Справа № 591/2455/13-к
Провадження № 1-кс/591/319/13
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2013 року м. Суми
В силу ч.7 ст.100 КПК України, клопотанням про знищення речових доказів розглядається згідно зі статтями 171 - 173 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Враховуючи, що слідчим до клопотання надано докази відсутності власника майна, то слідчий суддя вирішив здійснити розгляд клопотання без його участі.
Відповідно до ч.1 ст.107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов'язковим. Оскільки слідчим не заявлено клопотань про фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, суд вирішив провести судове засідання без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Розглянувши клопотання слідчого, дослідивши матеріали справи, заслухавши слідчого, суд встановив наступне.
В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, 15.11.2012-19.11.12 в ході проведення обшуку за адресою м. Суми, вул. Черепіна, 38 вилучено 226 (двісті двадцять шість) бочок з рідиною, яка має характерний запах спирту.
19.11.2012 вилучені в ході обшуку 226 (двісті двадцять шість) бочок з рідиною визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
04.12.2012-07.12.2012 з вилучених бочок відібрано зразки рідини з характерним запахом спирту у пляшки ємністю 0,5л кожна відповідно до протоколу відібрання експериментальних зразків, які в подальшому направлені для проведення експертного дослідження до ПАТ “Шосткінський завод хімічних реактивів”.
Експертами ПАТ “Шосткінський завод хімічних реактивів” проведена судова експертиза спиртомістких сумішей, за результатами якої складений висновок №9 від 06.03.2013, в якому зазначено що зразки рідин є спиртовмісними сумішами з вмістом етилового спирту 72+0,1% (за об’ємом). Надані на дослідження зразки не відповідають нормам, вказаним у ДСТУ 4256-2003 “Горілки і горілки особливі. Технічні умови” за показниками: “лужність”, “масова частка альдегідів”, “масова частка сивушних масел та естерів” та виготовлені непромисловим способом.
Відповідно до висновку санітарно – епідеміологічної експертизи №02-3/4 від 13.03.2013, спиртовмісна суміш, яка досліджувалась у висновку №9 від 06.03.2013 при вживанні в їжу становить загрозу для життя і здоров’я людини, оскільки являється неякісною і небезпечною через не відповідність вимогам ДСТУ 4221:2003 “Спирт етиловий ректифікований”, а саме: масова концентрація сивушних масел в рідині перевищує норму для горілок в 28-29 разів, естерів на 44-53%, альдегідів на 40-45%.
Згідно з ч.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;
4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров'я людей або довкілля.
З аналізу даної норми процесуального закону слідчий суддя доходить висновку, що необхідними умовами для надання дозволу знищити речові докази, зокрема, є наявність інформації про витрати на зберігання майна, можливість спів ставити їх з вартістю об’єктів.
Однак, слідчим не надано жодних підтверджень, що витрати на зберігання майна є значними, не вказано вартість майно, тобто слідчий суддя не має можливості оцінити співмірність витрат по забезпеченню спеціальних умов зберігання з їх вартістю, як того вимагає ч.6 ст.100 КПК України.
Також, документально не обґрунтовано, що вказаний товар піддається швидкому псуванню і має непридатний стан.
Слідчим надано Висновок санітарно-епідеміологічної експертизи від 13.03.2013р., якого судом встановлено, що продукція є небезпечною для життя і здоров’я людей при вживанні в їжу.
Однак, докази того, що саме тривале зберігання, а не споживання продукції, небезпечне для життя чи здоров'я людей або довкілля слідчим не надано, як того вимагає п.4 ч.6 ст.100 КПК України.
Навпаки, з Протоколу огляду майна від 11.03.2013р. (а.с.31) встановлено, що бочки опечатані, опломбовані, пломби не порушено, отвори закупорені, доказів шкідливого випаровування не виявлено.
Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що майно вилучено в ході обшуку у ТОВ “Славяни” в складських приміщеннях за адресою: м. Суми, вул. Черепіна, 38.
Однак, з наданих слідчим документів суд не має можливості встановити, що отримано інформацію про можливу приналежність майна ТОВ “Славяни” або безпосередньо володільця складських приміщень.
Тому, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не використано всі можливі заходи для встановлення володільця майна.
Надання дозволу на знищення майна може порушити майнові інтереси дійсного власника майно, що суперечитиме вимогам ст.173 КПК України, згідно якої суд зобов’язаний оцінити наслідки знищення майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Таким чином, клопотання слідчого про знищення речових доказів є передчасним та не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 171-173, 276 - 279 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.
Слідчий суддя Міліціанов Р.В.