за продаж їх будинку сплачено не було, тому будинок було продано іншій особі.

З договору доручення №1 від 25.02.2012 вбачається, що між приватним підприємцем, в особі директора представництва агентства нерухомості «Євро-Сервіс» в м. Ківерці ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір про виконання обробки інформації та пошуку варіантів придбання будинку в с. Маяки Луцького району.

Попередньою угодою договором завдатку від 25.03.2012 стверджується погодження умов на передачу ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_6 у власність житлового будинку, що в АДРЕСА_3 , а також передача потерпілим ОСОБА_6 обвинуваченому ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 5000 доларів США, в якості завдатку за придбання вказаного будинку.

З угоди про завдаток від 20.04.2012 вбачається, що потерпілим ОСОБА_6 додатково передано обвинуваченому ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 120 000 грн., в якості завдатку за придбання будинку.

З договору доручення №1 від 25.02.2012 вбачається, що між приватним підприємцем, в особі директора представництва агентства нерухомості «Євро-Сервіс» в м. Ківерці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір про виконання обробки інформації з метою продажу, належного їй будинку, що в АДРЕСА_3 .

Розпискою ОСОБА_11 від 25.04.2012 підтверджується факт отримання останньою від ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 24 000 грн., як доповнення до завдатку за продаж житлового будинку.

При підписанні вказаних фіктивних угод обвинувачений ОСОБА_9 представлявся директором агентства нерухомості «Євро-Сервіс» (м. Ківерці Волинської області), хоча в дійсності там ніколи не працював, що стверджується відповіддю директора ТзОВ «Євро-Сервіс» №1 від 05.02.2014, що зареєстроване в м. Рожище Волинської області.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання, що у 2013 році вирішила придбати квартиру. Сусідка на ім`я ОСОБА_13 , познайомила її з гр. ОСОБА_9 , який займається продажем нерухомості. При зустрічі з останнім домовились про те, що він знайде для них двохкімнатну квартиру, а також посприяє у продажі їхнього житла, про що уклади відповідний договір. В подальшому ними було оглянуто кілька квартир, одна з яких попередньо їм підійшла, зокрема, по АДРЕСА_8 . В зв`язку з цим, в квітні 2013 року передала ОСОБА_9 100 000 грн., в якості завдатку за придбання квартири. Вказані кошти були надані її матір`ю. В подальшому обвинуваченого більше не бачила, кілька разів розмовляла з ним по телефону. Після того як дізналась, що квартира, яку вони мали намір придбати, була продана, ніякого завдатку за квартиру власник від ОСОБА_9 не отримував. Оскільки передані ОСОБА_9 їй повернуті не були, тому звернулась із відповідною заявою у правоохоронні органи. Окрім того, ствердила, що умови угоди про примирення щодо відшкодування коштів обвинуваченим виконано не було. Просила задовольнити цивільний позов про відшкодування завданих збитків та призначити покарання на максимальний строк.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дала аналогічні показання щодо обставин вчинення шахрайський дій відносно неї та її дочки ОСОБА_8 . Ствердила, що дійсно в квітні 2013 року передала ОСОБА_9 в якості завдатку за придбання квартири по АДРЕСА_8 грошові кошти в загальній сумі 100 000 грн. Свої зобов`язання перед ними обвинувачений не виконав, передані йому кошти власникам квартири не передав, а витратив на власні потреби, в зв`язку з чим вони звернулись у правоохоронні органи.

З договору доручення №2 від 08.04.2013 вбачається, що між приватним підприємцем, в особі директора представництва агентства нерухомості «Євро-Сервіс» в м. Ківерці ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладено договір про виконання обробки інформації та пошуку варіантів придбання квартири в районі залізничного вокзалу м. Луцька. Згідно даного договору, а також відповідно до квитанцій прибуткових касових ордерів №2, №5, №6, обвинувачений ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 100 000 грн. в якості авансових внесків на придбання нерухомості.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання, що знає обвинуваченого ОСОБА_9 тривалий час. При зустрічі з останнім дізнався, що той працює директором агентства нерухомості «Євро-Сервіс», яке займається купівлею-продажем нерухомості. Оскільки в той час підшукував собі житло запропонував ОСОБА_9 знайти квартиру для купівлю. Через деякий час обвинувачений запропонував оглянути квартиру, яка перебувала в банківській заставі. Зустрівшись з ОСОБА_9 та представниками «Кредитпромбанк», «Дельта Банку». Після того як оглянули вказану квартиру, узгодили умови її придбання. 20 липня 2013 року він уклав з обвинуваченим договір завдатку та передав останньому грошові кошти в сумі 2700 доларів США та 2400 грн. для участі в прилюдних торгах. Через кілька днів, при зустрічі з обвинуваченим, останній просив передати йому ще 20 000 грн. для за реєстрації у торгах, однак він / ОСОБА_7 / відмовився, оскільки зрозумів, що його обманюють. В зв`язку з чим попросив негайно повернути йому кошти, однак ОСОБА_9 відмовив, повідомивши, що кошти у нього відсутні.

Крім того ствердив, що між ним та обвинуваченим була укладена угода про примирення, однак умови даної угоди виконані не були, тому він звернувся до суду із заявою про скасування вироку. Просив задовольнити цивільний позов про відшкодування завданих збитків. Щодо покарання наполягає на суворому покаранні.

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дав показання, що працює в «Кредитпромбанку» та раніше знайомий з обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_7 . В липні 2013 року до нього звернувся обвинувачений з проханням підшукати квартиру, яка перебуває у банківській заставі та підлягає до реалізації. Оскільки в їхньому банку таких квартир не було, тому він звернувся до свого знайомого ОСОБА_16 , який працював у юридичному відділі ПАТ «Дельта Банк». Останній повідомив, що є квартира по АДРЕСА_9 , яка реалізовується через прилюдні торги. Оглянувши вказану квартиру разом з ОСОБА_16 , обвинуваченим та потерпілим, останній погодився на її придбання. Категорично ствердив, що ніяких грошових коштів від ОСОБА_9 чи ОСОБА_7 він не отримував, про їхні фінансові взаємовідносини йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав показання, що працює в юридичному відділі ПАТ «Дельта Банк». В липні 2013 року до нього звернувся його знайомий ОСОБА_15 , повідомивши, що має покупця на квартиру, яка перебуває в заставі їхнього банку та підлягає реалізації. Домовившись про зустріч вони ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_9 , який представився ріелтором та потерпілий ОСОБА_7 (покупець) оглянули квартиру по АДРЕСА_8 , домовившись про її купівлю останнім. В свою чергу, він / ОСОБА_16 / повідомив ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про вартість житла та умови її придбання. Однак через декілька днів дізнався від обвинуваченого, що ОСОБА_7 відмовився від придбання вказаного житла. Ствердив, що ніяких грошових коштів від ОСОБА_17 , ОСОБА_9 чи ОСОБА_7 він не отримував, про їхні фінансові взаємовідносини йому нічого не відомо.

З попередньої угоди договору завдатку від 20.07.2013 вбачається, що між приватним підприємцем ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір про передачу у власність об`єкту нерухомості, який знаходиться у АДРЕСА_7 .

Згідно даного договору обвинувачений ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2700 доларів США та 2400 грн. в якості завдатку за придбання нерухомості.

Окрім того, згідно ухвали Луцького міськрайонного суду від 24.04.2015, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.07.2014, яким затверджено угоду про примирення у кримінального провадженні №0000171 між потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 скасовано в зв`язку з невиконанням останнім угоди про примирення, на підставі ст. 476 КПК України.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не вчиняв шахрайських дій по відношенню до потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , кожного зокрема, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинені ним кримінальні правопорушення.

Так, згідно рішення Ківерцівського районного суду від 29.10.2012, в порядку цивільного судочинства, з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 стягнуто 279 650 (двісті сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн.

В свою чергу, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , що по вказаному епізоду мали місце виключно цивільно-правові відносини судом до уваги не беруться, оскільки на момент винесення вказаного рішення не було відомо про вчинення останнім шахрайських дій відносно інших осіб, зокрема, щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , при аналогічних обставинах, які звернулись до правоохоронних органів з метою притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_9 у заволодінні чужим майном шляхом обману, зловживання довірою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , кожного зокрема, суд вбачає у його діяннях системність, корисливий умисел, а також наявність судимості за вчинення аналогічного умисного корисливого злочину (ст.190 КК України) при тотожних обставинах /згідно вироку Ківерцівського районного суду від 19.04.2010, який набрав законної сили 25.06.2010/.

Крім того, судом встановлено, що при підписанні фіктивних угод з потерпілими, обвинувачений ОСОБА_9 представлявся директором агентства нерухомості «Євро-Сервіс» (м. Ківерці Волинської області), хоча в дійсності там ніколи не працював, що стверджується відповіддю директора ТзОВ «Євро-Сервіс» №1 від 05.02.2014, що зареєстроване в м. Рожище Волинської області.

Про фіктивність вказаних угод та вчинення ОСОБА_9 шахрайських дій відносно потерпілих свідчить також і те, що згідно даних договорів обвинувачений виступав продавцем майна, зокрема, об`єктів нерухомості, які йому ніколи не належали на праві приватної власності.

Таким чином, вказані обставини свідчать про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, а саме, шахрайських дій, відповідальність за що передбачена ст.190 КК України.

Враховуючи, що показання потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , дані ними безпосередньо в судовому засіданні є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_9 у заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, обману, вчиненими повторно, у великих розмірах, а також в умисному невиконанні засудженим угоди про примирення, кваліфікуючи його дії за ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 389-1 ч.1 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання суд не вбачає.

До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить рецидив злочинів.

ОСОБА_9 має постійне місце проживання та реєстрації, де скарг на його поведінку не надходило, на його утриманні знаходиться одна малолітня дитина, 2003 року народження, однак зважаючи на особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного умисного корисливого злочину, за що відбував реальну міру покарання в місцях позбавлення волі, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, збитки потерпілим не відшкодував, останні, кожен зокрема, наполягають на суворому покаранні обвинуваченого, вчинені злочини, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії, відповідно, невеликої, середньої тяжкості та тяжкого злочинів, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає остаточне покарання, з врахуванням думки потерпілих, в межах санкції ст.ст.190 ч.2, 190 ч.3, 389-1 ч.1 КК України, у виді позбавлення волі.

Разом з тим, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 413 976,48 грн. до задоволення не підлягає, оскільки рішенням Ківерцівського районного суду від 29.10.2012, з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 стягнуто 279 650 (двісті сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн., тобто, загальну суму завданих йому збитків по інкриміновану ОСОБА_9 епізоду. Вказане рішення набрало законної сили 13.11.2012, а виконавчий лист від 14.11.2012 на даний час перебуває на виконанні в Першому відділі ДВС Луцького МУЮ у Волинській області

На підставі ст.ст. 128, 129 КПК України, ст. 1166, 1167 ЦК України цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про відшкодування завданої матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_6 спричинену моральну шкоду 10 000 (десять тисяч) грн. та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

На підставі ст.ст. 128, 129 КПК України, ст. 1166, 1167 ЦК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_8 завдану матеріальну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн. та 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.

На підставі ст.ст. 128, 129 КПК України, ст. 1166, 1167 ЦК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 62 485 (шістдесят дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн. та 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.
Матеріальна шкода судом стягується з врахуванням матеріалів справи, розміру пред`явленого обвинувачення, підтвердження розміру завданої шкоди.
Відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочину протри власності» - вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. А тому, вирішуючи питання щодо задоволення цивільних позовів потерпілих про відшкодування матеріальної шкоди завданої в іноземній валюті (долар США), суд вважає за необхідне стягнути збитки по курсу Національного Банку України на момент розгляду справи, при цьому, не виходячи за межі позовних вимог цивільних позивачів.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував майновий стан обвинуваченого, який вчинив злочини відносно потерпілих, виключно для задоволення своїх власних потреб, а також виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди, відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілих та характеру вимушених змін у їх життєвих стосунках.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,

З А С У Д И В:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 389-1 ч.1 КК України, призначивши покарання:

-за ст.190 ч.2 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ст.190 ч.3 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;

-за ст.389-1 ч.1 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити до відбуття ОСОБА_9 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Строк тримання під вартою рахувати з 09 квітня 2015 року.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_8 завдану матеріальну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн. та 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 62 485 (шістдесят дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн. та 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії даного вироку.

ГОЛОВУЮЧИЙ: