Справа № 1- 86/2011 р.
В И Р О К
25.01.2011 м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого Захарченка Д.В.
при секретарі Титовій Т.Е.
за участю прокурора Шевченко М.М.
захисника ОСОБА_1
потерпілої ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженої, пенсіонерки, не судимої, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК України,
10.06.2010 р. близько 11.00 год., ОСОБА_3, маючи намір на викрадення чужого майна, знаходячись в кабінеті МБФ "Надія", в приміщенні Третьої Міської лікарні м. Миколаєва за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 97, шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон "Нокіа 6230і" з карткою пам'яті, загальною вартістю 999 грн., який належав ОСОБА_2, завдавши останні матеріальної шкоди.
Підсудна ОСОБА_3 винною себе не визнала та показала, що 10.06.2010 р. працюючи медсестрою у Треті міській лікарні о 10.00 год., при сплати послуг у відділенні "ПриватБанку", що знаходилося у приміщенні лікарні, взяла с полиці мобільний телефон, вважаючи, що він належав їй. В той же день виявивши у себе в сумці два мобільних телефони, зрозуміла, що знайшла телефон. В приміщення МБФ "Надія" вона в той день не заходила. Вказаний телефон вона передала онучці ОСОБА_4. Наміру на вчинення крадіжки у неї не було, вважає свої дії знахідкою. Взяла інший мобільний телефон через його схожість на свій власний.
Потерпіла ОСОБА_2 показала, що 10.06.2010 р. виконуючи обов'язки комірника в МБФ "Надія" в Третій міській лікарні, з 9.00 год. користувалася своїм мобільним телефоном "Нокіа" для здійснення дзвінків. О 8.30 год. вона заходила до відділення "Приват Банку" для поповнення рахунку мобільного телефону, а підсудна приходила до них с 10.00 до 11.00 год. О 11.00 год. вона помітила, що телефон зник. Виявити місце знаходження телефону не вдалося, оскільки його вимкнули. З метою пошуку мобільного телефону вона зверталася до всіх відділень лікарні. Вона не брала з собою телефон у "ПриватБанк", та виключала таку можливість внаслідок того, що свідки вказали на факт знаходження телефону у кабінеті о 10.00 год.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що 10.06.2010 р., являючись працівником МБФ "Надія" при Третій міській лікарні, з 8.00 год. знаходилася в кабінеті разом з ОСОБА_2. О 8.30 год. ОСОБА_2 виходила до відділення "ПриватБанку", залишивши свій мобільний телефон. З 10.00 до 11.00 год. вони виявили, що телефон зник.
Свідок ОСОБА_6 показала, що як лаборант Третьої міської лікарні приходила до БФ "Надія" близько 9.00 год., та бачила на книжній полиці в кабінеті, мобільний телефон, що належав потерпілій. Після цього їй дзвонила потерпіла, яка шукала свій мобільний телефон.
Свідок ОСОБА_4, протокол допиту якої був оголошений судом, показала, що 10.06.2010 р. її бабуся ОСОБА_3 передала їй мобільний телефон. При цьому повідомила, що телефон вона знайшла у лікарні. Вказаний телефон вона віддала своєму батьку ОСОБА_7 (а.с. 49)
Згідно заяви ОСОБА_2 від 10.06.2010 р., вона просила вжити заходи до встановлення місцезнаходження її мобільного телефону. (а.с. 6)
Згідно протоколу огляду місця події від 10.06.2010 р., зафіксована обстановка на місці події, наявність в кабінеті МБФ "Надія" книжних полиць та стола. (а.с. 7-9)
Згідно рапорту оперуповноваженого Ленінського РВ ММУ від 20.07.2010 р., при проведенні оперативно-розшукових заходів по встановленню місця знаходження мобільного телефону ОСОБА_2, її сім-карта знаходилася в телефоні 10.06.2010 р. до 16.34 год., після чого в ньому використали іншу сім-карту, володільцем якої виявилася ОСОБА_4 (а.с. 16)
Згідно протоколу виїмки від 21.07.2010 р., у ОСОБА_7 був вилучений мобільний телефон "Нокіа 6230і". (а.с. 22)
Згідно рахунку-фактури від 10.06.2010 р., вартість мобільного телефону "Нокіа 6230і" складає 999 грн. (а.с. 41)
З урахуванням викладеного, суд знаходить вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведеною і кваліфікує її дії за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При цьому, суд приймає до уваги покази потерпілої про зникнення її мобільного телефону саме з кабінету МБФ "Надія", що було фактично підтверджено свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, неможливість знаходження телефону у вказаний час в іншому місці та відвідування підсудною кабінету до зникнення телефону, покази свідка ОСОБА_4 та дані протоколу виїмки, про передачу останній мобільного телефону підсудною.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що телефон був вилучений підсудною саме у кабінеті МБФ "Надія", що з урахуванням конкретної обстановки, а саме наявності в кабінеті інших осіб, яким міг належати телефон, свідчить саме про протиправність такого вилучення, що не могло не усвідомлюватися підсудною.
К показам підсудної про виявлення нею телефону біля відділення "ПриватБанку", суд відноситься критично, оскільки покази потерпілої, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, чітко вказують на наявність мобільного телефону потерпілої близько 10.00 год. в кабінеті, і тими ж показами підтверджено, що потерпіла виходила у відділення банку близько 08.30 год., що логічно виключає можливість знаходження телефону у кабінеті в разі його ймовірного залишення потерпілою біля відділення банку після 08.30 год.
Судом також, була допитана свідок ОСОБА_8, яка показала, що 10.06.2010 р. була свідком того, як підсудна брала з полиці біля віддлення банку мобільний телефон, та у неї не вникло сумнівів, що вказаний телефон належить підсудній.
Проте покази свідка, суд також оцінює критично, внаслідок характеру стосунків свідка з підсудною, та її можливої зацікавленості. Крім того, причини неповідомлення підсудною про наявність свідка, покази якого спростовують пред'явлене обвинувачення, протягом всього досудового і судового слідства, виглядають сумнівними та необґрунтованими.
При призначенні покарання, суд враховує, що підсудною вчинено злочин середньої тяжкості, особу підсудної, яка не судима, є пенсіонеркою, характеризується позитивно, відсутність обставин пом'якшуючих і обтяжуючих покарання, і вважає необхідним призначити покарання у вигляді штрафу.
Враховуючи, позитивну характеристику підсудної, її вік, трудовий стаж на одному робочому місці, повне відшкодування завданої шкоди, суд вважає, що ОСОБА_3, на момент розгляду справи судом, з урахуванням зразкової поведінки й відповідального відношення до праці, не можна вважати суспільно небезпечною і вважає можливим звільнити її від покарання на підставі ч.4 ст.74 КК України.
Позов потерпілої ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, враховуючи, що потерпілій були повністю відшкодовані завдані збитки.
Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
На підставі ч.4 ст.74 КК України звільнити засуджену від покарання.
Позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Запобіжний захід засудженій у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.
Речовий доказ: мобільний телефон "Нокіа 6230і" передати потерпілий ОСОБА_2
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області протягом 15 діб з моменту проголошення вироку.