ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

11 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_8

суддів: ОСОБА_9., ОСОБА_10

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2015 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Дрогобич Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років і 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішені питання про стягнення судових витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 листопада 2014 року близько 02:00 год., керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 108 CDI», номерний знак НОМЕР_1, рухався у с. Грушів Дрогобицького району Львівської області по вул. Молодіжній у напрямку від с. Тинів, при проїзді ділянки дороги в районі будинку № 3, грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5; п.п. 2.1 а), 2.3 б), д), 2.9 а); п.п. 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, у зв'язку із туманом, по неосвітленій ділянці дороги із швидкістю 80 км/год., що є перевищенням встановленої у населених пунктах швидкості руху 60 км/год., у складних погодних умовах не врахував дорожню обстановку та її зміни, що призвело до втрати контролю над рухом керованого ним транспортного засобу і, як наслідок, до виїзду на праве по ходу його руху узбіччя дороги та наїзду на пішоходів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди події настала смерть потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а ОСОБА_5 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

У касаційній скарзі засуджений зазначає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок суворості та просить його змінити, пом'якшити покарання до 5 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що суд неповною мірою врахував дані, що характеризують його особу: молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання, а також те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Указує, що суд не звернув належної уваги на його повне визнання винуватості та щире каяття у вчиненому злочині, а також на думку потерпілих, які не мають до нього претензій. Окрім того стверджує, що він вчинив даний злочин внаслідок збігу обставин - нічний час доби, густий туман, порушення потерпілими правил дорожнього руху. Вважає, що суд безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною стан алкогольного сп'яніння. Наголошує на тому, що він здійснював догляд за престарілою одинокою жінкою - ОСОБА_7, яка відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій» є реабілітованою особою, має батька, який хворіє на важку гематологічну хворобу і є інвалідом 2 групи, що, на думку ОСОБА_1, суд мав визнати пом'якшуючими покарання обставинами.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

ОСОБА_1 не оскаржуються доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України. При цьому у касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни постановлених судових рішень щодо нього.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано. Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу засудженого, який є особою молодого віку, раніше до

кримінальної відповідальності не притягувався, посередньо характеризувався за місцем проживання. Обставиною, що пом'якшує покарання судом визнано щире каяття ОСОБА_1 Обставиною, що його обтяжує визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння. Також судом була врахована думка потерпілих, які будь-яких претензій морального або матеріального характеру до ОСОБА_1 не мали, у питанні призначення покарання покладались на розсуд суду.

Із ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, дійшов правильного висновку про відсутність обґрунтованих підстав пом'якшення призначеного ОСОБА_1 покарання.

Доводи засудженого про те, що судом безпідставно визнано обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину у стані алкогольного стан, є неспроможними, оскільки як видно із вироку суду, засуджений сам не заперечував той факт, що того дня вживав алкогольні напої та під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп'яніння. З огляду на зазначене, суд визнавши дану обставиною обтяжуючою покарання ОСОБА_1 діяв відповідно до вимог статей 65, 67 КК України.

На думку колегії суддів, зважаючи на тяжкість злочину, характер грубого порушення правил дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної події, його наслідки, обрана судом ОСОБА_1 міра покарання є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами. Обставини, на які ОСОБА_1 посилається у своїй касаційній скарзі висновків суду в частині призначення покарання не спростовують, оскільки не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, чи такими, що свідчать про можливість пом'якшення призначеного ОСОБА_1 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2015 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10