Справа № 1-875/2010
ВИРОК

ІМЕНЕМ У К Р АІНИ

02 вересня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Метелешко О.В.

при секретарях Паєті О.В., Попович О.В.,

за участю прокурора Довбищука А.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_3, не заміжньої, не працюючої, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше судимої 16 квітня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 198 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_3, не заміжньої, не працюючої, не зареєстрованої, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, раніше не судимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_1 25.12.2009 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись біля залу ігрових автоматів, розташованого по вул. Новаторів в м. Києві з метою повторного, відкритого викрадення чужого майна вступила в попередню змову з ОСОБА_2 та у подальшому, розподіливши між собою злочинні дії, стали наздоганяти ОСОБА_3 Знаходячись біля будинку № 2-А по вул. Новаторів в м. Києві, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наздогнали ОСОБА_3, де ОСОБА_1 нанесла їй ногою один удар в область ноги, від даного удару ОСОБА_3 впала на землю та стала утримувати при собі жіночу сумочку. Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров'я потерпілого. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підійшли до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 почала наносити їй безліч ударів руками та ногами в область тулуба, а ОСОБА_2 у цей момент знаходилася поруч та спостерігала за навколишньою обстановкою з метою попередження про небезпеку.

ОСОБА_3 побоюючись фізичної розправи з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_2, намагалася їх заспокоїти, але ОСОБА_1 не реагувала та продовжувала наносити удари і в цей момент ОСОБА_2 підійшла до ОСОБА_3 та відкрито викрала її особисте майно, а саме:

-сумку чорного кольору, вартістю 200 гривень,

-гроші в сумі 7200 гривень.

-фотоапарат марки «Canon ixus», вартістю 950 гривень,

-2 картки на придбання парфумерії в мережах магазинів «Brocard», вартістю 200 гривень кожна, а всього на загальну суму 400 гривень,

-гаманець темного кольору, вартістю 70 гривень,

-гроші в сумі 2 долари США, що по курсу Національного банку України становить 15 гривень 40 копійок,

-гребінець жіночий пластмасовий, матеріальної цінності не представляє,

-дисконтні картки різних магазинів, матеріальної цінності не представляють,

-паспорт громадянина України на імя ОСОБА_3, матеріальної цінності не представляє,

- ідентифікаційний код платника податків на імя ОСОБА_3, матеріальної цінності не представляє,

-перепустки на роботу в кількості 2 шт, матеріальної цінності не представляють,

-флакон парфум «Versace», обємом 120 мл., вартістю 450 гривень,

-косметичка, в якій знаходилися засоби косметичного догляду та особистої гігієни, матеріальної цінності не представляють,

-блокнот-тижневик жовтого кольору з особистими записами, матеріальної цінності не представляє,

-ключі від квартири та домофону, матеріальної цінності не представляє, а всього ОСОБА_1 та ОСОБА_2 викрали майна на загальну суму 9 085,40 гривень, чим заподіяли матеріальної шкоди потерпілій. Після скоєння злочину, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з місця скоєння злочину зникли , а викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Допитана у судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 вину визнала повністю та пояснила, що 25 грудня 2009 року зустріла ОСОБА_4, вони спілкувалися, потім побачили потерпілу і запропонувала останню пограбувати. ОСОБА_1 пояснила, що вона дійсно наносила удари потерпілій, зазначила, що все, що написано в обвинувальному висновку повністю визнає. Кається у скоєному.

Допитана у судовому засіданні підсудна ОСОБА_2 вину визнала повністю та пояснила, що 25 грудня 2009 року знаходилася біля ігрових автоматів зі своїм молодим чоловіком, до них підійшла ОСОБА_1 Молодий чоловік дав ОСОБА_1 50 грн. та попросив розміняти. На той час по вулиці йшла потерпіла, до якої підійшла ОСОБА_1 та попросила розміняти гроші, на що потерпіла відмовила. ОСОБА_1 повернувшись до ОСОБА_2 повідомила, що потерпіла була в стані алкогольного спяніння. ОСОБА_1 запропонувала пограбувати потерпілу, сказавши, що все буде робити сама, а ОСОБА_2 буде спостерігати за тим, щоб ніхто цього не побачив, на що остання погодилася. Вони підійшли до потерпілої, ОСОБА_1 повалила останню на асфальт, наносила удари, відібрала у неї сумочку та кинула ОСОБА_2, яка забрала дану сумочку і вони пішли. Щиро кається у скоєному.

Покази підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудними змісту обставин злочину, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 299 КПК України, обмеживши в судовому засіданні за згодою учасників процесу обсяг дослідження доказів допитом підсудних, які повністю визнали себе винними у вчиненні злочину, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, розяснивши при цьому учасникам процесу, що в такому випадку, вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_2 у тому, що в її діях має місце відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоровя потерпілого, за попередньою змовою групою осіб доведена, і тому кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні підсудній ОСОБА_2 виду та міри покарання, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу підсудної, яка під наглядом у лікаря- психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 151-153), не працюючої, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючою обставиною щире каяття підсудної у вчиненому злочині.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_2 злочину, вищезазначених даних про її особу, конкретних обставин справи, обставину, яка помякшує та обтяжує покарання підсудної, суд вважає, що її перевиховання та виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав, для застосування до підсудної ст. 75 КК України, але при цьому суд вважає за доцільне призначити їй покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

Вина ОСОБА_1 у тому, що в її діях має місце відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоровя потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, доведена і тому суд кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи вид та міру покарання ОСОБА_1, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудної, яка під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 161-162), не працює, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 163), раніше судимої.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючою обставиною щире каяття підсудної у вчиненому злочині.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 скоїла даний злочин до постановления вироку 16 квітня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, тому до покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів слід зарахувати, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, покарання невідбуте за попереднім вироком.

Але, згідно з вимогами п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (Пункт 23 доповнено абзацом другим згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 6 листопада 2009 р.), коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, вищезазначених даних про її особу, конкретних обставин справи, обставину, яка помякшує та обтяжує покарання підсудної, суд вважає, що її перевиховання та виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав, для застосування до підсудної ст. 75 КК України, але при цьому суд вважає за доцільне призначити їй покарання ближче до мінімального розміру, передбаченого санкцією статті.

Отже, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2010 рок, яким ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186, ст. 198 КК України засуджено на підставі ст. 70 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_5С. про відшкодування матеріальної у сумі 9 085,40 гривень задовольнити в повному обсязі.

Речові докази у справі,- а саме: паспорт громадянина України НЕ 419130 на ім'я ОСОБА_6, посвідчення СП «Оптіма Фарм» № 578 на імя ОСОБА_3, що були вилучені під час проведення обшуку у громадянки ОСОБА_7 у АДРЕСА_1, та передані на зберігання їх власнику ОСОБА_3. залишити у її власності.

Судові витрати у справі не понесені.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2010 рок, яким ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186, ст. 198 КК України засуджено на підставі ст. 70 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 обчислювати з 07 травня 2010 року.

Запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державного департамент)' України з питань виконання покарань залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з 07 травня2010 року.

Запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державного департаменту України з питань виконання покарань - залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 4 542 грн. 70 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 4 542 грн. 70 коп.

матеріальної шкоди.

Речові докази у справі, а саме: паспорт громадянина України НЕ 419130 на імя ОСОБА_6, посвідчення СП «Оптіма Фарм» № 578 на імя ОСОБА_3, що були вилучені під час проведення обшуку у громадянки ОСОБА_7 у АДРЕСА_1, та передані на зберігання їх власнику ОСОБА_3, залишити у її власності;

Судові витрати у справі не понесені,

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Суддя: