Ухвала
іменем україни
18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
законних представників
н/л засуджених ОСОБА_9
і ОСОБА_10 ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_13 в інтересах засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_10 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 серпня 2014 року.
Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2013 року

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено

за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_14 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та на нього покладені обов`язки згідно пунктів 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Знаменськ, Астраханської області, Російської Федерації, який мешкає у АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,
засуджено
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та на нього покладені обов`язки згідно пунктів 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Озаринці, Могилів Подільського району, жителя АДРЕСА_3 , такого, що не має судимості,
засуджено
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та на нього покладені обов`язки згідно пунктів 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 26 серпня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині призначеного їм покарання скасовано.

ОСОБА_14 засуджено:
за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років;
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_14 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_9 засуджено:
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_10 засуджено:
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
В іншій частині вирок районного суду залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_14 , за встановлених судом обставин, 06 березня 2013 року, о 21.00 год., неподалік будинку АДРЕСА_4 здійснив напад на потерпілу ОСОБА_15 , завдавши їй тілесні ушкодження легкого та середнього ступеня тяжкості, після чого відкрито заволодів її сумкою з особистими документи на ім`я ОСОБА_15 та майном на загальну суму 1127 грн.
14 березня 2013 року, о 20.00 год. на вул. Пушкіна у м. Тульчині, ОСОБА_14 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за встановлених судом обставин, з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, безпричинно нанесли численні удари ногами в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_16 , який йшов в зустрічному напрямку. Коли потерпілий після нанесеного ОСОБА_17 удару ногою, той впав на землю, а вони продовжили його побиття. У результаті сумісних дій засуджених потерпілому були спричинені тілесні ушкодження легкого та середнього ступеня тяжкості.
Цього ж дня, о 23.00 год., вони ж, діючи за попередньою змовою за встановлених судом обставин згідно розподіленими між собою ролями біля розташованого у м. Тульчині магазину «Оазис», з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинили розбійний напад на потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , заволоділи їх майном: ОСОБА_14 сумкою із грошовими кошти та особистими речами, що належали потерпілій ОСОБА_18 , на загальну суму 297 грн, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сумкою, у якій знаходились грошові кошти, банківська картка, ювелірні вироби та особисті речі потерпілої ОСОБА_19 на загальну суму 8033,35 грн.
Внаслідок розбійного нападу потерпілі отримали легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
У касаційних скаргах:
захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_14 просить змінити вирок апеляційного суду та застосувати статті 69, 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що апеляційний суд при постановленні вироку не врахував обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і відшкодування завданих збитків всім потерпілим;
захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_10 просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що він не був повідомлений належним чином про відкриття апеляційного провадження, що позбавило його можливості подати заперечення на апеляційну скаргу прокурора і порушило право на захист. Вказує також, що захисник ОСОБА_20 , який представляв інтереси ОСОБА_10 не мав на те відповідних повноважень, а судовий розгляд проводився без потерпілих, позицію яких при призначенні ОСОБА_10 покарання не врахував. Зазначає, що призначене засудженому покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості;
захисник ОСОБА_13 в інтересах засуджених ОСОБА_14 та ОСОБА_9 просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що скасування вироком апеляційного суду призначене районним судом покарання немотивоване. Крім того, апеляційний суд не врахував думку потерпілих, внаслідок чого призначив необґрунтоване покарання яке є надто суворим і просить застосувати ст. 69 КК України;
захисник ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та сам за суджений, скарги яких є аналогічні за змістом та вимогами вказують, що апеляційний суд не взяв до уваги всі обставини, які пом`якшують призначення покарання в результаті чого постановив незаконний вирок. Просять пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання скасувати його та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції;
Заслухавши доповідача, доводи захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_21 на підтримку поданих ними в інтересах засуджених касаційних скарг з підстав, викладених у них, а також зауваження захисника ОСОБА_6 стосовно правильності кваліфікації дій ОСОБА_9 за ст. 122 і 187 КК України, який стверджував, що той не може нести відповідальність за цими законами, оскільки потерпілих не бив; законних представників неповнолітніх ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які просили пом`якшити призначене їм покарання,визначивши його таким, яке не пов`язане з позбавленням волі; аналогічні доводи засудженого ОСОБА_9 , заперечення прокурора, який наголошував на безпідставності поданих касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів, виходячи з положень 433 КПК України вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Як видно з матеріалів провадження, суд дослідив ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у ньому, а зібрані докази, і зокрема, показання засуджених, які свою вину визнавали повністю, давали детальні пояснення стосовно обставин вчинення ними злочинів, показання потерпілих і свідків та висновок судово-медичної експертизи про локалізацію, характер і механізм утворення у них тілесних ушкоджень та інші об`єктивні докази, які належним чином оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Відповідно до встановлених фактичних обставин суд застосував кримінальний закон і кваліфікував дії: ОСОБА_14 - за ч. 1, 2 ст. 187, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 - за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 - за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України.
При цьому слід зазначити, що суд касаційної інстанції в межах своїх повноважень виходить із тих фактичних обставин, що встановлені судами першої й апеляційної інстанції, як це передбачено ст. 438 КПК України.
Колегія суддів вважає, що наведені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 доводи стосовно істотних порушень апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону як при апеляційному розгляді так і під час ухвалення вироку, безпідставні.
Зокрема, перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційний розгляд відбувся з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За наслідками звернення з апеляційною скаргою прокурора на вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ухвалою судді апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2014 року відкрито апеляційне провадження, про що засудженим та ї законним представникам(рекомендованим листом), а також іншим учасникам провадження були надіслані відповідні повідомлення, а також копії касаційної скарги прокурора. Це повідомлення засуджений ОСОБА_10 отримав 21 лютого 2014 року (т. 4 ас.7), а з урахуванням того, що апеляційний розгляд було призначено на 25 березня 2014 року, а потім перенесено на 06 травня 2014 року через хворобу захисника ОСОБА_22 (т. 4 ас. 4, 11), засуджений, його представники та захисник мали достатньо часу для підготовки до судового розгляду.
Неявка потерпілих у судове засідання, за умови, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду цього провадження у апеляційному суді (а ці положення процесуального закону апеляційним судом дотримані), не є порушенням права засуджених на захист.
Постановою слідчого від 22 березня 2013 року (т. 1 ас. 148) для захисту інтересів ОСОБА_10 залучено кваліфікованого адвоката ОСОБА_20 . Цей захисник представляв інтереси неповнолітнього ОСОБА_10 протягом всього досудового та судового слідства, в тому числі і в суді апеляційної інстанції (т. 4 ас.20). З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що право засудженого ОСОБА_10 на захист в суді апеляційної інстанції було забезпечено у повному обсязі.
Водночас слід зазначити, що, скасовуючи вирок суду першої інстанції стосовно усіх засуджених та стверджуючи при цьому, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України при призначенні всім засудженим покарання за ч. 2 ст. 187 КК України та мотивуючи розмір покарання за цей злочин, апеляційний суд поставив під сумнів пом`якшуючи покарання обставини, зокрема щире каяття засуджених у вчиненому та добровільність відшкодування завданих злочинами збитків потерпілим.
Наведені апеляційним судом доводи про неможливість визнання їх такими, колегія суддів вважає непереконливими.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, засуджені свою вину у вчиненому визнавали повністю, давали детальні пояснення про обставини вчинених ним злочинів, і добровільність такої поведінки засуджених ставити під сумнів підстав нема.
На стадії досудового слідства потерпілим було відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду (т. 3 ас.15-24) і цивільні позови ними не заявлялись.
А тому ці обставини колегія суддів вважає такими, що пом`якшують покарання.
Засуджені раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, злочини вчинили у неповнолітньому віці, за місцем навчання та проживання характеризувались позитивно,
Наведені обставини за відсутності обтяжуючих покарання обставин в своїй сукупності дають підстави для застосування до засуджених положення ст. 69 КК України й призначити їм покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, нижче від найнижчої межі санкції частини даної статті.
Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кожним із засуджених злочинів, обставини їх вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, думку потерпілих, колегія суддів вважає, що остаточне покарання засудженим має бути визначено у виді реального позбавлення волі.
У зв`язку із цим доводи касаційних скарг про можливість пом`якшення покарання ОСОБА_14 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 434-436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_13 в інтересах засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 серпня 2014 року стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити.
Із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити призначене за ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_14 покарання до 5 років позбавлення волі.
Вважати засудженим ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 187 КК України до покарання, призначеного судом:
за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років;

за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_14 визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити призначене за ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_9 покарання до 5 років позбавлення волі.
Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання, призначеного судом:
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_9 визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити призначене за ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_10 покарання до 5 років позбавлення волі.
Вважати засудженим ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України до покарання, призначеного судом:
за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_10 визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
У іншій частині цей вирок залишити без змін.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3