Справа №472/277/15-к 25.08.2015 25.08.2015 25.08.2015
Провадження № 11-кп/784/625/15
Категорія ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криві Коліна Тальнівського району Черкаської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого на АДРЕСА_1 , , не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено:

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно визначити покарання 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Постановлено:

запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили;

строк відбування покарання обчислювати з 27.12.2014 року (тобто з дня його фактичного затримання);

стягнути з ОСОБА_8 витрати за проведення експертиз - 17192,34 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним та призначити покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок та визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, вважає зазначений вирок Вознесенського міськрайсуду в частині призначення ОСОБА_8 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна незаконним та таким, що підлягає скасуванню із підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При цьому наводить положення ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Вважає: що призначене судом ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів (які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів) та особі обвинуваченого;

що судом неналежним чином враховано обставини вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства з корисливих мотивів та розбою, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

що суд не надав об`єктивної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_8 та його суб`єктивному ставленню до вчинення злочину. При цьому твердить про відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчинених злочинах, посилаючись на те, що впродовж судового розгляду ОСОБА_8 вину у вчиненні злочинів не визнавав, давав показання, які не відповідають дійсності, чим намагався ввести суд в оману з метою уникнення кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати з передбачених ст. 409 КПК України підстав. Докладно наводить положення ч. З ст. 62 Конституції України, ст. ст. 17, 208, 209, 168 КПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30 травня 1997 року щодо неможливості обґрунтування обвинувачення доказами, одержаними незаконним шляхом, та припущеннями.

Твердить про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому посилається на покладення судом в основу обвинувального вироку висновку судової дактилоскопічної експертизи № 2 від 15.01.2015 року, як доказ знаходження обвинуваченого в житловому будинку під час вбивства потерпілої. Такий висновок суду вважає припущенням.

Також твердить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, щодо недопустимості таких доказів, як:

протокол затримання ОСОБА_8 через невірне зазначення підстав затримання в частині визнання ним винуватості у вбивстві потерпілої;

молекулярно-генетичної експертизи № 15 від 11.2.2015 року через вилучення об`єктів дослідження (кросівки біло-коричневого кольору) з порушенням кримінального процесуального законодавства та через незаконність затримання ОСОБА_8 . При цьому зазначає про необґрунтованість відмови судом у клопотанні сторони захисту про допит експерта в судовому засіданні з метою роз`яснення вищезазначеного висновку в частині того, що сліди крові та ядер клітин змішаної етимології і крім потерпілої належать двом невстановленим особам, і про відсутність вказівки експерта, чия саме кров виявлена на кросівку.

Наводить своє трактування показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо наявності у обвинуваченого грошей в ті день та ніч , а також доводи про ряд експертиз, які, на його думку, вказують на невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 та свої міркування щодо можливості потрапляння крові потерпілої на одяг обвинуваченого. Також твердить, що не доведений факт викрадення грошових коштів і що суд, фактично, двічі засудив обвинуваченого ОСОБА_8 за одне й те саме діяння за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
26.12.2014 року приблизно о 22.30 год. ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з метою здійснення нападу для заволодіння грошима пенсіонерки ОСОБА_12 , які він бачив раніше під час перебування в її будинку, пройшов до домоволодіння останньої на АДРЕСА_1 .

Діючи умисно та переслідуючи корисний мотив, ОСОБА_8 зірвав навісний замок за допомогою сокири та металевого предмета, які взяв з господарського приміщення домоволодіння ОСОБА_12 , проник до приміщення житлового будинку. Там пройшов до спальної кімнати, де відпочивала потерпіла, і почав шукати гроші.

Під час того, як ОСОБА_8 знайшов гроші в сумі приблизно 300 грн., що знаходилися біля ліжка на стільці, ОСОБА_12 прокинулася та помітила ОСОБА_8 , після чого у останнього виник умисел позбавити її життя, щоб довести свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілої.

Так, ОСОБА_8 , бажаючи позбавити життя потерпілу ОСОБА_12 , умисно наніс їй зі значною силою в життєво важливий орган (голову) не менше двох ударів сокирою, яку заздалегідь взяв з собою.

В результаті цього ОСОБА_8 спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепу та розтрощення головного мозку, від яких вона померла на місці події.

Обвинувачений ОСОБА_8 залишив місце злочину та на власний розсуд розпорядився грошима, отриманими в результаті нападу на ОСОБА_12 , а саме - витратив їх в той же вечір на спиртні напої в барі ПП «Бохонка» в с. Поділля Веселинівського району Миколаївської області.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги останнього та їх заперечення проти апеляційної скарги прокурора; доводи прокурорів ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги останнього та їх заперечення проти апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000793, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає їх не підлягаючими задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні розбою, поєднаного з проникненням у житло із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій та умисного вбивства пенсіонерки ОСОБА_12 з корисливих мотивів, а також кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів, а також про невірну оцінку судом зібраних по справі доказів та про недопустимості певних доказів, є безпідставними, оскільки суперечать встановленим по справі обставинам.

З вироку видно, що суд дав належну оцінку аналогічним доводам сторони захисту в судовому засіданні, та вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив розбій, тобто - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій; і умисне вбивство з корисливих мотивів, тобто - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів.

Мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд обґрунтовано послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , дані протоколів огляду місця події, слідчого експерименту, висновки відповідних судових експертиз, тощо.

Так, згідно аудіо запису судового розгляду даної справи, що міститься на технічному носії (диску), та журналу судового засідання від 15.04.2015 року обвинувачений ОСОБА_8 суду пояснив, що обвинувачення йому зрозуміло і заявив про невизнання ним своєї вини, пояснивши, що він йшов з метою крадіжки, а потім злякався та вдарив її (а. п. 48 - 49). В подальших судових засіданнях ОСОБА_8 змінив свої показання і пояснив, що добре знає потерпілу ОСОБА_12 , оскільки декілька років допомагав їй по господарству; знає, де що в неї знаходиться, в тому числі і гроші біля ліжка. Підтвердив, що приходив до потерпілої вдень 26.12.2014 року на її прохання, купував їй продукти; взяв у неї таблетки і завіз своїй тітці. Твердив, що у нього були власні гроші у сумі 200 грн., які він разом з ОСОБА_10 раніше заробив у якоїсь сусідки. Потім ввечері з ОСОБА_10 поїхав до бару с. Поділля Веселиніського району, де був до закриття, вживаючи пиво.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині його допомоги потерпілій по господарству протягом останнього часу та доброї обізнаності щодо знаходження її грошей на розходи на стільці біля ліжка, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Крім того, свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що є сусідкою потерпілої та доглядала за нею. Напередодні ввечері помила підлогу, в тому числі і на веранді, і на прохання ОСОБА_12 закрила її в хаті на навісний замок. Вранці, коли прийшла її відчинити, побачила, що скоба була вирвана, а замок висить на дверях. Зайшла в будинок. Там працював телевізор, а потерпіла лежала в ліжку і була накрита ковдрою. Покликала, але потерпіла не відповідала. Не підходила до неї і покликала сусідів. Коли відкинули ковдру, побачили, що волосся ОСОБА_12 було червоного кольору. Зателефонували рідній сестрі потерпілої, після приходу якої побачили каплі крові у коридорі. Викликали міліцію. Напередодні вбивства ОСОБА_12 їй говорила, що отримала пенсію.

А свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою ОСОБА_12 по батьку. 27.12.2014 року приблизно о 07.00 год. їй зателефонували сусіди сестри, щоб прийшла до її будинку. Там побачила, що скоба вхідних дверей будинку вирвана, в будинку горіло світло. Коли відкрили ковдру, яким була накрита потерпіла, то на подушці побачили кров. Після цього викликали міліцію.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині наявності у нього в той вечір своїх грошей саме до вбивства потерпілої спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Так, згідно аудіо запису судового розгляду, що міститься на технічному носії інформації (диску), свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що напередодні вбивства потерпілої вдень спілкувалися з ОСОБА_8 , з яким планували ввечері піти в бар. Приблизно о 18.00 год. поїхали до бару, де вживали пиво, яким їх пригостив його (свідка) знайомий. Приблизно о 20.00 год. поїхав додому, де взяв ще гроші і знов поїхали в бар, де знаходився до 22.00 год., після чого з дружиною пішов до дому, а ОСОБА_8 залишився в барі. Стверджував, що при ньому у ОСОБА_8 грошей не було, оскільки він (свідок) пригощав того алкогольними напоями за свої гроші.

При цьому слід зауважити, що жодного питання задля з`ясування та підтвердження версії обвинуваченого про наявність у нього грошей протягом цього вечора в барі, які разом з цим свідком він, нібито, заробив у якоїсь сусідки, ані сам обвинувачений ОСОБА_8 , ані його захисник ОСОБА_7 свідку ОСОБА_10 не ставили.

Крім того, звертає на себе увагу і той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 так і не зміг назвати ані імені, ані прізвища сусідки, у якої він, нібито, заробив гроші, якими розплачувався у барі пізніше, після уходу ОСОБА_10 .

З показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , матері обвинуваченого, вбачається, що її син обвинувачений ОСОБА_8 - допомагав потерпілій ОСОБА_12 по господарству приблизно протягом двох років. Остання розраховувалася з ним. Таким же чином син заробляв і у інших односельців. В той вечір, напередодні вбивства ОСОБА_12 , син збирався з ОСОБА_10 в бар. Повернувся він додому вночі у стані алкогольного сп`яніння. Також пояснила, що напередодні вбивства потерпілої у сина грошей не було.

Показання зазначених свідків водночас спростовують доводи апеляційної скарги захисника про невірну оцінку судом показань цих свідків і свідчить про намагання захисника перекрутити їх показання з намаганням надати свого трактування.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що 26.12.2014 року приблизно о 23.30 год. вдруге прийшов в бар в с. Поділля Веселинівського району, де разом з ОСОБА_8 та іншими хлопцями вживали спиртні напої. Саме ОСОБА_8 пригощав їх і розрахувався в барі купюрою в 100 грн. Коли бар закривався, то разом з обвинуваченим вийшли з бару. ОСОБА_8 не говорив, звідки у нього гроші.

Показання свідка ОСОБА_16 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 в частині появи у ОСОБА_8 грошей протягом вночі.

Так, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що у грудні 2014 року вона працювала продавцем продовольчого магазину в с. Поділля Веселинівського району. 27.12.2014 року в нічний час приблизно о 01.45 год. перед закриттям магазину ОСОБА_8 разом з ОСОБА_16 зайшли в магазин і купували спиртні напої. За покупку алкогольних напоїв розрахувався крупною купюрою у 200 грн. саме ОСОБА_8 .

За такого є вірним висновок суду першої інстанції про наявність корисного умислу у обвинуваченого ОСОБА_8 при вчиненні ним інкримінованих йому злочинів відносно потерпілої ОСОБА_12 .

Зокрема, що саме після розбійного нападу та вбивства ОСОБА_12 , яке було скоєно приблизно о 22.30 год., у обвинуваченого ОСОБА_8 з`явилися гроші, за які він пригощав знайомих алкогольними напоями і за свій рахунок купував в магазині спиртне. При цьому одна із купюр у нього була в 200 грн.

Сукупність вищенаведених доказів водночас спростовує доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів викрадення обвинуваченим ОСОБА_8 грошей у потерпілої ОСОБА_12 під час розбійного нападу на неї з її вбивством.

Показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в частині місця злочину, обстановки в будинку потерпілої після вбивства, характеру та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілої, а також певної кількості крові на підлозі веранди будинку потерпілої узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 27.12.2014 року з фототаблицею, відповідно до якого у ліжку у спільній кімнаті будинку АДРЕСА_1 виявлено труп потерпілої ОСОБА_12 зі слідами насильницької смерті з ранами голови. Під час огляду виявлено пошкоджені металева скоба і навісний замок на вхідних дверях, плями бурого кольору у коридорі, плями бурого кольору на шпалерах житлової кімнати біля ліжка потерпілої, а також вісім слідів папілярних узорів пальців рук, які були вилучені (а. п. 89 -92 - 116).

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 313 від 11.02.2015 року (експертиза почата 28.12.2014 року) смерть ОСОБА_12 наступила від тупої проникаючої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломами кісток зводу черепа, розтрощення тканин головного мозку.

З урахуванням ступеню трупного задубіння, часу відновлення кольору трупних плям, причини смерті, даних судово-гістологічного дослідження, смерть могла настати за 24-48 годин до судово-медичної експертизи трупу. При судово-медичному дослідженні трупу виявлено багато-осколковий і багато-фрагментарний перелом луски лівої скроневої кістки з частковими переломами луски потиличної кістки зліва, лівої тім`яної кістки, луски лобної кістки зліва: з ушкодженням твердої мозкової оболонки, розтрощенням головного мозку в області полюсу лівої скроневої частини, ранами на межі лівої скроневої, тім`яної і потиличної областей (рана № 1), на межі лівої лобної та скроневої області (рана № 2), в тім`яній області ближче до скроневої області (рана № 3).

Тілесні ушкодження:

утворилися від ударів тупого (тупих) предметів з обмеженою контактовою поверхнею незадовго до настання смерті;

відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (в даному випадку є смертельними);

знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

На трупі не виявлено тілесних ушкоджень, які вказують на самооборону. В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла знаходилися в горизонтальному положенні на правій половині тулубу.

Смерть настала за короткий проміжок часу після отриманих тілесних ушкоджень (а. п. 83 - 88).

За даними висновку судової дактилоскопічної експертизи № 2 від 15.01.2015 року з числа наданих на дослідження вилучених під час огляду місця події - домоволодіння на АДРЕСА_2 слідів пальців рук, що придатні для ідентифікації особи, сліди папілярних узорів пальців рук з розмірами 12 x 27 мм, та 15 x 24 мм залишені безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_8 , слід папілярного узору ділянки долоні руки з розмірами 35 x 46 мм залишений ділянкою долоні лівої руки ОСОБА_8 , слід папілярного узору ділянки долоні руки з розміром 22 x 30 мм залишений ділянкою долоні правої руки ОСОБА_8 (а. п. 195 - 204).

Зазначене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 бував у будинку потерпілої, в тому числі і в її спальній кімнаті. І це узгоджується з вищенаведеними показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11 (матері обвинуваченого). Вказівка суду про те, що це свідчить про знаходження обвинуваченого в житловому будинку під час вбивства потерпілої є помилковою і підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Згідно протоколу огляду від 27.12.2014 року в покинутому домоволодінні АДРЕСА_3 на балці даху виявлено сокиру зі слідами рідини бурого кольору (а. п. 117 - 128).

Відповідно до висновку комплексної одорологічної -дактилоскопічної молекулярно - генетичної експертизи №1/3/13 від 05.02.2015 року запахові сліди на сокирі, виявленій 27.12.2014 року на АДРЕСА_3 , ідентичні запахову зразку ОСОБА_12 ; генетичні ознаки крові та клітин на лезі та обуху сокири збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_12 ; генетичні ознаки крові та клітин на дерев`яній частині сокири є змішаними, містять генетичні ознаки потерпілої (а. п. 173 - 181).

Зазначене свідчить, що саме цією сокирою було вбито потерпілу ОСОБА_12 .

Згідно з даними висновку судово - медичної експертизи речових доказів від 04.02.2015 року № 43 на вилучених 27.12.2014 року під час огляду домоволодіння ОСОБА_12 двох фрагментах шпалер та зіскобах з підлоги знайдена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_12 та виключається від ОСОБА_8 (а. п. 229 - 230).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 27.12.2014 року, ОСОБА_8 у присутності захисника ОСОБА_19 власноруч записав, що 26.12.2014 року він здійснив умисне вбивство ОСОБА_12 , визнає вину та щиро кається. При затриманні у ОСОБА_8 вилучені кросівки біло-коричневого кольору (а. п. 138 - 141).

Згідно висновку молекулярно-генетичної експертизи № 15 від 11.02.2015 року на кросівках, вилучених 27.12.2014 року у затриманого ОСОБА_8 , на зовнішній передній стороні зовнішньої поверхні лівого кросівка виявлено кров людини, клітини з ядрами та визначені їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки крові та клітин на лівому кросівку є змішаними, і містять генетичні ознаки потерпілої ОСОБА_12 та неменше двох інших невстановлених осіб, один з яких чоловічої статі, і не містить генетичних ознак підозрюваного ОСОБА_8 (а. п. 186 - 190).

Факт виявлення на лівому кросівку ОСОБА_8 генетичних ознак крові та клітин двох інших невстановлених осіб в жодному разі не спростовують висновку цієї експертизи щодо виявлення на цьому кросівку саме крові потерпілої ОСОБА_12 .

Зазначене також свідчить про вчинення розбою та вбивства ОСОБА_12 саме обвинуваченим ОСОБА_8 , оскільки кров потерпілої не могла потрапити на його взуття випадково, в тому числі і під час проведення 28.12.2014 року за його участі слідчого експерименту у будинку потерпілої, який проведено наступного дня після вилучення цих кросівок (тобто - 27.12.2014 року).

Висновки вищевказаної експертизи повністю спростовують доводи сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вбивства потерпілої ОСОБА_12 .

Також неспроможними є доводи апелянта ОСОБА_7 про безпідставне відхилення судом його клопотання про допит експерта ОСОБА_20 , що проводив дану молекулярно-генетичну експертизу, оскільки він не навів переконливих підстав для такого допиту ані у суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Доводам захисника ОСОБА_7 про недопустимість протоколу затримання ОСОБА_8 та вищевказаного висновку молекулярно-генетичної експертизи суд першої інстанції дав належну оцінку і зазначив, що затримання ОСОБА_8 проведено відповідно до вимог ст. 208 КПК України.

А той факт, що на цьому взутті ОСОБА_8 виявлено кров потерпілої ОСОБА_12 , його затримання відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України. І тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Окрім того, вищенаведений висновок судово - медичної експертизи № 313 від 11.02.2015 року спростовує версію обвинуваченого ОСОБА_8 про потрапляння крові потерпілої ОСОБА_12 на його кросівки при подряпинах її рук куркою за декілька днів до вбивства потерпілої, оскільки при судово-медичному дослідженні трупу потерпілої ОСОБА_12 експертом не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень на її кінцівках.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 28.12.2014 року з таблицею зображень, обвинувачений ОСОБА_8 у присутності свого захисника ОСОБА_19 , а також судово-медичного експерта ОСОБА_21 детально розповів та показав на місці про обставини вбивства ОСОБА_12 та заволодіння грошовими коштами, а саме: показав, де брав сокиру; як зірвав скобу та зайшов до будинку; після цього зайшов до кімнати, де відпочивала потерпіла, присів біля ліжка, показав як наносив удари сокирою по голові потерпілої; потім показав місце, де сховав сокиру, показавши власноруч на схемі як пішов з місця злочину і місце, де викинув сокиру (а. п. 152 153 - 165).

Часткова несправність технічного носія інформації (диску), на якому зафіксовано дану слідчу дію, не спростовує факту її проведення та достовірності зазначених у протоколі даних, а тим більш за умови відсутності у учасників цієї слідчої дії будь-яких заяв, зауважень або клопотань.

Судово-медичний експерт ОСОБА_21 , як свідчить аудіо запис судового розгляду, що міститься на технічному носії інформації (диску), підтвердив суду як свій експертний висновок № 313 від 11.02.2015 року, так і обставини проведення даного слідчого експерименту від 28.12.2014 року за участі обвинуваченого ОСОБА_8 , а також відповідності показаного ОСОБА_8 механізму спричинення потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень наявним судово-медичним даним.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що жодних питань щодо відповідності та правильності відображення у протоколі ходу цієї слідчої дії ані обвинувачений ОСОБА_8 , ані захисник ОСОБА_7 експерту ОСОБА_21 не ставили.

Тому саме ці показання обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції цілком вірно розцінив як достовірні і поклав в обґрунтування обвинувального вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про моральний тиск на нього з боку працівників міліції при затриманні та захисника ОСОБА_19 під час досудового розслідування (в тому числі і при слідчому експерименті) та судового розгляду є надуманими, оскільки жодних скарг або звернень до уповноважених органів з цього приводу у встановленому законом порядку він не подавав.

Окрім того, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 щодо фактичного визнання ним вчинення злочинних дій відносно потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні від 15.04.2015 року незаконним впливом на нього захисника ОСОБА_19 є надуманими та вкрай непереконливими, оскільки на момент такого визнання у нього вже було наявним його письмове клопотання про відмову від захисника ОСОБА_19 , яке він озвучив і подав суду буквально через хвилину, як вбачається з аудіо запису судового розгляду даної справи, що міститься на технічному носії (диску), та журналу судового засідання від 15.04.2015 року (а. п. 48 - 49).

А тому твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього незаконних методів слідства та незаконного впливу на нього його захисника апеляційний суд розцінює як позицію його захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

З огляду на всебічне, повне та неупереджене дослідження судом першої інстанції всіх обставин даного кримінального провадження, оцінки судом кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, є вірним висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 : у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 і її умисного вбивства з корисливих мотивів; і дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

А тому є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність доказів вчиненням ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року N 2 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном), тощо. І при цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, вимагання, незаконного заволодіння транспортним засобом, дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК і статтею, якою передбачена відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч. 4 ст. 187, 4 ст. 189, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 312, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 289 КК).

За такого є неспроможними і доводи апелянта ОСОБА_7 про те, що суд, фактично, двічі засудив обвинуваченого ОСОБА_8 за одне й те саме діяння за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Всі інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 не впливають на правильність прийнятого судом рішення щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

З огляду на зазначене, апеляційним судом не встановлено фактів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставами для скасування вироку, як при проведенні досудового слідства у даній справі, так і під час її судового розгляду судом першої інстанції.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст. ст. 65, 67 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є особливо тяжкими; дані про особу обвинуваченого, який є не судимим в силу ст. 89 КК України, але раніше вчиняв злочини, посередньо характеризується за місцем проживання, а також його молодий вік; відсутність пом`якшуючих покарання обставини; та обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння і відносно особи похилого віку; і прийшов до вірного висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, призначено в межах санкцій ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, і за своїм розміром не є ані мінімальним, ані максимальним, а тому відсутні підстави вважати його явно несправедливим - як надмірно м`яким, так і надмірно суворим.

Доводи прокурора про ненадання судом об`єктивної оцінки суб`єктивному ставленню ОСОБА_8 до вчинення злочину та про відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчинених злочинах, не визнання ОСОБА_8 впродовж судового розгляду вини у вчиненні злочинів є неспроможними та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки право особи не свідчити проти себе гарантовано ст. 63 Конституції України та п. 4 ч. 2 ст. 42 КПК України.

З огляду на зазначене вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованими і відсутні підстави для його зміни або скасування, а апеляційні скарги захисника та прокурора є, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора прокуратури Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року, яким обвинуваченого ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4