ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-1571кМ15 У х в а л а
12 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_7.,
суддів - ОСОБА_8., ОСОБА_9., при секретарі судового засідання - ОСОБА_10.,
з участю прокурора - ОСОБА_11., засудженого - ОСОБА_1, його захисника - адвоката ОСОБА_12.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-1571 КМ 15 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року щодо нього, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Балтського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року -

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця села

Володарськ-Волинський Житомирської

області, який проживає у АДРЕСА_1, раніше не судимого -

визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 4 ст.152 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років;

- за ч. 2 ст. 153 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 1 ст. 317 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Вироком вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

07 травня 2012 року ОСОБА_1, будучи у стані алкогольного сп'яніння, за місцем проживання АДРЕСА_2, з погрозами застосування фізичного насильства вступив із малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у статеві зносини проти її волі.

У подальшому, до 13 листопада 2013 року ОСОБА_1, застосовуючи фізичне насильство та погрожуючи його застосуванням, неодноразово повторно вчиняв зґвалтування ОСОБА_3

22 листопада 2013 року, близько 01 години, засуджений, будучи у стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого проживання задовольнив статеву пристрасть неприродним способом із неповнолітньою ОСОБА_3 проти її волі, застосувавши фізичне насильство.

Крім цього, на початку серпня 2012 року, більш точних дати і часу органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_1 на сміттєзвалищі, що неподалік смт Саврань Одеської області, шляхом збору, незаконно придбав гілки дикоростучої коноплі та за місцем проживання виготовив із них наркотичний засіб - канабіс, масою у висушеному стані 776, 50 грамів, який там же зберігав для власного вживання без мети збуту.

20 листопада 2013 року, близько 12 години, засуджений за місцем свого проживання надав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недобудоване приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року вирок Балтського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного покарання, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. В обґрунтування зазначеного посилається на недоведеність своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 153 та ч. 4 ст. 152 КК України. Автор скарги вважає, що місцевим судом порушено принцип безпосередності судового розгляду, оскільки не враховано показань свідків і потерпілої у судовому засіданні, а всупереч вимогам ч. 4 ст. 95 КПК України, взято до уваги свідчення, надані під час досудового розслідування. Зазначає, що суд необґрунтовано відхилив його клопотання про проведення допиту потерпілої ОСОБА_3 у режимі відеоконференції та про допит у судовому засіданні експерта ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу і вважали з необхідне скасувати судові рішення та призначити судовий розгляд у суді першої інстанції, з'ясувавши позицію прокурора, прокурора, який просив залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, наданні приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 317 КК України у касаційній скарзі не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про незаконність вироку у частині його засудження за ч. 4 ст. 152; ч. 2 ст. 153 КК України через порушення встановленого законом порядку допиту потерпілої заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 354 КПК України у випадках, коли це необхідно для об'єктивного з'ясування обставин та/або захисту прав малолітнього чи неповнолітнього потерпілого, за ухвалою суду він може бути допитаний поза залом судового засідання в іншому приміщенні з використанням відеоконференції (дистанційне судове провадження).

Допиту судом свідка або потерпілого за відсутності обвинуваченого статтями 352-354 КПК України не передбачено. У будь-якому разі допит зазначених осіб має проводитися у спосіб, що забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них.

Наведених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Як убачається з матеріалів судового провадження і технічного запису процесу, ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року було постановлено допитати неповнолітню потерпілу ОСОБА_3 06 травня 2014 року у режимі відеоконференції з приміщення Кіровоградського районного суду міста Кіровограда (т. 2, а. с. 65).

Однак 06 травня 2014 року, з огляду на технічні перешкоди для встановлення відеоконференцзв'язку, суд ухвалив провести допит потерпілої у судовому засіданні безпосередньо.

Перед початком зазначеного допиту обвинуваченого ОСОБА_1 було видалено з залу судового засідання і допитано ОСОБА_3 за його відсутності, що суперечить вимогам ст. ст. 352-354 КПК України. З показаннями потерпілої обвинуваченого не було ознайомлено через його відмову та можливості ставити ОСОБА_3 запитання і слухати відповіді на них ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, судом порушено встановлений законом порядок допиту потерпілої, показаннями якої у значній мірі обґрунтовано вирок, що позбавило обвинуваченого права брати участь у такому допиті і суттєво обмежило його право на захист.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і його захисника, на зазначене порушення уваги не звернув і помилку місцевого суду не виправив.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судових рішень.

Враховуючи викладене, вирок і ухвала у частині засудження ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 152; ч. 2 ст. 153 КК України не можуть вважатися законними й обґрунтованими та підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути порушення, вказане у цій ухвалі, перевірити доводи захисту, у тому числі викладені у касаційній скарзі, та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі, який би відповідав вимогам закону.

Разом із тим, допущене судом порушення жодним чином не впливає на законність і обґрунтованість вироку та ухвали у частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 317 КК України. Обвинувачення його у вчиненні цих кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень щодо потерпілої ОСОБА_3 не пов'язані між собою за фактичними обставинами, а тому виділення матеріалів про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 152; ч. 2 ст. 153 КК України в окреме провадження, на думку колегії суддів, не може негативно вплинути на повноту судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року, у частині засудження ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 152; ч. 2 ст. 153 КК України, скасувати.

Матеріали кримінального провадження у відповідній частині виділити в окреме провадження та призначити їх новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_1 вважати засудженим: за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 317 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів - до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7. ОСОБА_8. ОСОБА_9.