АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження відносно -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Буштино Закарпатської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.02.2013 року за ч.2 ст. 307 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі
__________________________
Справа: 11-кп/796/739/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.02.2013 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, під час іспитового строку встановленого вирокомТячівського районного суду Закарпатської області від 12.02.2013 рокупри звільненні останнього від відбування покарання з випробуванням, знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 08.06.2014 приблизно о 00:35 год., знаходячись по вул. Льва Толстого, 65 в м. Києві помітивши раніше невідому йому ОСОБА_9 , яка тримала в руці жіночу сумку та планшет «Самсунг Галаксі Ноут», вирішив відкрито викрасти чуже майно.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_9 та обхопивши її своїми руками за плечі, тим самим застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої, вирвав з її рук планшет «Самсунг Галаксі Ноут» вартістю 5000 гривень в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 20 гривень на рахунку якої гроші були відсутні та карта пам`яті ємністю 4 Гб вартістю 100 гривень.
Продовжуючи свої злочинні дії направленні на подальше викрадення належного ОСОБА_9 майна, ОСОБА_7 висловлюючи на її адресу погрози, вирвав з її рук сумку вартістю 500 гривень в якій знаходилось особисте майно ОСОБА_9 , а саме: сонцезахисні окуляри «Рейбен», вартістю 300 гривень, срібний ланцюжок з кулоном у вигляді трубки, який матеріальної цінності не становить, гаманець вартістю 200 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 270 гривень, дисконтні картки: магазину «Велика кишеня», Торгового центру «ДЦ», магазину «Спорт ленд», магазину «Pimkie», магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", які матеріальної цінності не становлять, документи: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 № НОМЕР_1 , студентський квиток на ім`я ОСОБА_9 , які також матеріальної цінності не становлять. Вчинивши зазначені дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, що поєднане з насильством та погрозою застосування такого насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник завдавши потерпілій ОСОБА_9 , матеріальної шкоди на загальну суму 6 390 гривні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, просить його скасувати та закрити провадження відносно обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю вини останнього. При цьому зазначає, що викладені у вироку висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи, а досудове та судове слідство проведено неповно, однобоко, з обвинувальним нахилом щодо обвинуваченого. Вважає, що обґрунтовуючи вирок, суд не надав ніякої оцінки показанням свідків, не усунув розбіжностей та не зазначив причин неприйняття доводів сторони захисту та особистих пояснень ОСОБА_7 , які на думку останніх обґрунтовано вказували на дійсні обставини справи. Вказує, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які першими побігли за грабіжником та розмовляли з ним, не впізнали в судовому засіданні в особі ОСОБА_12 особу грабіжника, яку під час досудового слідства вони впізнали по фотографіям, які надавав їм слідчий, лише за тілобудовою та кольору футболки, у зв`язку з чим сторона захисту просила визнати протоколи впізнання неналежними доказами та виключити їх з доказової бази, однак суд проігнорував дану вимогу та поклав ці докази в основу вироку. Також вважає сумнівними показання свідків співробітників міліції, які безпосередньо затримували обвинуваченого і начебто бачили як останній викинув за парапет місточка планшет та документи, оскільки була ніч і свідки не могли побачити, що саме викинув обвинувачений. Крім цього, ні в суді, ні в ході досудового слідства не були допитані особи, які на момент затримання були разом з ОСОБА_7 і могли б підтвердити непричетність обвинуваченого у скоєнні злочину, а мобільний телефон в якому були записані телефонні номери цих свідків був вилучений після його затримання і не повернутий, що на думку захисника порушує права обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, також просить скасувати оскаржуваний вирок та виправдати його, оскільки даного злочину він не вчиняв. Обґрунтовуючи свою скаргу, обвинувачений посилається на аналогічні доводи, які викладені в апеляційній скарзі його захисника і крім того зазначає, що потерпіла навмисно його обмовила, оскільки раніше вони були знайомі, але пізніше посварилися. Також зазначає, що потерпіла спланувала це заздалегідь, оскільки в той день телефонувала йому та цікавилась його планами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити; думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду та безпідставність поданих апеляційних скарг; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за обставин викладених у вироку, ґрунтується на сукупності зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні доказів, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку. Зокрема, його вина підтверджується показаннями потерпілої
ОСОБА_9 , яка пояснила, що 08.06.2014 року, коли вона вночі йшла вулицею, її наздогнав обвинувачений ОСОБА_7 , почав стискати та розпитувати, що вона тут робить, а потім погрожуючи вбити відібрав планшет і сумку з речами; показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що під час патрулювання надійшов виклик про скоєння нападу на вул. Л.Толстого і коли їх патруль прибув на місце, до них звернулась потерпіла та повідомила прикмету нападника, який був одягнений у рожеву футболку, а після того, як по рації від патруля № 107 надійшло повідомлення про виявлення особи у рожевій футболці, вони разом з потерпілою прибули на місце, де в траві виявили планшет, документи та інші особисті речі, а остання впізнала обвинуваченого; показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також іншими здобутими в ході досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом огляду земельної ділянки місцевості в якому зафіксована наявність на землі білого планшету, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , дисконтних карток, ланцюжка з металу білого кольору з кулоном (а.с. 156-165); протоколами огляду цих предметів та фото таблицею до нього (а.с. 166-170, 190-192); протоколами пред`явлення особи для впізнання, згідно якого свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 за фотознімками впізнали невідомого хлопця, якого бачили 08.06.2014 року та на якого вказувала дівчина, яку пограбували і даною особою виявився обвинувачений ОСОБА_7 (а.с. 198-200).

При цьому, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого та його захисника, аналогічні тим, які викладені в їх апеляційних скаргах, зокрема щодо непричетності обвинуваченого до вчинення даного кримінального правопорушення та обґрунтовано не прийняв ці доводи до уваги, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та перевірених судом доказів.

Посилання обвинуваченого на ту обставину, що раніше він був знайомий з потерпілою і вона умисно його обмовила є безпідставними, оскільки цю обставину потерпіла категорично заперечувала і у колегії суддів немає жодних сумнівів щодо правдивості її показань. Крім того, факт пограбування потерпілої саме обвинуваченим ОСОБА_7 підтвердили в судовому засіданні вищезазначені свідки, в тому числі і ті, які безпосередньо затримували останнього через короткий проміжок часу по тим прикметам зовнішнього вигляду на які вказала потерпіла та бачили як ОСОБА_19 викинув предмети, які при проведенні огляду виявились речами потерпілої, показання яких є послідовними, логічними, які узгоджуються як між собою, так і з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Не заслуговують на увагу і апеляційні доводи сторони захисту, якими вони обґрунтовують непричетність ОСОБА_7 до вчинення даного кримінального правопорушення та необхідності закриття провадження у зв`язку з недоведеністю вини останнього, зокрема про те, що не були допитані особи, які на момент затримання були разом з ОСОБА_7 і могли б підтвердити непричетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, оскільки потерпіла прямо вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка її пограбувала і не вказувала на причетність інших осіб до цього пограбування.

Крім того, апеляційні посилання сторони захисту на безпідставне визнання судом належними доказами протоколів впізнання особи свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , є необґрунтованими, оскільки вони не спростовують доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Отже, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що органи досудового слідства та суд дослідили всі обставини справи, які могли мати значення для прийняття правильного рішення і висновки суду ґрунтуються на належних, достатніх та допустимих доказах.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України є правильною, оскільки останній своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, яке виразилось у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні доводи сторони захисту про закриття кримінального провадження за недоведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому, суд врахував, що ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується негативно, будучи раніше засудженим Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 307 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, правильних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисний корисливий злочин в період іспитового строку, а тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч.3 ст. 78 КК України, призначив покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3