11-кп/775/209/13(м)
263/551/13- к

А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д Д О Н Е Ц Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні 20 грудня 2013 року в місті Маріуполі кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 9 жовтня 2013 року.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 9 жовтня 2013 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин
України, не працюючий, судимий 6 червня 2012 року Жовтневим
районним судом міста Маріуполя за частиною 2 статті 121 КК
України до 7 років позбавлення волі, проживаючий

засуджений за частиною 1 статті 185 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання призначеного покарання до покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 6 червня 2012 року остаточно призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
Вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 в період часу з 7 червня 2012 року по 13 червня 2012 року у денний час, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в яку потрапив шляхом вільного доступу, таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_7 золоті прикраси, заподіявши їй матеріальну шкоду на суму 16 425 гривень.
Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_9
Категорія 185 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить виправдати його за частиною 1 статті 185 КК України або застосувати положення частини 4 статті 70 КК України.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_6 посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції. Вважає, що під час судового розгляду кримінального провадження не були усунені протиріччя в поясненнях свідків і не проаналізовані належним чином.

За його твердженнями потерпіла його обмовляє, оскільки вона не бажала, щоб він сумісно проживав з її дочкою, тому ставилася до нього неприязно.
Заслухавши доповідача, пояснення і останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення потерпілої і міркування прокурора про безпідставність апеляційних вимог і законність вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції відповідно до положень статей 94 та 370 КПК України в межах можливого достатньо повно, всебічно та об`єктивно з`ясував всі обставини кримінального правопорушення, безпосередньо в ході судового слідства дослідив кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, проаналізував їх і, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальним законом та доведеність його вини, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи свій висновок, суд першої інстанції, насамперед, виходив з показань потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила про те, що обвинувачений ОСОБА_6 періодично співмешкав з її дочкою в її квартирі, надалі бував в ній, а 13 червня 2012 року вона виявила пропажу золотих виробів.
Суд першої інстанції, покладаючи в основу обвинувального вироку показання потерпілої ОСОБА_7 , не піддав їх сумніву
Не викликали сумніву у суду першої інстанції і показання, допитаних в ході судового розгляду кримінального провадження, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших, які дали показання про те, що в один із днів 2012 року обвинувачений запропонував закласти у ломбард золоті вироби.
Зокрема, свідок ОСОБА_11 пояснив, що в один із днів 2012 року до нього прийшов ОСОБА_6 та попросив вийти з паспортом. Потім вони поїхали до ломбарду, який знаходиться на площі Кірова, ОСОБА_6 дав йому золоті вироби у кількості приблизно 6-7 штук, і він заклав їх на свій паспорт на суму 2500 гривень, а отримані гроші забрав ОСОБА_6 .

Обґрунтовано поклав суд в основу обвинувального вироку і квитанції № 00008676 та 00008677 відповідно до яких, 12 червня 2012 року від ОСОБА_11 в ломбард були прийняті золоті вироби: ланцюг, каблучка, сережки, каблучка, сережки з каменем та хрестик.
Дослідивши в ході судового розгляду ці та інші докази кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про їх узгодженість з підтвердженням у своїй сукупності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, що тягне кримінальну відповідальність за частиною 1 статті 185 КК України.
На думку колегії суддів такий висновок суду першої інстанції є правильним.
Встановивши правильно фактичні обставини кримінального правопорушення, дослідивши і, оцінивши докази, надані сторонами кримінального провадження, суд першої інстанції виклав у вироку свої міркування з приводу їх достатності і допустимості, достатньо мотивувавши своє рішення.
Апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпіла його обмовляє, оскільки неприязно до нього відноситься, є його припущеннями і будь-якими доказами не підтверджуються.
Що стосується призначеного судом першої інстанції кримінального покарання, то в цій частині апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид і розмір кримінального покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком, характеризується позитивно.
Призначаючи остаточне покарання суд першої інстанції правильно застосував вимоги частини 1 статті 71 КК України та призначив покарання шляхом повного приєднання покарання за даним вироком, до покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 6 червня 2012 року, оскільки злочин передбачений частиною 1 статті 185 КК України обвинувачений ОСОБА_6 , скоїв знаходячись на підписці про невиїзд на наступний день після проголошення попереднього вироку.
Тому підстав для застосування положень частини 4 статті 70 КК України, про що ставить питання в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , колегія суддів не знаходить.
Вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, неправильне застосування кримінального закону або порушення вимог кримінального процесуального закону при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлені.
Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 9 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Запобіжний захід залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3