Справа № 738/1806/15-к провадження № 11-кп/795/82/2016 Категорія - кримінальна Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2015 року,
з участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2015 року та скоротити наполовину невідбуту частину основного покарання ОСОБА_7 , призначеного ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі статті 6 Закону України від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від
30 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник вказав на необґрунтованість, невмотивованість ухвали, внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як встановив місцевий суд, захисник ОСОБА_6 звернувся з клопотанням в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно останнього Закону України «Про амністію у 2014 році» та скорочення засудженому ОСОБА_7 наполовину невідбуту частину основного покарання.
Відмовляючи захиснику в задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 КК України (вимагання), а тому відповідно до пункту «є» статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», застосування відносно нього вказаного Закону неможливе.

Заслухавши доповідача, прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.
Відповідно до частини 1 статті 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2015 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся захисник ОСОБА_6 з клопотанням в інтересах засудженого ОСОБА_7 , в якому порушив питання про застосування відносно останнього статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» (а.с.1-2).

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2014 року ОСОБА_7 був засуджений:

- за частиною 2 статті 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах строком на 3 роки;

- за частиною 2 статті 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах строком на 3 роки (а.с.6-11).

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2015 року, вирок Обухівського районного суду Київської області змінено. ОСОБА_7 постановлено вважати засудженим:

- за частиною 2 статті 365 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах строком на 3 роки;

- за частиною 2 статті 189 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах строком на 3 роки (а.с.12-14).

Відповідно до статті 85 Кримінального кодексу України, на підставі закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Статтею 6 Закону України від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році» передбачено, що засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону, невідбута частина покарання підлягає скороченню наполовину.

Як вбачається зі змісту пункту «є» статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за злочини, зокрема: вимагання (частина друга, третя і четверта статті 189 КК України).

Доводи захисника про фактичне засудження ОСОБА_7 лише за статтею 365 КК України, внаслідок застосування судом, при призначенні останньому покарання, положення статті 70 КК України, не ґрунтуються на законі та суперечать нормам кримінального та кримінального процесуального права України.

Так, виходячи з загальних засад призначення покарання, які викладені в статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

За змістом статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно останнього Закону України «Про амністію у 2014 році» та скорочення засудженому ОСОБА_7 наполовину невідбуту частину основного покарання, дослідив докази, що підтверджували наявність обставин, які мали значення для правильного вирішення питання та у відповідності до вимог закону обґрунтовано прийняв рішення про відмову в задоволенні клопотання захисника, оскільки застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» до особи, якій призначено покарання за сукупність злочинів, за вчинення окремого злочину із сукупності, не передбачено.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2015 року, залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від
30 листопада 2015 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році», залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4