АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/933/15-к Номер провадження 11-кп/786/664/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Кобеляцького району Полтавської області на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.07.2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.07.2015 року відмовлено в задоволенні подання інспектора Кобеляцького РП КВІ УДПтСУ в Полтавській області від 21.05.2015 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.07.2008 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, до Кобеляцького районного суду Полтавської області звернувся інспектор Кобеляцького РП КВІ УДПтСУ в Полтавській області з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання, яке мотивував тим, що засуджений систематично не з`являвся за викликами інспектора Кобеляцького РП КВІ, не з`являвся до інспекції на реєстрацію та не повідомив про зміну місця проживання, чим систематично ухилявся від встановлених вироком обов`язків.
Відмовляючи в задоволенні подання інспектора, суд вказав, що вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.07.2008 року, який набрав законної сили, ОСОБА_7 засуджений за ст.291 КК України на чотири роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на два роки, а також на підставі ст.76 КК України, зобов`язано повідомляти орган з виконання покарання про зміну місця проживання та періодично з`являтись в цей орган для реєстрації.

24.02.2009 року постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області, за поданням Кобеляцького РП КВІ, засудженого ОСОБА_7 на підставі п. „в ст.1 Закону України „Про амністію, було звільнено від призначеного покарання.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05.12.2013 року, зазначену постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.02.2009 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

18.03.2014 року, постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області, в задоволенні подання КВІ про застосування відносно ОСОБА_7 Закону України „Про амністію, відмовлено, в зв`язку з неявкою його в судове засідання, що розцінено судом першої інстанції, як відмова засудженого в застосуванні до нього положень Закону України «Про амністію».

26.08.2014 року ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області, засудженого ОСОБА_7 за поданням Кобеляцького РП КВІ, на підставі положень ст.78 КК України, звільнено від призначеного покарання в зв`язку з закінченням іспитового строку за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.07.2008 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2014 року, вказана ухвала Кобеляцького районного суду від 26.08.2014 року, була скасована, постановлена нова, якою в задоволенні подання КВІ про звільнення засудженого ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку відмовлено.

11.11.2014 року ОСОБА_7 з`явився до Кобеляцької РП КВІ, де йому додатково роз`яснено порядок і умови відбування покарання за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.07.2008 року та винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію засудженого.

Як встановлено судом першої інстанції в ході розгляду подання кримінально-виконавчої інспекції, виклики інспектора КВІ на 27.10.2014 року, а також 15.04 та 20.04.2015 року ОСОБА_7 не отримував, виклик інспектора на 03.11.2014 року отримала його дружина, з якою він розірвав шлюб в 2005 році, лише 05.11.2014 року. Окрім того, судом встановлено, що з 04.02.2014 року ОСОБА_7 був мобілізований по призову до Збройних Сил України, де до цього часу проходить службу в зоні АТО на посаді командира відділення БТР.

Таким чином, неявку засудженого за викликами інспектора КВІ на 27.10 та 03.11.2014 року, відносно яких відсутні достовірні дані про їх своєчасне отримання особисто ОСОБА_7 , а також 15.04 та 20.04.2015 року, за відсутності поштового підтвердження про їх вручення йому, як порушення вимог ст.164 КВК України, та його неявку на реєстрацію в підрозділ КВІ 07.04, 21.04 та 05.05.2015 року, виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин по справі, суд визнав допущеною з поважних причин, а тому не розцінює її як систематичне ухилення від невиконання ним обов`язків за вироком суду від 02.07.2008 року.

Окрім того, як вказав суд, за поясненням ОСОБА_7 в ході судового розгляду, він особисто повідомив КВІ про свою мобілізацію на військову службу.

Даних, які б спростовували це пояснення, в матеріалах подання та в судовому засіданні не надано.

Також в поданні відсутні дані про вчинення засудженим правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення або вчинення ним нового кримінального правопорушення.

За встановлених обставин, суд не розцінив викладені в поданні органу з виконання покарань факти, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення, а тому дійшов висновку про безпідставність подання Кобеляцького РП КВІ та відмовив в його задоволенні.

В принесеній апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою подання Кобеляцького РП КВІ УДПтС України в Полтавській області про направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання задовольнити, оскільки судом не враховано систематичної неявки засудженого до органу КВІ, не повідомлення ним про зміну місця проживання. Більшість тверджень суду ґрунтується лише на усних поясненнях ОСОБА_7 , що не може вважатись достатнім для визнання судом як доведеного факту.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, засудженого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши її доводи та матеріали подання, приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 164 Кримінально-виконавчого кодексу України, на кримінально-виконавчу інспекцію покладено обов`язок вести облік засуджених протягом іспитового строку, організувати початковий розшук засуджених, місце знаходження яких невідоме, та надсилати матеріали до органів внутрішніх справ для оголошення розшуку таких засуджених.

Вказана стаття, до поважних причин неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції, як і положення ч.5 ст.166 КВК України, відносять несвоєчасне одержання запрошення (виклику), хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють засудженого своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Як убачається із матеріалів справи, судом належним чином з`ясовано обставини направлення інспектором на адресу засудженого ОСОБА_7 відповідних викликів, та вказано про відсутність достовірних даних про своєчасне отримання особисто ОСОБА_7 викликів на 27.10.2014 року та 03.11.2014 року, як і відсутність поштового підтвердження про вручення викликів ОСОБА_7 на 15.04., 20.04.2015 року.

Крім того, перевіркою матеріалів справи встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з 04.02.2015 року призваний по мобілізації до Збройних Сил України, де проходить військову службу і до цього часу на посаді командира відділення, а в період з 18.02.2015 року по 27.03.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО в Донецькій та Луганській областях (а.с.40,41,70), про що є відповідні довідки та вказана обставина фактично позбавила засудженого можливості з`явитися до КВІ.

Окрім того, як на підставу для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_7 в місця позбавлення волі для відбування покарання за вироком суду, інспекція в поданні зазначає те, що засуджений змінив місце постійного проживання без відома КВІ, оскільки відповідно до матеріалів з Кобеляцького РВ УМВС по виконанню примусового приводу ОСОБА_7 до Кобеляцького РП КВІ на 20.04.2015 року, останній за місцем проживання був відсутній та місце його перебування не відоме. Разом з тим, як зазначалося вище, з 04.02.2015 року ОСОБА_7 призваний по мобілізації до Збройних Сил України, де проходить військову службу і на час апеляційного розгляду, в тому числі і в зоні АТО, а тому така обставина не вказує на те, що засуджений зник з постійного місця проживання з метою ухилення від контролю за його поведінкою.

Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 стверджував, що про свою мобілізацію на військову службу він особисто повідомляв кримінально-виконавчу інспекцію, однак даних, які б спростовували зазначене в судовому засіданні надано не було, як і не спростовано прокурором в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, судом першої інстанції було прийнято обґрунтоване рішення щодо відсутності підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_7 для відбування покарання за вироком Кобеляцького районного суду від 02.07.2008 року.

Окрім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до положень ч.1 ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Діючим законодавством не передбачено можливість скорочення чи продовження тривалості іспитового строку, що був встановлений за вироком суду в межах визначених ч.4 ст.75 чи ч.3 ст.104 КК України.

Таким чином, з аналізу діючого законодавства, а саме положень ст.ст.75, 78, 89 КК України, ст.ст.164-166 КВК України вбачається, що питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, вирішується судом, якщо засуджений саме протягом встановленого йому іспитового строку не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягло за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Кобеляцького району Полтавської області залишити без задоволення, а ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.07.2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання інспектора Кобеляцького РП КВІ УДПтСУ в Полтавській області від 21.05.2015 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02.07.2008 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3