Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 04 грудня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

За вироком суду, ОСОБА_4 19 листопада 2014 року приблизно о 16.00 год. у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, експлуатація якого заборонена, рухаючись автодорогою сполученням «Родниківка-Іванівка» від села Родниківка у напрямку до села Іванівка Уманського району Черкаської області, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1 та 31.4.1 а) Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, унаслідок чого виїхав на праве узбіччя та наїхав на дерево.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про безпідставне застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК є необґрунтованими.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі взяв до увагихарактер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
На підставі цих даних у їх сукупності, а також з урахуванням думки потерпілих, районний суд призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення останнього без реального його відбування та застосував до нього положення ст. 75 КК.
Крім того, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, стверджуючи про правильність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, надав обґрунтовані відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, які аналогічні доводам його касаційної скарги.
При цьому, судом апеляційної інстанції зважено також на неналежну поведінку загиблого в автомобілі, що вплинуло на факт виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що ОСОБА_4 суттєво відшкодував завдану шкоду та вживає активних заходів для її повного відшкодування, має на утриманні матір похилого віку.
Свій висновок суд апеляційної інстанції переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Таким чином, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Покарання, призначене ОСОБА_4 із застосуванням ст. 75 КК, відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Відмовити прокурору у кримінальному провадженні у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3