Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді застави та дії обов`язків визначених ухвалою слідчого судді Дніпровсьокго районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006083 від 19 травня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:
Слідчий СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу підозрюваному у вигляді застави та дії обов`язків визначених ухвалою слідчого судді Дніпровсьокго районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року.

У судовому засіданні слідчий, прокурор заявлене клопотання підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Сторона захисту, підозрюваний та захисник, кожен окремо, не заперечували проти продовження строку дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави та дії обов`язків визначених ухвалою слідчого судді Дніпровсьокго районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року.

Слідчий суддя, з`ясувавши думку учасників провадження, дослідивши долучені до клопотання матеріали, приходить до наступного.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

19.05.2014 року відомості по матеріалах було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно реєстраційний номер № 0006083.

19.05.2014 року - ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.05.2014 року - ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

21.05.2014 року - слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва підозрюваному обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 97 440 гривень. В разі внесення застави на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві за першою вимогою; не відлучатись з м. Києва без дозволу органу досудового розслідування, прокурора або суду; повідомляти слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

У подальшому підозрюваним,на підставі судового рішення від 21.05.2014 року, на депозитний рахунок суду унесено заставу, а прокурором продовжено строки досудового розслідування до 3-х місяців.

15.07.2014 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва підозрюваному продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді застави до 3-х місяців, а саме до 15.08.2014 року та продовжено дію обов`язків визначених ухвалою суду від 21.05.2014 року.

30.07.2014 року - прокурором продовжено строки досудового розслідування до 4-х місяців.

15.08.2014 року сторона обвинувачення звернулася до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді застави до 4-х місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», п. 32, Series А, № 182).

За таких обставин, слідчий суддя дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи та безпосередньо саме кримінальне провадження в оригіналі, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити правопорушення, прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів та отримані у порядку встановленому Кримінально процесуальним Кодексом України.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

У судовому засіданні, стороною захисту, у супереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, або ж належного обґрунтування можливості застосування положень ч. 3 ст. 194 КПК України до підозрюваного.

В той же час, положення Глави 18 КПК України регулюють порядок застосування запобіжних заходів на стадії досудового розслідування та судового провадження та передбачають можливість продовження дії таких запобіжних заходів як: тримання під вартою (на стадії досудового та стадії судового розгляду), домашнього арешту (на стадії досудового розслідування) та дію обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Продовження дії інших запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, законом не передбачено. Вказаний запобіжний захід діє протягом всього кримінального провадження (досудового, судового), до моменту його припинення за встановлених законом обставин.

Тобто, строк його дії під час кримінального провадження (досудового розслідування, судового провадження) КПК України не обмежено, що свідчить про те, продовження підлягаю тільки обов`язки визначені п.п. 1-9 ч. 5 ст. 199 КПК України, а не сам запобіжний захід.

За таких умов, слідчий суддя визнає обставини визначені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, обґрунтованими та вважає за необхідне продовжити дію заходу забезпечення кримінального провдлаження у вигляді застави протягом всього кримінального провадження (досудового, судового), до моменту його припинення за встановлених законом обставин.

Щодо продовження дії обов`язків, покладених на підозрюваного судовими рішеннями слідчих суддів Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2014 року та 15.07.2014 року, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду чи іншого органу державної влади, а також виконувати один або і кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Зміст зазначеної норми свідчить про те, що законодавець визначив, що зобов`язання прибувати за кожною вимогою уповноваженого органу є складовою запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, та зберігається за підозрюваним весь час протягом дії запобіжного заходу, у зв`язку з чим не потребує продовження, у зв`язку з чим слідчий суддя не убачає підстав для задоволення клопотання в частині продовження дії даного обов`язку до 4-х місяців.

Обов`язки ж визначені п.п. 1-9 ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність яких доводиться прокурором окремо, згідно ч. 6 ст. 194 КПК України, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора, в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛвстановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

У даному судовому засіданні сторона обвинувачення присла продовжити дію обов`язків, які передбачені п.п. 2-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, та полягають у зобов`язанні підозрюваного не відлучатись з м. Києва без дозволу органу досудового розслідування, прокурора або суду; повідомляти слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Обставини, які, на даний час, унеможливлюють закінчення досудового розслідування, до закінчення строку дії попередньої ухвали, суд визнає обґрунтованими, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим та підтверджуються наявними матеріалами і полягають у неможливості закінчення досудове розслідування, оскільки у кримінальному провадженні необхідно провести ще ряд слідчих дій, зокрема: повідомити підозрюваного про закінчення досудового розслідування; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Ініш обставини, зазначені стороною обвинувачення у клопотанні, слідчий суддя не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтується на припущеннях, тобто містять сумнівну основу, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

У судовому засіданні стороною захисту, у супереч положень ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України, не було доведено суду порушень з боку сторони обвинувачення вимог ст.ст. 194, 199 та п.п.1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Тож слідчий суддя, враховуючи доведеність ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, у даному провадженні, стосовно підозрюваного, неможливості на даному етапі через об`єктивні причини закінчити досудове розслідування, вважає, що клопотання органу досудового розслідування в даній частині підлягає задоволенню, оскільки потреби досудового розслідування, на даному етапі, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, а тому останьому слід продовжити дію, згідно п.п. 2-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків не відлучатись з м. Києва без дозволу органу досудового розслідування, прокурора або суду; повідомляти слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

При цьому слідчий суддя вважає, що такі обов`язки будуть для підозрюваного пропорційними, помірними, не становитимуть надмірного тягару, у зв`язку з чим не вважає таке вручання у права і свободи свавільним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 193, 194, 309, 310, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:
Клопотання - задовольнити частково.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави вважати продовженим протягом всього кримінального провадження, до моменту його припинення за встановлених законом обставин.

Зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимою до суду, СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві та, у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, продовжити дію до 15 вересня 2014 року наступних обв`язків: не відлучатись з м. Києва без дозволу органу досудового розслідування, прокурора або суду; повідомляти слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомили про причини своєї неявки, або якщо порушили інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1