Справа № 461/1209/15-к
Провадження № 1-кс/461/774/15
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львова, українця, громадянина України, з середньою світою, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , одруженого,
слідчий слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, погодженим прокурором групи прокурорів прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, що02 жовтня 2014 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 209 КК України. При оцінці обставин, передбачених ст.178 КПК України, досудове слідство прийшло до висновків, що: наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; у разі визнання винуватим, ОСОБА_5 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі без альтернативи його застосування; вік та стан підозрюваного дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування; статус непрацюючого надає ОСОБА_5 багато вільного часу щодо можливості впливати на хід проведення досудового розслідування; репутація ОСОБА_5 істотно погіршена у зв`язку з підозрою його у вчиненні тяжкого злочину; майновий стан ОСОБА_5 , який не має постійного доходу від заробітної плати, не достатній для внесення застави розміром від 20 до 80 розмірів мінімальної заробітної плати, як це передбачено п.2 ч.5 ст. 182 КПК України; раніше ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався та запобіжні заходи стосовно нього не застосовувались. Оцінюючи особу підозрюваного та вчинені ним злочини, досудове слідство приходить до твердого переконання в наявності передбачених ст.177 КПК України, ризиків невиконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, потерпілого, інших підозрюваних у кримінальному провадженні;перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказані твердження за кожним з ризиків підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні ряду злочинів, у тому числі тяжкого, за який передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, без альтернативи застосування більш м`якого покарання, що стимулюватиме підозрюваного переховуватись від органів досудового слідства та суду.
В судовому засіданні слідчий та прокурор, кожен окремо, підтримали внесене клопотання з підстав, викладених у такому та просили обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під варту без визначення застави.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечив проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки за станом здоров`я не може перебувати під вартою.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
Заслухавши клопотання слідчого, думки учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.
02 жовтня 2014 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 209 КК України.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно ст. 183 ч. 2 п.4 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).
Згідно з ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Слідчий суддя, при вирішенні клопотання враховує, що у разі визнання винуватим, ОСОБА_5 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі без альтернативи його застосування; статус непрацюючого надає ОСОБА_5 багато вільного часу щодо можливості впливати на хід проведення досудового розслідування; репутація ОСОБА_5 істотно погіршена у зв`язку з підозрою його у вчиненні тяжкого злочину; майновий стан ОСОБА_5 , який не має постійного доходу від заробітної плати, не достатній для внесення застави розміром від 20 до 80 розмірів мінімальної заробітної плати, як це передбачено п.2 ч.5 ст. 182 КПК України; раніше ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався та запобіжні заходи стосовно нього не застосовувались
Таким чином з врахуванням обставин кримінального провадження, особи підозрюваного, враховуючи стан здоров`я останнього, те, що в ході розгляду клопотання обставини, які б давали підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, перешкоджатиме кримінальному провадженню, впливатиме на свідків, буде переховуватись від органів досудового розслідування, підтвердились, проте з врахуванням вищенаведених доводів, а також з метою захисту конституційних прав підозрюваного, в тому числі на належну медичну допомогу, ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий буде достатній для запобіганням вказаних ризикам та забезпечить належну поведінку підозрюваного.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя
у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
- прибувати до старшого слідчого прокуратури Львівської області ОСОБА_4 або іншого слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;
- не залишати місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні та підозрюваними ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;
- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.
Строк дії ухвали 2 місяці - до 30 березня 2015 року включно.
Роз`яснити підозрюваному ч.5 ст.181 КПК України.
Виконання ухвали покласти на Пустомитівський РВ УМВСУ у Львівській області та ЛСІ УДДУ ПВП у Львівській області для обліку підозрюваного за місцем його проживання.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області на протязі п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1