Справа № 362/1936/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1459/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 22.12.2015

УХВАЛА
Іменем України
22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, працюючого на випадкових роботах, не одруженого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Воронківка Вишгородського району Київської області, громадянина України, освіта професійно- технічна, не одруженого, працюючого на випадкових роботах, мешканця АДРЕСА_2 , судимого 28.02.2012 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи;

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою ;
Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рахується з 30.08.2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 30.08.2013 року приблизно о 21-30 годин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись неподалік будинку № 13 по вул.. Радянській в м. Фастові Київської області разом з іншими двома особами (щодо однієї особи кримінальне провадження виділене в окреме провадження, щодо іншої кримінальне провадження закрите на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України), помітили раніше незнайомих їм неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які рухалися пішохідною доріжкою по вказаній вулиці в напрямку магазину «Кооператор».
Маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дві інші особи (щодо однієї особи кримінальне провадження виділене в окреме провадження, щодо іншої кримінальне провадження закрите на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України) за попередньою змовою між собою , підійшли до неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та розуміючи, що діють відкрито у громадському місці, діючи умисно , з корисливих мотивів , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи сутність того, що відбувається, застосували фізичне насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, що виразилося у нанесенні ОСОБА_9 не менше двох ударів руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на голові та тулубі, які згідно висновку експерта №125 від 10.09.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та рани на голові , яку потерпілий ОСОБА_9 отримав від удару об стіну, і яка згідно того ж висновку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та нанесенні потерпілому ОСОБА_10 не менше двох ударів руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді саден на голові та синців в лопатковій області справа, які згідно висновку експерта №124 від 03.09.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В подальшому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дві інші особи (щодо однієї особи кримінальне провадження виділене в окреме провадження,, щодо іншої кримінальне провадження закрите на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України), реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на збагачення за рахунок чужого майна, діючи спільно та з корисливих мотивів , обшукали кишені одягу неповнолітніх та відкрито заволоділи майном ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном Samsung С5212 вартістю 300 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Life» - 15 грн., на рахунку якої коштів не знаходилося, та ключами від квартири, які матеріальної цінності не представляють, та майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме: мобільним телефоном «Nokia 500» вартістю 1000 грн., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Life» - 15 грн., на рахунку якої коштів не знаходилося, сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» - 15 грн., на рахунку якої коштів не знаходилося, флеш- карту пам`яті об`ємом 8 Гб- 100 грн. та грошима в сумі 40 грн.
Після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дві інші особи (щодо однієї особи кримінальне провадження виділене в окреме провадження, щодо іншої кримінальне провадження закрите на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України), з місця скоєння злочину зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 315 грн., потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1170 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що покарання за тяжкістю не відповідає особі засудженого, оскільки судом не враховано його каяття, всебічне сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідача,

пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її,

думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій, учасниками судового розгляду не оскаржується.

Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі, та належним чином оцінених і наведених у вироку доказів.

Суд, розглянувши кримінальне провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст.186 КК України, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував, що злочин ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, не одруженого, не судимого раніше.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так ф іншими особами.

Разом з тим, правильно визначивши вид та розмір основного та додаткового покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які б давали йому підстави для вирішення питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням у відповідності до статті 75 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має виключно позитивні характеристики. Наведені обставини, на думку колегії суддів, дають підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного йому судом першої інстанції основного покарання, та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст..75 КК України зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги перераховані вище докази, які могли істотно вплинути на його висновки та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який в даному випадку підлягав застосуванню, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 необхідно змінити та підставі п.п.2, 4 ч.1 ст.409 КПК України, задовольнивши подану апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покласти обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І: