Справа № 216/3642/14-к
1-кп/214/723/15
У Х В А Л А
іменем України
10 листопада 2015 року колегія суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю представника потерпілих ОСОБА_6

за участю захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

за участю обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000869 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст.ст. 27 ч.4, 347 ч.2, 307 ч.3, 263 ч.1 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_10 за ст. 194 ч.2 КК України, суд,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 , в якому він просить повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000869 від 08.08.2013 року.

В своєму клопотанні обвинувачений заперечує проти призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні та вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Просить взяти до уваги, що в зазначеному кримінальному провадженні обвинувальний акт уже складався слідчим та затверджувався прокурором 08.05.2014 року і направлявся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31.03.2015 року зазначений обвинувальний акт було повернуто прокурору. Із вказаною ухвалою суду прокурор не погодився, у зв`язку із чим подав апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року, ухвала Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31.03.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору була частково змінена та виключено із мотивувальної частини ухвали суду відомості про суперечності між фактичними обставинами обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_9 за ст. 263 КК України та положеннями цієї статті закону про кримінальну відповідальність та про неналежне викладення в обвинувальному акті фактичних обставин інкримінованого злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України. В іншій частині ухвала суду залишена без змін. В ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року зазначено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, а відсутність належної конкретизації в обвинувальному акті кримінальних правопорушень, не тільки порушує право обвинуваченого на обізнаність із сутністю пред`явленого обвинувачення, але одночасно унеможливлює справедливий розгляд справи судом. Як зазначено в даній ухвалі, зі змісту обвинувального акту неможливо встановити, з якої підстави заподіяна потерпілій ОСОБА_11 матеріальна шкода визначена, як така, що має особливо великий розмір, що має значення для кваліфікації вчиненого злочину та підлягає доведенню до відома обвинуваченого для забезпечення реалізації його права на захист.

Далі вказує, що положення ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області, прокурор до уваги не взяв.

Зазначає, що в обвинувальному акті затвердженому та підписаному прокурором 03.07.2015 року, в частині обґрунтування обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ст. 27, ч.2 ст. 347 КК України, зазначено, що згідно висновку товарознавчої експертизи № Д21/08/13 від 14.08.2013 року, потерпілій ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду, яка становить 291126 грн. 60 коп., що являється великим розміром на момент скоєння злочину.

Вважає, що такий висновок прокурора є неконкретизованим, оскільки не зазначено із яких міркувань та розрахунків, заподіяна потерпілій ОСОБА_11 матеріальна шкода, визначена як така, що має великий розмір.

Вважає, що посилаючись на висновок товарознавчої експертизи, прокурор вдався до викладення в обвинувальному акті неправдивої інформації, оскільки жодна товарознавча експертиза в ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не проводилася. Підтвердженням даному факту є аркуш №7 обвинувального акту, відповідно до якого зазначено про експертне автотоварознавче дослідження, а не про висновок товарознавчої експертизи за № Д 21/08/13 від 14.08.2013 року.

Вважає, що не проведення судової товарознавчої експертизи, свідчить про порушення ст. 242 КПК України, відповідно до якої, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта, зокрема, для визначення розміру матеріальних збитків.

Апеляційний суд Дніпропетровської області в своїй ухвалі від 19.05.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору зазначив, що є обґрунтованим посилання суду на неконкретність та суперечливість обвинувачення в частині шкоди, що була заподіяна злочином, передбаченим ч. 2 ст. 347 КК України, зважаючи на те, що згідно обвинувального акту матеріальна шкода у розмірі 291126,60 грн. була заподіяна ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без конкретизації у яких частках кожному, та в чому полягає матеріальна шкода, заподіяна ОСОБА_12 , що не є власником пошкодженого транспортного засобу.

Зазначений недолік обвинувального акту прокурором усунено і не було. Як вбачається із аркушу №7 обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що кримінальним правопорушенням спричинено майнову шкоду потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на загальну суму 291126,60 грн., позов про відшкодування якої не заявлений. Наполягає, що в цій частині обвинувальний акт так і залишився некоректним та суперечливим, без конкретизації в яких частках та в чому полягає майнова шкода, заподіяна кожному із потерпілих, із врахуванням того, що ОСОБА_12 не є власником транспортного засобу.

Просить суд також врахувати наступне. На аркуші №2 обвинувального акту зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено потерпілим ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. На аркуші №7 обвинувального акту також зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

В той же час, ні йому, як обвинуваченому, ні його захиснику жодні позовні заяви ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн., ніколи ніким не вручалися.

Таким чином, в порушення п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України , прокурором не долучено до обвинувального акту розписки про отримання копії цивільного позову підозрюваним.

Вважає, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору у зв`язку із тим, що зазначене процесуальне рішення було прийняте поза строками досудового розслідування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка розпочинається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або вихованого характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Таким чином, законодавець чітко визначив, що однією із форм завершення досудового розслідування, відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 КПК України та параграфу 1 глави 24 ст. 283 КПК України, є звернення до суду із обвинувальним актом. Саме тому, складання, затвердження та направлення до суду обвинувального акту, повинні відбуватися на стадії досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Відповідно до ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено, зокрема, протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального злочину. Відповідно до ч.2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку передбаченому параграфом 4 гл. 24 КПК України. При цьому, загальний строк досудового розслідування не може перевищувати, зокрема дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину. Відповідно до п. 2 ч.2 ст.294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину неможливо закінчити у строк, зазначений у п.2 ч 1 ст. 219 КПК України, він може бути продовжений в межах строків, встановлених п.2 та 3 ч.2 ст. 219 КПК України, зокрема до шести місяців прокурором Автономної Республіки Крим, прокурорами областей, м. Києва і Севастополя чи прирівняними до них прокурорами або їх заступниками, і до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором України чи його заступниками.

Як вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування, повідомлення про підозру ОСОБА_9 було оголошено 07.11.2013 року. У зв`язку із цим, строк досудового розслідування закінчувався 07.01.2014 року. 25.12.2014 року строк досудового розслідування було продовжено до 4-х місяців, а саме до 07.03.2014 року. 05.03.2014 року, заступником прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_13 , строк досудового розслідування було продовжено до 6-ти місяців - до 07.05.2015 року.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування жодних постанов про продовження строку досудового розслідування до 12 місяців, винесених Генеральним прокурором України чи його заступниками, немає.

Перший раз обвинувальний акт в зазначеному кримінальному провадженні був затверджений та направлений прокурором до суду 08.05.2015 року. Вважає, що строків, в межах яких можна було здійснювати досудове розслідування, у органів слідства не залишилося та вони ніким не продовжувалися.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31.03.2015 року обвинувальний акт було повернуто прокурору. Враховуючи, що зазначена ухвала суду була оскаржена в апеляційному порядку прокурором, а відтак не набрала законної сили одразу, то 19.05.2015 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області в частині повернення обвинувального акту прокурору, рішення суду першої інстанції залишилося без змін, та таким чином, набрало законної сили 19.05.2015 року. Незважаючи на це, обвинувальний акт не було складено та затверджено прокурором 19.05.2015 року, а тільки 03.07.2015 року, поза межами строків досудового розслідування, без їх продовження в порядку встановленому законом.

Наполягає, що обвинувальний акт складений та затверджений прокурором 03.07.2015 року не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і повинен бути складений в строки, передбачені ст.219 КПК України. Вважає, що отримавши кримінальне провадження прокурор та орган досудового розслідування повинні були вирішити питання щодо продовження строку досудового розслідування у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України, і тільки після цього проводити відповідні процесуальні дії та приймати процесуальні рішення, в тому числі затверджувати обвинувальний акт, вручати його підозрюваним та захисникам та здійснювати направлення до суду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 підтримав своє клопотання. Крім того зазначив, що цивільних позовів не отримував. В клопотанні помилково вказав, що перший обвинувальний акт був затверджений та направлений прокурором до суду 8 травня 2015 року, насправді це було 8 травня 2014 року.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала клопотання. Крім того зазначила, що їй, як стороні захисту, перед складання обвинувального акту матеріали відкрити не були, чим порушено право на захист.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечує проти повернення обвинувального акту прокурор.

Захисник ОСОБА_8 заперечує проти повернення обвинувального акту.

Прокурор заперечує проти повернення обвинувального акту. Крім того, зазначив, що матеріали досудового розслідування захиснику ОСОБА_7 , не відкривав. В матеріалах провадження розписок про вручення цивільного позову, не мається. Вважає, що після повернення обвинувального акту досудове розслідування по даній справ не мало місця. Вважає, що прокурор, який склав обвинувальний акт, повинен цей акт затвердити.

Представник потерпілих клопотання не підтримав та пояснив, що по даній справі експертиза з визначення розміру матеріальної шкоди не проводилася, але цю експертизу можливо провести під час судового розгляду. Цивільні позови вручав він особисто.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам діючого КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Відповідно до обвинувального акту дії обвинуваченого ОСОБА_9 , пов`язані з умисним знищенням майна, кваліфіковані за ст.ст. 27 ч.4, 347 ч.3 КК України за ознаками підбурювання до умисного пошкодження майна, що належить працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, шляхом підпалу.

Потерпілими за злочином, передбаченим ст. 347 ч.3 КК України, є працівники правоохоронних органів чи їх близькі родичі. При кваліфікації дій ОСОБА_9 , пов`язаних з умисним знищенням майна, висновки про те, хто саме є потерпілим викладені альтернативно, а саме зазначено, що ОСОБА_9 підбурював до знищення майна «працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів». На переконання суду, таке нечітке, альтернативне визначення потерпілого, порушує право обвинуваченого на захист.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ст.194 ч.2 КК України за ознаками умисного знищення майна, вчиненого шляхом підпалу, що заподіяло майнову шкоду в великих розмірах.

В порушення вимог ст.ст. 91, 291 КПК України, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.27 ч.4, 347 ч.2 КК України, є суперечливими. Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_9 вирішив знищити шляхом підпалу автомобіль «Шкода» та підбурив ОСОБА_10 , керував підготовкою умисного знищення майна працівника правоохоронного органу ОСОБА_12 , шляхом підпалу. Разом з тим, в обвинувальному акті зазначено, що вказаний автомобіль є власністю ОСОБА_11 . Такі самі суперечності допущені при викладені фактичних обставин вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 ч.2 КК України. Оскільки, відповідно до ст.42 ч.3 п.1 КПК України, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, суд приходить до переконання, що суперечність викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.27 ч.4, 347 ч.2 КК України та ст.194 ч.2 КК України, порушує право обвинувачених на захист, як необізнаних в суті пред`явленого обвинувачення, та унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Також, в обвинувальному акті не зазначено підстав, з яких заподіяна потерплій ОСОБА_11 матеріальна шкода визначена такою, що має великий розмір. Суд вважає, що дана обставина також порушує право обвинувачених на обізнаність із сутністю пред`явленого обвинувачення, порушує право на захист та унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Крім того, відповідно до викладених у обвинувальному акті обставин вчинення правопорушень, пов`язаних із знищенням майна, розмір матеріальної шкоди, завданої знищенням автомобіля «Шкода», встановлений висновком товарознавчої експертизи. В той же час, на аркуші №7 обвинувального акту вказано, що по справі проведено атотоварознавче дослідження, з пояснень представника потерпілих також вбачається, що судова експертиза з визначення розміру матеріальної шкоди, не проводилася. Таким чином, в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, не відповідає дійсності, чим порушені вимоги ст. 291 КПК України.
Відповідно до обвинувального акту дії обвинуваченого ОСОБА_9 , пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин, кваліфіковані за ст. 307 ч.3 КК України за ознаками незаконного придбання, зберігання, перевезення психотропних речовин, в особливо великих розмірах, з метою збуту.

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
В порушення вимог ст.ст. 91, 291 КПК України, в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.3 КК України, а саме не зазначено в який час, в якому місці, в якій спосіб ОСОБА_9 придбав психотропні речовини; не зазначено, коли саме обвинувачений перевозив психотропні речовини.
Оскільки, відповідно до ст.42 ч.3 п.1 КПК України, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, суд приходить до переконання, що відсутність належної конкретизації в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.3 КК України, порушує право обвинуваченого на обізнаність із сутністю пред`явленого обвинувачення, порушує право на захист та унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до обвинувального акту дії обвинуваченого ОСОБА_9 , пов`язані з незаконним поводженням з бойовими припасами, кваліфіковані за ст. 263 ч.1 КК України за ознаками незаконного носіння, зберігання, придбання боєприпасів.

В порушення вимог ст.ст. 91, 291 КПК України, в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, а саме не зазначено в який час, в якому місці, в якій спосіб ОСОБА_9 придбав боєприпаси; не зазначено коли саме обвинувачений носив ці боєприпаси.
Оскільки, відповідно до ст.42 ч.3 п.1 КПК України, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, суд приходить до переконання, що відсутність належної конкретизації в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України, порушує право обвинуваченого на обізнаність із суттю пред`явленого обвинувачення, порушує право на захист, унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Крім того, в порушення вимог ст. 291 КПК України до обвинувального акту не додана копія цивільного позову та розписка про отримання обвинуваченим цивільного позову.

Також у судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування було допущено порушення вимог ст.290 КПК України, згідно яких, прокурор або слідчий за його дорученням, зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, так як доступ до матеріалів досудового розслідування захиснику ОСОБА_7 не був наданий. На переконання суду ця обставина порушує право обвинуваченого на захист, а тому унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Суд вважає, що при складанні обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, були порушені також наступні вимоги КПК України. Так, відповідно до ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено, зокрема, протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального злочину. Відповідно до ч.2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку передбаченому параграфом 4 гл. 24 КПК України. При цьому, загальний строк досудового розслідування, не може перевищувати, зокрема, дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину. Відповідно до п. 2 ч.2 ст.294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину неможливо закінчити у строк, зазначений у п.2 ч 1 ст. 219 КПК України, він може бути продовжений в межах строків, встановлених п.2 та 3 ч.2 ст. 219 КПК України, зокрема до шести місяців прокурором Автономної Республіки Крим, прокурорами областей, м. Києва і Севастополя чи прирівняними до них прокурорами або їх заступниками, і до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором України чи його заступниками. Як вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування, повідомлення про підозру ОСОБА_9 було оголошено 7 грудня 2013 року, тому строк досудового розслідування закінчувався 7 лютого 2014 року. 25 грудня 2014 року строк досудового розслідування було продовжено до 4-х місяців, а саме до 7 березня 2014 року. 5 березня 2014 року заступником прокурора Дніпропетровської області строк досудового розслідування було продовжено до 6-ти місяців - до 7 травня 2014 року. Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні був затверджений та направлений прокурором до суду 8 травня 2014 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 березня 2015 року обвинувальний акт було повернуто прокурору. 19 травня 2015 року, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, в частині повернення обвинувального акту прокурору, рішення суду першої інстанції залишилося без змін.

Відповідно до вимог ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Згідно вимог ст. 283 КПК, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, складається цей акт на стадії досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що починаючи з 19 травня 2015 року по даній справі здійснювалося досудове розслідування, строк досудового розслідування продовжений не був і у прокурора, станом на 3 липня 2015 року, не було повноважень для складання обвинувального акту.

Як встановлено у підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню складений прокурором ОСОБА_5 . Суд приходить до переконання, що прокурор ОСОБА_5 не мав підстав затверджувати складений ним же обвинувальний акт, оскільки положення ст.291 КПК України стосовно затвердження обвинувального акту прокурором, спрямовані на контроль за правильністю та обґрунтованістю складання цього процесуального документа слідчим. Тому, при складанні обвинувального акту прокурором, не мається необхідності в здійснені такого контролю шляхом затвердження цього акту. Таким чином, затверджуючи обвинувальний акт, прокурор ОСОБА_5 порушив вимоги ст. 291 КПК України.

Крім того, відповідно до ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Дана норма КПК України не містить вимог наводити в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення, які не встановлені. В порушення вказаних вимог, прокурор зазначив в обвинувальному акті, що обставини придбання ОСОБА_9 психотропних речовин, бойових припасів, не були встановлені.

Суд приходить до переконання, що зазначені вище порушення вимог КПК України у своїй сукупності є суттєвими, такими що порушують право обвинувачених на захист, перешкоджають справедливому розгляду справи судом, а тому вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст. 91, 110, 219, 283, 290, 291, 315-317, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт з додатками, складений по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000869 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст.ст. 27 ч.4, 347 ч.2, 307 ч.3, 263 ч.1 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_10 за ст. 194 ч.2 КК України - повернути прокурору Дніпропетровської області.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3