Справа № 487/1190/15-к
Провадження № 1-кп/487/216/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.11.2015 року колегія суддів Заводського районного суду м. Миколаєва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

малолітньої особи ОСОБА_11 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 ,

законного представника малолітнього ОСОБА_13 ,

представника служби у справах дітей

Миколаївської районної держадміністрації ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 2 курсу Надбугського аграрного професійного ліцею, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-у вчинені злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА:

29 жовтня 2014 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які у нього виникли з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував у тому ж місці, спровокував словесний конфлікт з останнім, в ході якого вони висловлювались на адресу один одного словами нецензурної лексики, після чого ОСОБА_9 покинув приміщення будівлі та пішов.

В цей же день, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 будучи ображеним на ОСОБА_15 за нецензурні висловлювання останнім на його адресу, вирішив помститися йому. Зустрівши малолітнього ОСОБА_11 запропонував піти до вищевказаної покинутої будівлі, де знаходився ОСОБА_15 , на що малолітній ОСОБА_11 погодився.

Після чого, того ж дня, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 спільно з малолітнім ОСОБА_11 , прийшли до покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився ОСОБА_15 , та діючи умисно, по черзі нанесли останньому ногами удари у різні частини голови, тулубу та кінцівок, при цьому нанесли не менше 7-10 ударів кожний. Після чого, ОСОБА_9 та малолітній ОСОБА_11 покинули ОСОБА_15 , який подавав ознаки життя, у вищевказаній будівлі та пішли.

В цей же день, приблизно о 21 годині 50 хвилин, ОСОБА_9 та малолітній ОСОБА_11 , поблизу зазначеної будівлі, розташованої по АДРЕСА_3 , зустріли брата малолітнього ОСОБА_11 - ОСОБА_10 та запропонували йому піти разом з ними до вищевказаної покинутої будівлі, де залишився потерпілий ОСОБА_15 , на що останній погодився, а також розповіли ОСОБА_10 , що вони у приміщенні покинутої будівлі побили ОСОБА_15 .

Того ж дня, приблизно о 22 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_11 прийшли до покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , в якій в цей час продовжував знаходитися ОСОБА_15 та подавав ознаки життя. Знаходячись в приміщенні покинутої будівлі, з метою протиправного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , по черзі нанесли останньому удари ногами у різні частини голови, тулубу та кінцівок, де розташовані життєво важливі органи, при цьому нанесли не менше 10-15 ударів кожний, внаслідок чого спричинили ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження, від отримання яких ОСОБА_15 помер..

Крім того, 29 жовтня 2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні покинутої будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито, у присутності потерпілого ОСОБА_15 та малолітнього ОСОБА_11 , заволодів належним на праві приватної власності майном ОСОБА_15 , а саме мобільним телефоном марки «NOKIA-1280»,ІМЕІ: НОМЕР_1 , після чого разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальний збиток на загальну суму у розмірі 249 гривень 00 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а також заявлений позов взагалі не визнав та суду пояснив, що 29 жовтня 2014 року біля 15.10 год. він приїхав додому з училища, де навчався, по дорозі до дому вирішив залізти до приміщення покинутої будівлі контори. Коли заліз, то в одній з кімнат побачив воєнного, щоб перевірити чи воєнний живий, він кинув у нього каміння. При цьому воєнний лежав на металевому ліжку, а біля нього стояла пляшка з під мінеральної води. У відповідь воєнний став лаятися на його адресу нецензурною лайкою, він зрозумів, що останній нетверезий, тому пішов. Ввечері, біля 19.00 год. він зустрів малолітнього ОСОБА_11 та запропонував останньому піти до приміщення покинутої будівлі покурити, на що той погодився. Коли вони з ОСОБА_11 зайшли до будівлі, то побачили того самого воєнного, який вже не лежав, а сидів на металевому ліжку. Вони сіли поряд з воєнним, який спочатку запропонував їм випити, когось кликав на ім`я, а потім став лаятися. У відповідь вони скинули воєнного з ліжка та він опинився під металевою сіткою ліжка, вдарили воєнного 2 чи 3 рази та вбігли через вікно кімнати. Через деякий час повернулися та знову залізли до кімнати через інше вікно. Воєнний в цей час продовжував лежати під сіткою ліжка, а коли він нагнувся до воєнного, той вдарив його ногою, на що він вдарив воєнного 2 чи 3 рази по рукам, чи бив воєнного в той час малолітній ОСОБА_11 він не бачив. Потім вони пішли з будівлі та повернулися до неї, вже коли було зовсім темно, разом з братом малолітнього ОСОБА_11 . ОСОБА_10 , якого зустріли по дорозі та розповіли, що трапилося, оскільки захотіли побачити, що робить воєнний. Коли зайшли до кімнати, то він засвітив ліхтариком, і вони побачили, що воєнний лежить на ліжку, останній став просити у них сигарети і запропонував випити, а коли вони відмовилися знову став на них лаятися, тому ОСОБА_10 спочатку вдарив його по руках, а він вдарив в живіт. Потім воєнного били усі втрьох по спині та ногам, удари наносили ногами, нанесли не менш як по 10 ударів кожний. Коли входили, то воєнний лежав на спині. Крім того, вказав, що воєнного не обшукував, мобільний телефон лежав під перевернутим ліжком, тому він його забрав, також забрав сигарети, що належали воєнному. В подальшому він пояснив малолітньому ОСОБА_11 , що телефон знайшов.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та заявлений позов визнав частково та суду пояснив, що 29 жовтня 2014 року біля 22.00 години зустрів свого брата малолітнього ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_9 повідомив, що побив незнайомого воєнного, який знаходиться в приміщенні покинутої будівлі контори, запропонував піти та знову побити цього воєнного. Він та його брат ОСОБА_11 , який був дуже розгублений, йти не хотіли, однак побоюючись ОСОБА_9 , погодилися піти з ним. До покинутої будівлі залізли через вікно, було темно, тому ОСОБА_9 присвітив своїм ліхтариком. Знаходячись біля дверей він побачив, що у кімнаті на ліжку лежить незнайомий йому воєнний. Його брат ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підійшли до воєнного, що вони робили йому було не видно, потім він почув, як впало ліжко, а коли підійшов ближче, то побачив, що воєнний лежить на підлозі та намагається піднятися на ноги. В цей час ОСОБА_9 почав бити воєнного, а саме розганявся та бив ногами в область живота, руками бив по обличчю, наніс близько 20 ударів, при цьому воєнний вигинався та стогнав. Вони з братом бити воєнного не хотіли, але ОСОБА_9 їх заставив, тому вони також нанесли потерпілому декілька ударів. Потім ОСОБА_9 став тягнути воєнного до вікна, роздягнув його та продовжував бити. В цей час вони з братом пішли. У процесі побиття він бачив, як ОСОБА_9 давав воєнному сигарету, той курив, а потім ОСОБА_9 знову його бив. Після побиття воєнний залишався лежати на боці, повернутий до вікна обличчям. На другий день йому подзвонив ОСОБА_9 та сказав, що воєнний помер, тому необхідно зустрітися. Близько 12.30 год. він прийшов з роботи і зустрівся з ОСОБА_9 та своїм братом малолітнім ОСОБА_11 . Разом вони пішли до приміщення покинутої будівлі контори, де продовжував лежати воєнний. Він заліз до приміщення, а його брат та ОСОБА_9 залишилися на дворі. Підійшовши до воєнного він зрозумів, що останній помер. ОСОБА_9 запропонував заховати тіло воєнного під дошки, але вони це зробити не змогли та пішли, більше до приміщення будівлі він не повертався. За мобільний телефон, що належав воєнному нічого пояснити не може.

Потерпіла ОСОБА_16 письмово просила розглядати справу за її відсутності

Представник потерпілого ОСОБА_17 до суду не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Малолітній ОСОБА_11 , допитаний у присутності законного представника ОСОБА_13 та спеціаліста ОСОБА_18 суду показав, що 29 жовтня 2014 року ввечері зустрівся з ОСОБА_9 , який сказав, що в приміщенні покинутої будівлі контори знаходиться нетверезий солдат, запропонував піти до нього та сказав, що у солдата можна узяти сигарети, на що він погодився. Через вікно вони вдвох з ОСОБА_9 залізли до вказаної будівлі та побачили воєнного, який спав на залізному ліжку з сіткою. Вони з ОСОБА_9 привіталися, а потім попросили у воєнного сигарети, які він їм дав. Потім вони почали розмовляти з воєнним, який був у стані алкогольного сп`яніння. Через деякий час ОСОБА_9 запропонував йому перекинути ліжко. В цей час воєнний лежав. Вдвох з ОСОБА_9 вони перевернули ліжко, в наслідок чого воєнний опинився на підлозі під сіткою ліжка, а вони через вікно втекли. Через деякий час вони повернулися, щоб побачити, що робить воєнний. Останній продовжував лежати під сіткою ліжка. Вони знову залізли до приміщення покинутої будівлі, спочатку стояли поряд, а потім ОСОБА_9 запропонував перевірити кишені у воєнного, на що він погодився. У кишенях ОСОБА_9 знайшов мобільний телефон, який забрав собі та сигарети, при цьому ОСОБА_9 сказав , щоб він став на сітку та притримував воєнного, якщо останній захоче піднятися. Потім ОСОБА_9 почав бити воєнного та наказав бити і йому, перед побиттям сітку прибрали. Били ногами. Зразу ОСОБА_9 бив в область спини. Воєнний в цей час стогнав, хотів піднятися, відповзав, але вони продовжували його бити по різним частинам тіла, відходили десь на метр та знову били. Особисто він наніс біля 20-30 ударів. Били близько 40 хвилин. ОСОБА_9 також біля 4-5 разів вдарив воєнного кулаком по обличчю, при цьому він говорив ОСОБА_9 , що вони можуть вбити воєнного якщо і далі будуть його бити, але ОСОБА_9 не зупинявся. Потім вони вдвох підняли воєнного за руки, він ще йшов, поклали на ліжко, вийшли з будівлі та пішли у сторону автобусної зупинки, де зустріли його рідного брата ОСОБА_10 . ОСОБА_9 перший розповів його брату про те, що вони побили воєнного, який знаходиться в приміщенні покинутої будівлі контори та запропонував піти подивитися, що робить воєнний. Його брат ОСОБА_10 заліз до будівлі через вікно, а вони з ОСОБА_9 зайшли через двері до приміщення та побачили, що воєнний сидить на ліжку, на ньому була одіта шуба та воєнні штани. Побачивши їх воєнний став казати, що вони його побили, потім став на них кричати. Вони побалакали з воєнним хвилин 5, після чого воєнний сказав, що хоче спати, але вони, за пропозицією ОСОБА_9 , знову перевернули воєнного з ліжка та почали його бити. Спочатку воєнного били ОСОБА_9 та він, а потім підійшов його брат ОСОБА_10 та на вимогу ОСОБА_9 також став бити воєнного, спочатку бив ззаду. Він особисто бив по спині воєнного ногами. Били близько 30 хвилин. по різному, з розбігу ОСОБА_9 плигав на воєнного, який у цей час лежав на підлозі та опору не чинив, плигали на живіт, в область грудної клітини. В ході побиття ОСОБА_9 зняв шубу та труси з воєнного, а його брат ОСОБА_10 зняв штани. Воєнний ще хотів надіти на себе труси, але ОСОБА_9 його вдарив, він особисто наніс воєнному в цей час два удари. Коли вони втрьох уходили з приміщення будівлі, то воєнний лежав на боку, був ще живий та дуже стогнав. По дорозі балакали про те, що воєнний може померти. На наступний день він боявся, що зустріне воєнного, який за скоєне може його побити. Пізніше вони втрьох, тобто він, ОСОБА_9 та його брат ОСОБА_10 пішли до контори подивитися на воєнного, якого вони перед цим побили. У приміщенні будівлі вони побачили воєнного, який лежав на боку обличчям до стіни, як йому здалося перед цим воєнний перевернувся. Коли він підійшов до воєнного, то побачив, що останній мертвий, тому вони почали думати куди подіти тіло воєнного. ОСОБА_9 запропонував заховати тіло воєнного у підвал, однак в цей день вони нічого зробити не змогли, а на наступний день дізналися, що тіло воєнного вже знайшли. Також вказав, що бити воєнного його заставив ОСОБА_9 , якого він боявся, так як були випадки, коли ОСОБА_9 сам його бив.

Допита у суді свідок ОСОБА_19 суду показала, що приблизно у листопаді 2014 року у приміщенні сільської ради була запрошена працівниками міліції бути у якості понятої при проведені слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 . При проведені слідчого експерименту було багато людей, у тому числі була ще одна понята ОСОБА_20 , яка працює головним бухгалтером, адвокат, прокурор, представник служби у справах дітей та медичний експерт. Усі дії фіксувалися на відео. В її присутності ОСОБА_9 без будь-якого тиску розповів, як він особисто, ОСОБА_21 та ОСОБА_11 били незнайомого їм воєнного, також ОСОБА_9 задавали запитання, а він на них відповідав. Потім зайшли до приміщення сільської ради, де слідчий роздрукував протокол, який учасники прочитали та підписали, зауважень не було.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2582 від 21.11.2014 року у потерпілого ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 2 поширених крововиливів на слизовій обох губ по центру та зліва та на фоні крововиливу на нижній губі наскрізної рани; 7 саден в лобній області справа та зліва; синця на верхньому та нижньому повіках лівого ока та на його фоні на нижній повіці лівого ока садна, на верхній повіці поверхневої рани №2; рани №3 в потиличній області зліва; крововиливів у м`які тканини голови; синця на передній поверхні грудної клітки у середній третині по середньоключичній лінії зліва; 2 саден на правій боковій поверхні живота у краю реберної дуги; синця на правій боковій поверхні живота в проекції гребеня правої здухвинної кістки; 2 синців в області спини по задній пахвовій лінії справа на рівні 9-го та 11-го ребер; синця та на його тлі садна на тильній поверхні лівої кисті; близько 2000 мл темної рідкої крові у черевній порожнині; слідів темної рідкої крові у плевральних порожнинах; повного розриву лівого купола діафрагми; множинних переломів ребер по декільком анатомічним лініям; крововиливів у внутрішні органи (в м`які тканини грудної клітки навколо переломів, селезінку, шлунок, ліву нирку); неповного розриву брижі тонкої кишки. Всі вищеописані тілесні ушкодження пошкодження є прижиттєвими, на що вказує наявність крововиливів в місцях пошкоджень, підтверджених гістологічно, утворилися незадовго (не більш ніж 0,5-1 година) до настання смерті. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_15 , у вигляді синця на передній поверхні грудної клітки у середній третині по середньоключичній лінії зліва, 2 саден на правій боковій поверхні живота у краю реберної дуги, 2 синців в області спини по задній пахвовій лінії справа на рівні 9-го та 11-го ребер, близько 2000 мл темної рідкої крові у черевній порожнині, слідів темної рідкої крові у плевральних порожнинах, повного розриву лівого купола діафрагми, множинних переломів ребер по декільком анатомічним лініям, крововиливів в м`які тканини грудної клітки навколо переломів, крововиливів у внутрішні органи (селезінку, шлунок), утворились від неодноразової механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки чи ноги. За ступенем тяжкості в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Окрім того, характер, локалізація та морфологічні особливості ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, свідчать про те, що дані ушкодження не могли утворитись в результаті падіння з положення стоячи з послідуючим ударом о тверду поверхню землі, полу, то що. Тілесних ушкоджень, які б свідчили про активну оборону ОСОБА_15 , та можливому активному подавлені супротиву потерпілого зі сторони нападника при судово-медичному дослідженні не виявлено. Враховуючи дані судово-медичного та судово-гістологічного досліджень, а саме чисельні переломи ребер, розрив лівого куполу діафрагми, потерпілий ОСОБА_15 , можливо міг здійснювати які-небудь активні дії (повзати, стогнати) після отримання тілесних ушкоджень в проміжок часу, обчислюваний до декількох хвилин. Враховуючи дані судово-медичного дослідження, збереження життя ОСОБА_15 , при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги останньому мало імовірно. Будь-яких тілесних ушкоджень, які б утворились посмертно, у потерпілого при судово - медичному дослідженні не виявлено.

Допита у суді експерт ОСОБА_22 , яка проводила як основну так і додаткову судово-медичну експертизу трупу ОСОБА_15 висновок підтримала та додатково пояснила, що труп ОСОБА_15 було доставлено на дослідження 03.11.2014 року. У висновках вказала час настання смерті ОСОБА_15 як близько 1,5 2 доби з моменту смерті і до моменту проведеного нею дослідження, з підстав, що вказаний час визначається виходячи з трупних явищ, які можуть наступити значно пізніше, виходячи з причин настання смерті, а також, у даному випадку, від холодної температури повітря та стану потерпілого. Крім того, посилаючись у висновку на строк 1,5-2 доби виходила з найнижчої межі від настання смерті потерпілого, яка могла наступити і раніше, та до часу проведення дослідження, що передбачено положеннями Наказу МОЗ України від 16.01.1995 року. Тілесних ушкоджень, які б свідчили про волочіння на тілі ОСОБА_15 вона не виявила. Послідовність нанесення тілесних ушкоджень потерпілому встановити не можливо, але останній в цей час міг не втрачати свідомість, а подальшому пересуватися, але незначний час. Також вказала, що на момент розриву діафрагми поза потерпілого змінювалась. При проведені слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , де вона приймала участь як спеціаліст МОБ СМЕ, механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень за словами обвинувачених та за її висновками співпали. Що стосується дати проведення нею додаткового дослідження, то там є описка, оскільки постанова слідчого про проведення додаткової судово-медичної експертизи надійшло 05.11.2014 року, тому і проводила додаткові дослідження саме в цей день, а не 04.11.2014 року.

Крім того, обставини скоєння обвинуваченими злочину підтверджуються також наступним:

- даними зареєстрованого за № 2217 03.11.2014 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події рапорту оперативного чергового Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області ст.. лейтенанта міліції ОСОБА_23 , згідно якого 03.11.2014 року о 14.20 год. до ЧЧ Миколаївського РВ від голови Ульяновської сільської ради надійшло повідомлення, що у АДРЕСА_3 в приміщенні напіврозібраної будівлі колишньої контори виявлено труп невпізнаного чоловіка приблизним віком 25-30 років з тілесними ушкодженнями у вигляді синців на обличчі та перелому ребер зліва та справа. Труп направлено на СМЕ;

-даними протоколу огляду місця події від 03.11.2014 року, а саме двоповерхової кам`яної будівлі, розташованої в АДРЕСА_3 , у ході якого було оглянуте та описане вказане приміщення, виявлено труп невпізнаного чоловіка та вилучено з підлоги біля трупу змив речовини бурого кольору, змив РБК та інші речі;

-даними фототаблиці зображень до протоколу огляду місця події від 03.11.2014 року;

-даними двох протоколів пред`явлення трупа для впізнання від 05.11.2014 року, згідно яких військовослужбовці ОСОБА_24 та ОСОБА_25 впізнали особу покійного як ОСОБА_15 ;

-даними протоколу затримання підозрюваного ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого у підозрюваного було вилучено мобільний телефон марки « NOKIA -1280» IMEI: НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_15 ;

-даними протоколу огляду місця події від 05.11.2014 року, а саме приміщення квартири АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_9 , та у ході огляду квартири були виявлені та вилучені предмети: сім карти мобільного оператора, яка належить потерпілому ОСОБА_15 , кросівки сірого кольору, штани спортивні та куртка. При цьому законний представник обвинуваченого ОСОБА_12 добровільно письмово надала дозвіл працівникам міліції на огляд даної квартири;

-даними виписки з журналу реєстрації трупів м. Миколаєва СМЕ №2582 на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де вказані дата і причини його смерті, дата розтину трупа та експерт, який його проводив ОСОБА_26 ;

-даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 05.11.2014 року, а саме ОСОБА_9 , якого було затримано в присутності понятих, адвоката та представника служби у справах дітей і роз`яснено його законні права та обов`язки;

-даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 05.11.2014 року, а саме ОСОБА_10 , якого було затримано в присутності понятих та адвоката і роз`яснено його законні права та обов`язки;

-даними заяви ОСОБА_10 від 06.11.2014 року, прийняту слідчим СВ, про долучення до матеріалів кримінального провадження одягу та взуття ОСОБА_10 , яке було надягнуте на ньому 29.10.2014 року при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 ;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який в присутності захисника, представника служби у справах дітей, експертів та інших учасників добровільно розповів, показав на місці і на манекені обставини нанесення ним 29.10.2014 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 . Покази ОСОБА_9 були зафіксовані на носії інформації DWD-R диску 4,7 GВ., вказаний диск був оглянутий у ході судового розгляду;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2014 року за участю ОСОБА_10 , який в присутності захисника, експертів та інших учасників добровільно розповів, показав на місці і на манекені обставини нанесення ним 29.10.2014 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 . Покази ОСОБА_10 були зафіксовані на носії інформації DWD-R диску 4,7 GВ, вказаний диск був оглянутий у ході судового розгляду;

-даними двох протоколів за результатами проведення НС(Р)Д від 10.12.2014 року в результаті яких було встановлено місцезнаходження радіоелектронних засобів з абонентскими номерами за адресою АДРЕСА_4 ;

-даними проведення слідчого експерименту від 15.01.2015 року за участю малолітнього ОСОБА_11 , який в присутності захисника, спеціаліста педагога, законного представника і понятих на місці добровільно розказав та показав обставини нанесення ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 29.10.2014 року у приміщенні будівлі по АДРЕСА_5 ;

-даними фототаблиці до слідчого експерименту від 15.01.2015 року;

-даними протоколу огляду предметів від 24.01.2015 року, вилучених по кримінальному провадженню.

-даними заяви потерпілої ОСОБА_16 від 14.11.2014 року про те, що вона просить прийняти міри до невідомих осіб, які 29.10.2014 року викрали мобільний телефон марки «NOKIA- 1280», який належав її покійному чоловікові ОСОБА_15 , коли він перебував у с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області.

Згідно висновку експерта №1796 від 01.12.2014 року у ОСОБА_9 будь-яких зовнішніх ушкоджень в області тулубу та кінцівок не виявлено, що спростовує доводи ОСОБА_9 про те, що потерпілий ОСОБА_15 наніс йому тілесні ушкодження і тому він захищався від ударів потерпілого.

Згідно висновку експерта № 670 від 11.12.2014 року на двох фрагментах марлі зі змивами, представлених на експертизу, результати серологічного дослідження не виключають можливості походження крові від ОСОБА_15 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає достовірними і кладе в основу вироку покази малолітнього ОСОБА_11 , які об`єктивно узгоджуються з вище викладеними доказами, а саме висновками експертиз та протоколами проведених слідчих дій, а тому суд кладе їх в основу вироку. Крім того, з самих показів обвинувачених даних ними у ході судового засідання вбачається, що вони не заперечують неодноразове нанесення ними потерпілому ударів у різні частини тіла, заперечуючи лише свою особисту участь в нанесені ударів які могли спричинити смерть, а тому вказана кількість нанесених ними ударів потерпілому, тривалість часу нанесення ударів і характер їх нанесення в життєво важливі органи, могли призвести до смерті потерпілого за обставинами вказаними у вироку.
Оцінюючи досліджені судом докази, колегія суддів приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_9 за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб (умисне вбивство) та ч. 4 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій) та ОСОБА_10 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб свого підтвердження у суді не знайшла, виходячи з наступного:
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. п. 16 та 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року « Вчинене за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину домовилися про спільне його виконання… Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного… Визначеним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого ставлення винного до її настання характеризується необережністю).
Виходячи з того, що в судовому засіданні не встановлена наявність домовленості між обвинуваченими про заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_15 , що також підтверджується характером їх дій та наданими у суді показами, колегія суддів вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
Що стосується епізоду заволодіння обвинуваченим ОСОБА_9 особистим майном потерпілого ОСОБА_15 , а саме мобільним телефоном, то воно має ознаки відкритого заволодіння майном, виходячи з показів малолітнього ОСОБА_11 про те, що в момент заволодіння майном тілесні ушкодження потерпілому не наносилися, а умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому виник пізніше, тому кваліфікуюча ознака, яка зазначена в обвинуваченні як напад, що стало підставою для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України в судовому засіданні не встановлена, а за такого дії ОСОБА_9 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите заволодіння чужим майном (грабіж).
Що стосується доводів захисту про визнання доказів недопустимими, а саме:
-Протоколу огляду місця події від 03.11.2014 року з підстав, що вказаний протокол не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 ст. 104 КПК України, так як в описові частині протоколу відсутні відомості про послідовність дій слідчо-оперативної групи, а також з підстав невиконання слідчим вимог, передбачених ч. 7 ст. 237 КПК України щодо вимірювання та складання плану і схеми місця події та ч. 2 ст. 238 КПК України, щодо огляду трупу потерпілого ОСОБА_15
-Протоколу огляду місця події від 05.11.2014 року з підстав порушення слідчим права на повагу до свого приватного і сімейного житла та ст. 13 КПК України про недоторканість житла, а за такого вважати дану слідчу дію як обшук житла.
-Протоколу слідчого експерименту від 06.11.2014 року за участю ОСОБА_9 та протоколу слідчого експерименту від 06.11.2014 року за участю ОСОБА_10 , а також протоколу слідчого експерименту від 15.01.2015 року за участю малолітнього ОСОБА_11 з підстав, що вказані процесуальні дії були проведені з порушенням частин 1 та 2 ст. 240 КПК України, тобто без відтворення певної обстановки (реконструкції) речей в кімнаті та відсутності згоди власника покинутої будівлі, де був скоєний злочин.
-Висновків експертизи за № 2582 та № 2583 та інших додаткових СМЕ проведених експертом ОСОБА_22 з підстав, що експерт є упередженою, а тому грубо порушено вимоги ч. 2 ст. 79 КПК України.
-Висновку експерта № 666 від 28.11.2014 року як недопустимий речовий доказ, який є сумнівним в дослідженні кросівок, котрі належать обвинуваченому ОСОБА_9 .
Так, основна мета проведення процесуальних дій - огляд місця події та проведення слідчого експерименту є перевірка та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (ст. ст. 104, 223, 240 КПК України). Відповідно до цього діючий КПК не передбачає обов`язкового виконання певних дії при складанні та оформлені протоколу слідчого експерименту, на які посилається захисник. Крім того, вказані дії та складання протоколів слідчого експерименту, що мали місце 06.11.2014 року проводилися у присутності понятих та за участю захисників, які ніяких заперечень або заяв з приводу порушення прав обвинувачених не робили. Із відеозапису протоколу слідчого експерименту вбачається, що обвинувачені досить добре орієнтуються у приміщенні, добровільно і вільно розповідають про подробиці вчиненого злочину.
Що стосується протоколу огляду місця події від 03.11.2014 року, то відповідно вимогам ст. 104 та 238 КПК України посилання захисника на те, що в описовій частині протоколу відсутні відомості про послідовність дій слідчо-оперативної групи є безпідставним. При проведені огляду місця події слідчий або прокурор в межах своїх повноважень має право проводити певне вимірювання і інші дії, тому посилання захисту на те, що слідчий не провів дії, які на думку захисту, були обов`язковими, а тому було порушено ст. 104 КПК України, є також безпідставними, оскільки проведення певних дій є правом слідчого, а не його обов`язком. Будівля, яка була оглянута слідчим 03.11.2014 року є покинутою та має вільний доступ, що знайшло своє підтвердження у ході розгляду справи.
Стосовно протоколу огляду місця події від 05.11.2014 року, то в судовому засіданні ОСОБА_12 підтвердила, що писала заяву про те, що надає згоду на огляд квартири, де проживає разом зі своїм сином ОСОБА_9 . Обставини на які посилається захисник, щодо порушення прав Московських на повагу до приватного житла в судовому засіданні не встановлені.
Щодо висновку експерта № 666 від 28.11.2014 року, то вказаний висновок в обґрунтування вироку у якості доказу покладений не був, крім того, висновок експертизи не є речовим доказом у відповідності з приписами ст. 98, 101 КПК України.
Також колегія не погоджується з доводами захисту, щодо упередженості експерта ОСОБА_22 та проведених нею експертиз, оскільки вказані підстави в ході судового розгляду не встановлені.
З огляду на зазначене, судовою колегією не встановлено фактів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні вище вказаних слідчих дій у ході досудового слідства, а за такого клопотання захисника про визнання даних доказів недопустимими задоволенню не підлягає.
При визначенні виду й міри покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів, особи винних та обставини справи, у відповідності зі ст. 65 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 скоїв тяжкий та середньої тяжкості злочини, виховувався однією матір`ю, має постійне місце проживання, раніше не судимий, на обліку не перебуває, характеризується за місцем мешкання негативно, як особа яка постійно порушує громадський порядок, за місцем навчання характеризується позитивно. Суд також враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , який страждає на хронічне захворювання.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 609 від 19.12.2014 року відносно ОСОБА_9 , останній психічним захворюванням не страждає у даний час і не страждав раніше, а має акцентуацію характеру з ризиком формування емоційно нестійкого розладу особистості. В період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння у нього не відмічалося ознак будь-якого тимчасового психічного розладу, він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На даний час також може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. В результаті дослідження виявлений підвищений стан агресивності (фізичної та вербальної агресії, негативізму), які можуть впливати на його поведінку. Виявлені індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_9 сприяли його злочинній поведінці. На момент скоєння злочину ОСОБА_9 не знаходився в такому емоційному стані, в тому числі і фізіологічному афекті, яке спричинило суттєвий тиск на його свідомість та поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_10 скоїв тяжкий злочин, фактично визнав свою провину, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, на обліку не перебуває, характеризується за місцем мешкання позитивно.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 610 від 19.12.2014 року відносно ОСОБА_10 , останній страждає на даний час і страждав в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, стійким психічним розладом особистості легкою розумовою відсталістю. В період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння. У нього не відмічалося ознак тимчасового психічного розладу, він міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. На даний час він може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 не потребує. Серед індивідуально-психологічних особливостей слабість само витримки, недостатнє обдумування своїх вчинків, імпульсивність поведінки, легковажність, низьке почуття відповідальності. Індивідуально-психологічні особливості на фоні заниженого інтелекту є основними мотиваційними передумовами для реалізації його протиправної поведінки. На момент скоєння протиправного проступку не знаходився у стані фізіологічного афекту, яке спричинило суттєвий тиск на його свідомість та поведінку.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно ст. 66 КК України, є скоєння злочину в неповнолітньому віці.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України, колегією суддів не виявлені.

Згідно до положень ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України матеріальна та моральна шкода, завдана в наслідок смерті фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років) відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини.

Враховуючи вище викладене та надані потерпілою ОСОБА_16 докази на підтвердження спричиненої матеріальної шкоди, суд вважає, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню. Вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 17479,93 грн., що складається з витрат на поховання ОСОБА_15 та придбання палива, яке було витрачене у зв`язку з проведенням досудового слідства по даному кримінальному провадженню підлягають задоволенню в повному обсязі, але вказану суму шкоди в солідарному порядку належить стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та законного представника малолітнього ОСОБА_11 ОСОБА_13 .

Крім того, з урахуванням спричинених потерпілій моральних страждань, пов`язаних з вбивством її чоловіка ОСОБА_15 , певних змін у житті та емоційних страждань, судова колегія вважає, що розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди у сумі 100 000 грн. є достатнім відшкодуванням, яке відповідно належить стягнути в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та законного представника малолітнього ОСОБА_11 ОСОБА_13 ..

Також з обвинувачених належить стягнути на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 147,42 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.349, 370, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів -
з а с у д и л а:

ОСОБА_9 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України 8 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 186 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання - 8 (вісім) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання рахувати з 05 листопада 2014 року.
ОСОБА_10 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання рахувати з 05 листопада 2014 року.
Стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_16 в солідарному порядку 17479,93 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_16 в солідарному порядку 100 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта у сумі 147,42 грн.
Речові докази зимова куртка чорного кольору, теплі спортивні штани, мобільний телефон «Nokia-113» з сім - картою МТС, вудку рибацьку зі снастями повернути за приналежністю ОСОБА_12 .
Речові докази мобільний телефон «Nokia -1280» з сім картою Діджус, хрестик повернути за приналежністю ОСОБА_16 .
Інші речові докази, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Миколаївського РВ УМВС Миколаївської області знищити.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3