25.11.2015
Справа № 494/1634/15-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.11.2015 м. Березівка
Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
заявник- ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області скаргу ОСОБА_5 на постанову СВ Березівського ВП Комінтернівського відділу ГУ НП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілої від 13.11.2015 року та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
20.11.2015 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову СВ Березівського ВП Комінтернівського відділу ГУ НП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілої від 13.11.2015 року та зобов`язання вчинити певні дії, яка передана канцелярією суду до розгляду слідчому судді 23.11.2015 року
Ухвалою від 23.11.2015 року відкрито провадження за скаргою та призначено судове засідання на 25.11.2015 року.
В судовому засіданні 25.11.2015 року заявник ОСОБА_5 підтримала скаргу з викладених у ній підстав та просила її задовольнити.
Прокурор та слідчий СВ Березівського ВП Комінтернівського відділу ГУ НП в Одеській області заперечували проти задоволення скарги, вважаючи скаргу заявника необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, мотивуючи тим, що слідчий діяла у відповідності до вимог діючого законодавства.
Частиною першою статті 304 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України) передбачено: «Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії».
Статтею 22 КПК України передбачено: «Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом...».
Щодо вимоги скаржника про зобов`язання скасувати постанову слідчої ОСОБА_4 від 13.11.2015 року про відмову у визнанні потерпілою; визнати ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні потерпілою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Частиною першою статті55 КПК України: «Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди».
Частиною другою цієї ж статті визначено: «Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого…».
Відповідно до частини п`ятої ст. 55 КПК України: «За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява зокрема про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді».
Як встановлено вище, постановою слідчого від 13.11.2015 року в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 відмовлено у визнанні її потерпілою з тих підстав, що доказів, які б свідчили про те, що заявником кримінальними правопорушеннями завдано моральної, фізичної або майнової шкоди не надано під час досудового розслідування; відсутня подія та склад кримінального правопорушення, тому підстав для визнання її потерпілою у кримінальному провадженні не вбачається.
Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілою від 13.11.2015 року, слідчий суддя доходить висновку, що слідчим зроблено посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що заявнику було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку слідчий не навів та не послався у постанові, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави дійти такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що заявнику не було завдано шкоди.
Слідчим не повністю наведені підстави, визначені ст. 55 КПК України, які виключають визнання особи потерпілою, мотиви прийняття такого рішення. Зміст вказаної постанови містить лише перелік статей КПК України та їх зміст. Натомість, правового обґрунтування відсутності підстав щодо задоволення клопотання щодо визнання заявника потерпілими, оскаржувана постанова не містить.
Більш того, суд вважає доводи заявника про передчасність встановлення відсутності подій та складу кримінального правопорушення у постанові від 13.11.2015 року обґрунтованими, оскільки вказані обставини дають підстави для закриття кримінального провадження.
Оскільки, постанова слідчого від 13.11.2015 року про відмову у визнанні потерпілою є невмотивованою, не містить належного обгрунтування прийнятого рішення, не зазначено обставин, які передбачені ч.5 ст. 55 КПК України, за наявності яких може бути винесена постанова про відмову у визнанні потерпілим, тому, зазначена постанова підлягає скасуванню.
В свою чергу, вимога щодо зобов`язання слідчого визнати заявника потерпілою задоволенню не підлягає, оскільки, у відповідності до частини п`ятої ст. 40 КПК України, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Вимога ОСОБА_5 щодо визнання дій слідчого неправомірними щодо неналежного проведення досудового розслідування, то в цій частині підстав для задоволення скарги також не вбачається, оскільки ст.307 КПК України передбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчим суддею може бути прийнято ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 303, 307, 309,376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_5 на постанову СВ Березівського ВП Комінтернівського відділу ГУ НП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілої від 13.11.2015 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Постанову слідчого СВ Березівського ВП Комінтернівського відділу ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілої від 13.11.2015 року - скасувати.
В задоволенні іншої частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 30.11.2015 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1