Справа №11-198/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року квітня 15 дня. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного

суду Сумської області в складі:

головуючого Лугового М.Г.

суддів Матуса В.В., Пархоменко О.М.

з участю прокурора Лавруся В.О.

захисника ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_4, потерпілого ОСОБА_3, прокурора Бауліна О.І., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 17 лютого 2010 року,

яким ОСОБА_4, 4 жовтня 1950

року народження, мешканець м. Буринь Сумської області, раніше не судимий, -

засуджений за ст. 272 ч. 2 КК України до обмеження волі строком на чотири роки з позбавленням права займати посади пов'язані із організаційно-розпорядчою діяльністю на виробництві або будь-якому підприємстві, пов'язаних з виконанням робіт із підвищеною небезпекою на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

На ОСОБА_4 покладено обов'язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Буринь Сумської області, раніше не судимий, -

засуджений за ст. 272 ч. 2 КК України до обмеження волі строком на чотири роки з позбавленням права займатися діяльністю пов'язаною з виконанням робіт із підвищеною небезпекою на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

На ОСОБА_5 покладено обов'язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 9 березня 2010 року ОСОБА_5 звільнений на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року.

Постановлено стягнути з ТОВ «Ритуальник» на користь ОСОБА_3 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» 7199 грн. 59 коп. витрат за лікування потерпілого ОСОБА_3

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, ОСОБА_4 з червня 2005 року обіймає посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ритуальник» в м. Буринь Сумської області, яке виконує роботи, які згідно п. 115 «Переліку робіт з підвищеною небезпекою», затвердженого наказом Держнаглядохоронипраці України від 26.01.2005 року, відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

ОСОБА_4, будучи службовою особою, в порушення п. З «Порядку видачі дозволів Державним комітетом з нагляду за охороною праці та його територіальними органами», затвердженого Постановою КМ України від 15.10.2003 року № 1631, розпочав діяльність підприємства не отримавши дозволу на початок виконання робіт з підвищеною небезпекою, та почав проводити роботи з механічної" обробки деревини на деревооброблюючих верстатах, в тому числі і на круглопилковому верстаті ЦА-2 а також, в порушення вимог ст. 18 Закону України « Про охорону праці», та вимог п.п. 4.1-4.4 «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці» та вимог п.п. 4.1-4.4 «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 р. № 15 до робіт з підвищеною небезпекою допускав працівників, які не пройшли спеціальне навчання.

Крім того, ОСОБА_4, в порушення вимог ст. 13 Закону України « Про охорону праці» та п. 6.3.14 «Правил охорони праці в деревообробній промисловості», затверджених наказом Держнаглядохоронипраці України від 31.01.2005 р. № 20, не вжив заходів до ремонту і приведення у належний технічний стан круглопилкового верстату ЦА-2, який не був обладнаний спеціальним пристроєм, що запобігає викиданню оброблювальної заготовки та відходів.

29 квітня 2008 року близько 08 години, ОСОБА_4, як директор підприємства, не здійснивши контроль за додержанням працівниками технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуваннями та іншими засобами виробництва, устаткуваннями та іншими засобами виробництва, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці, знаючи, що круглопилковий верстат ЦА-2 не обладнаний спеціальним пристроєм, що запобігає викиданню оброблювальної заготовки та відходів, видав наряд працівникам підприємства на виконання робіт, в тому числі і роботи по обробці деревини на деревооброблюючих верстатах, в тому числі працівнику підприємства ОСОБА_5 роботи деревооброблюючих верстатах та пилорамі, а столяру ОСОБА_6 та тесляру ОСОБА_3 - роботи на круглопилковому верстаті ЦА-2.

ОСОБА_5, виконуючи розпорядження директора, проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про охорону праці», достовірно знаючи, що він не пройшов спеціального навчання по виконанню робіт з підвищеною небезпекою, порушуючи вимоги «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», затвердженого наказом Держнаглядохоронипраці України № 15 від 26.01.2005 року та п. 3.1. «Інструкції з охорони праці під час роботи на універсальних верстатах», з якою був ознайомлений особисто, відвів саморобний захисний кожух в бік та почав виготовляти на станку продукцію-клинки..

Виготовивши останній клинок, ОСОБА_5 залишив його на робочому полотні станку, і від вібрації, викликаної залишковим обертанням двигуна, клинок самостійно

довівся до поверхні пили, яка продовжувала обертатись, та від контакту різко відлетів в бік, та влучив в праву частину обличчя потерпілого ОСОБА_3, який переносив заготовки до станка, відповідно до отриманого наряду. Внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. На вирок суду надійшли апеляції:

засуджений ОСОБА_4 вказує, що він не є суб'єктом злочину, передбаченого ст. 272 КК України, а відсутність у підприємства дозволу на початок виконання робіт з підвищеною небезпекою не знаходиться в причинному зв'язку із наслідками і є лише підставою для притягнення керівника до адміністративної відповідальності. Судом не враховано експертного висновку про те, що верстат був перевірений та знаходиться у справному стані, а послався лише на припис Територіального управління держгірпромнагляду від 29.05.08 № 02-05-51 про відсутність обладнання верстата спеціальним пристроєм. Не враховано показання засудженого ОСОБА_5, який підтвердив, що самостійно зняв захисний пристрій, що і стверджується актами форми Н-1. Не враховані порушення правил безпеки і трудового розпорядку з боку потерпілого ОСОБА_3, що потягло за собою безпідставне стягнення матеріальної і моральної шкоди з товариства. Не відповідає дійсності висновок суду про порушення навчання та перевірки знань працівників, які проводять роботи на деревооброблювальних станках, не дано оцінки показанням свідків. Просить вирок суду скасувати, закривши матеріали справи за відсутністю в його діях складу злочину. Потерпілий ОСОБА_3, не оспорюючи правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину, вказує на те, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, а підстав для застосування ст.. 75 КК України не має. Крім того, сума стягнутої моральної шкоди є занадто малою. Просить вирок суду скасувати у зв'язку із м'якістю призначеного покарання, постановивши вирок яким призначити ОСОБА_4 покарання у виді чотирьох років обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов'язані із організаційно-розпорядчою діяльністю на виробництві або будь-якому підприємстві. Стягнути з ТОВ «Ритуальник» на його користь 300000 грн. у відшкодування моральної шкоди, прокурор Баулін О.І., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції в поданій апеляції та доповненню до неї не оспорюючи кваліфікацію дій засуджених, зазначає, що застосовуючи до ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням робіт із підвищеною небезпекою, суд позбавив його права, якого він не мав. Крім того, судом не вірно стягнуті витрати на лікування потерпілого в солідарному порядку, що суперечить вимогам ст. 93-1 КПК України. Просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_5 додаткового покарання змінити, та скасувати вирок в частині стягнення витрат на лікування потерпілого.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_4 та його захисника на підтримку поданої апеляції і заперечення проти задоволення апеляції потерпілого, потерпілого ОСОБА_3, який прохав задовольнити його апеляцію, та заперечував проти задоволення апеляції засудженого, прокурора на підтримку поданої апеляції та заперечення проти задоволення апеляцій засудженого і потерпілого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_4 і потерпілого ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, а доповнена апеляція прокурора задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам і ґрунтується на розглянутих у

судовому засіданні доказах, які зібрані у передбаченому законом порядку, і яким судом дана належна оцінка.

Так, в ході судового слідства ОСОБА_4 визнаючи вину у вчиненому підтвердив, що був обізнаний в тому, що круглопилковий верстат ЦА-2 не був обладнаний спеціальним пристроєм, що запобігає викиданню оброблювальної заготовки та відходів. Допускав, що відповідного дозволу для робіт з підвищеною небезпекою для його підприємства не потрібно. Підтвердив, що працівники, які працювали на деревообробних верстатах не проходили первинного навчання і допуску до роботи на них не мали. 29 квітня 2008 року роздав наряди працівникам товариства, в тому числі ОСОБА_3, який повинен був виготовляти штакетну планку. В той жедень близько 9 години ОСОБА_3 був травмований, та йому була надана необхідна допомога.

Не заслуговують на увагу доводи апеляції засудженого про те, що він не є суб'єктом злочину, передбаченого ст. 272 КК України, а відсутність у підприємства дозволу на початок виконання робіт з підвищеною небезпекою не знаходиться в причинному зв'язку із наслідками і є лише підставою для притягнення керівника до адміністративної відповідальності.

Суб'єктом злочину, передбаченого ст. 272 КК України є особа, яка зобов'язана дотримувати правил безпеки при виконанні робіт з підвищеною небезпекою.

При цьому порушення правил безпеки може бути допущене як шляхом дій або бездіяльності, або в їх поєднанні.

З висновку судово-технічної експертизи з охорони праці від 18.09.2009 р. в безпосередньому причинному звязку з травмуванням. ОСОБА_3 знаходиться відсутність на круглопилковому верстаті ЦА-2 пристрою, що запобігає викиданню різальним інструментом заготовки та відходів, що суперечить вимогам п. 6.3.14 «Правил охорони праці в деревообробній промисловості», затверджених наказом Держнаглядохоронипраці від 31.01.2005 р. № 20. Для запобігання нещасного випадку з ОСОБА_3 директору ОСОБА_4 необхідно було привести круглопильний верстат у відповідність з вимогами п. 6.3.14 Правил, встановивши на ньому пристрій, що запобігає викиданню різальним інструментом заготовки та відходів, а також допускати до робіт з підвищеної небезпеки осіб, які пройшли спеціальне навчання та мають відповідні посвідчення.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи і стверджується показаннями самого засудженого ОСОБА_4, щодо його обізнаності у відсутності спеціального обладнання на верстаті ЦА-2, та допуску працівників до робіт без первинного навчання і допуску до роботи.

Є безпідставними і доводи апеляції засудженого про те, що судом не враховано експертного висновку, що верстат був перевірений та знаходиться у справному стані, а є лише посилання на припис Територіального управління держгірпромнагляду від 29.05.08 № 02-05-5 > про відсутність обладнання верстата спеціальним пристроєм.

Як вбачається з висновку, проведеного згідно із договором ТОВ «Ритуальник», без дотримання вимог ст. 75 КПК України, дослідження було виконано 28.12.2009 року, після закінчення досудового слідства по вказаній кримінальній справі, і тому судом обґрунтовано не взято до уваги.

Що стосується доводів апеляції про те, що не враховано показання засудженого ОСОБА_5, який підтвердив, що самостійно зняв захисний пристрій, що і стверджується актами форми Н-1, які не оскаржені потерпілим, то ці доводи є необгрунтованими і спростовуються матеріалами кримінальної справи, і вироком суду, згідно з яким ОСОБА_5 був засуджений за ст. 272 ч. 2 КК України, за те, що грубо порушуючи вимоги п. 3.1. «Інструкції № 11 з охорони праці під час роботи на універсальних верстатах» при роботі на верстаті відвів захисний кожух і почав працювати на ньому.

Висновки в ОСОБА_7 Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в якому зазначений ОСОБА_3, як особа, що допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, спростовуються вищенаведеними доказами розглянутими у судовому засіданні доказах, які зібрані у передбаченому законом порядку, і яким судом дана

належна оцінка і які спростовують доводи апелянта про порушення правил безпеки і трудового розпорядку з боку потерпілого ОСОБА_3

Є необгрунтованими доводи про те, що невідповідає дійсності висновок суду про порушення навчання та перевірки знань працівників, які проводять роботи на деревооброблювальних станках, які спростовуються як показаннями самого ОСОБА_4 так і висновком судово-технічної експертизи від 18.09.2009 року.

Судом допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 Які підтвердили, що особисто не проходили навчання у відповідних закладах по охороні праці на роботах з підвищеною небезпекою. Підтвердили, що ніякого захисного чи противикідного механізму на станку, крім саморобного захисного кожуху над полотном пилки не було.

Отже, безпідставними є доводи апеляції ОСОБА_10І, про те, що судом не дано оцінки показанням свідків.

Суд відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства проаналізував всі докази по справі і обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_10, будучи службовою особою, в порушення п. З «Порядку видачі дозволів Державним комітетом з нагляду за охороною праці та його територіальними органами», затвердженого Постановою КМ України від 15.10.2003 року № 1631, розпочав діяльність підприємства не отримавши дозволу на початок виконання робіт з підвищеною небезпекою, та почав проводити роботи з механічної обробки деревини на деревооброблюючих верстатах, в тому числі і на круглопилковому верстаті ЦА-2 а також, в порушення вимог ст. 18 Закону України « Про охорону праці», та вимог п.п. 4.1-4.4 «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці» та вимог п.п. 4.1-4.4 «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці», затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 р. № 15 до робіт з підвищеною небезпекою допускав працівників, які не пройшли спеціальне навчання, в порушення вимог ст. 13 Закону України « Про охорону праці» та п. 6.3.14 «Правил охорони праці в деревообробній промисловості», затверджених наказом Держнаглядохоронипраці України від 31.01.2005 р. № 20, не вжив заходів до ремонту і приведення у належний технічний стан круглопилкового верстату ЦА-2, який не був обладнаний спеціальним пристроєм, що запобігає викиданню оброблювальної заготовки та відходів, що спричинило тяжкі наслідки - заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, у зв'язку із чим доводи апеляції, що суд не врахував те, що потерпілий сам порушив правила безпеки, не заслуговують на увагу.

Оцінивши зібрані докази в їх сукупності й взаємозв'язку, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_4 за ст. 272 ч. 2 КК України.

Покарання ОСОБА_4 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винної.

З урахуванням пом'якшуючих відповідальність обставин, суд призначив покарання, яке відповідає вимогам закону, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4, та попередження вчинення нею нових злочинів, тому воно є обґрунтованим і справедливим, а апеляція потерпілого ОСОБА_3 про скасування вироку у зв'язку із м'якістю призначеного покарання є безпідставною.

Суд, постановляючи вирок та розв'язуючи цивільний позов, виходячи з обставин справи, з урахуванням матеріального стану постановив стягнути у відшкодування моральної шкоди з товариства на користь потерпілого ОСОБА_3 50000 грн., з урахуванням моральних страждань потерпілого. Вказане рішення суду належним чином мотивоване і не суперечить вимогам ст.. 1167, 1190 ЦК України і підстав для зміни судового рішення в цій частині і задоволення апеляції потерпілого немає.

В той же час, стягуючи в солідарному порядку із засуджених судові витрати на користь держави, судом допущено порушення вимог ст.. 93 КПК України.

Відповідно до вимог ст.. 93 КПК України, та ч. 2 ст. 11 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 07 липня 1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат", у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 в апеляції прокурора не оспорюється.

Разом із тим, призначаючи засудженому ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю пов'язаною з виконанням робіт із підвищеною небезпекою, суд порушив вимоги статті 55 КК України та не врахував роз'яснень, що містяться в пункті 17 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з якими позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише у випадках, коли вчинення злочину було пов'язане з посадою підсудного або із зайняттям ним певною діяльністю.

Однак, як установлено судом, ОСОБА_5 не був службовою особою, а працював на посаді робітника по наданню ритуально-поховальних послуг товариства і не мав права на зайняття діяльністю пов'язаною з виконанням робіт із підвищеною небезпекою; Тому рішення суду про призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права займатися діяльністю пов'язаною з виконанням робіт із підвищеною небезпекою підлягає виключенню з вироку.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 362, 373, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора Бауліна О.І., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити.

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 17 лютого 2010 року щодо ОСОБА_5 змінити, виключивши з нього рішення про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права займатися діяльністю пов'язаною з виконанням робіт із підвищеною небезпекою на два роки.

Рішення суду в частині вирішення позову про відшкодування витрат на лікування потерпілого скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до Білопільського районного суду Сумської області в порядку цивільного судочинства.

В інший частині вирок суду щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляції засудженого ОСОБА_4 і потерпілого ОСОБА_3 - без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_1 ОСОБА_13