Єдиний унікальний № 500/4226/13-к
Провадження № 1-кп/500/3/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
23 лютого 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,

потерпілі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № № 0001886, 0002916, 0002843, 0000569, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

08.09.1978 р. Ізмаїльським народним судом Одеської області за ч. 2 ст. 81, ст.461 КК 1960 р. до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки;

01.02.1980 р. Ізмаїльським народним судом Одеської області за ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст.ст. 42, 43 КК 1960 р. до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна;

07.02.1984 р. Ізмаїльським народним судом Одеської області за ч. 3 ст. 81 КК 1960 р. до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 08.12.1988 р. за відбуттям строку покарання;

30.10.1989 р. Ізмаїльським народним судом Одеської області за ч. 1 ст. 101 КК 1960 р. до 7 років позбавлення волі;

13.12.2000 р. Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. ч. 2, 3 ст. 140, ст. 42 КК 1960 р. до 3 років 6 міс. позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 20.12.2003 р. за відбуттям строку покарання;

24.02.2005 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 20.09.2007 р. за відбуттям строку покарання;

02.04.2008 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік (судимість погашена);

04.03.2011 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 07.02.2013 р. за відбуттям строку покарання,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:
1. 05 квітня 2013 року, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_5 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, з метою заволодіння чужим майном, діючи повторно, таємно викрав сумку вартістю 400 грн., в якій знаходились окуляри вартістю 486 грн., мобільний телефон марки «Нокія-1208» вартістю 400 грн. з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якої було 4 грн., шкіряний гаманець вартістю 50 грн. з грошима в сумі 215 грн., медичні ліки «Цефутіл» вартістю 92 грн., косметичка вартістю 30 грн. з косметичкою вартістю 100 грн., що належали ОСОБА_7 , спричинивши матеріальні збитки останній на загальну суму 1 777 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд.

2. Далі, 28 травня 2013 року, приблизно о 14:00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 51 по вул. Комсомольській в м. Ізмаїлі Одеської області, умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом зламу замка дверей автомобіля марки «Опель Кадет», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , діючи повторно, таємно викрав автомобільну магнітолу марки «Celsior» вартістю 250 грн. з флешкою марки «Apacer» вартістю 60 грн., що належали ОСОБА_8 , спричинивши останньому матеріальні збитки на загальну суму 310 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

3. Крім того, 25 червня 2013 року, приблизно об 11:00 годині, ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проник до салону автомобіля марки «ВАЗ-2121», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на перехресті вул. Чкалова та вул.Червоноармійської в м. Ізмаїлі Одеської області, звідки таємно викрав:

відеореєстратор марки «Престиж» вартістю 600 грн.;

сумку вартістю 100 грн.;

гаманець вартістю 100 грн.;

картку банка «Укрсоцбанк», з якою було знято гроші в сумі 3 350 грн.;

кусачки вартістю 25 грн.;

складний ніж та пломби для опломбовування водомірів, що не становить матеріальної цінності, які належали ОСОБА_10 , чим заподіяв йому матеріальну шкоду на загальну суму 4 175 грн., після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

4. Далі, 23 липня 2013 року, приблизно о 12:30 годині, ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, проник в салон автомобіля марки «ВАЗ-2103», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який був припаркований біля магазину «Готика», розташованого по вул. Калініна в м.Ізмаїлі Одеської області, звідки вкрав:

сумку вартістю 85 грн.;

мобільний телефон марки «Нокіа-2600с-2», в якому знаходились сім-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар» та «Лайф» загальною вартістю 280 грн., на рахунку сім-картки «Київстар» знаходились гроші в сумі 50 грн., на рахунку сім-картки оператора «Лайф» знаходились гроші в сумі 30 грн.;

рулетку вартістю 12 грн.;

штангенциркуль вартістю 75 грн.;

кусачки вартістю 15 грн.;

плоскогубці вартістю 18 грн.;

дві викрутки загальною вартістю 20 грн., які належали ОСОБА_11 , чим завдав йому матеріальну шкоду на загальну суму 585 грн.

В момент вчинення злочину, знаходячись в автомобілі, ОСОБА_5 був помічений ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_5 , усвідомлюючи що його протиправні дії помічені сторонніми особами, продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном з метою утримання викраденого та набуття можливості розпоряджатися ним, вжив заходів до відкритого зникнення з місця вчинення злочину, вийшовши з автомобіля та почавши тікати з майном, але відкрито зникнути з майном йому не вдалося з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . ОСОБА_5 був затриманий, а майно у нього було вилучене.

5. Крім того, 23 лютого 2014 року, приблизно о 12:15 годині, ОСОБА_5 проник до салону автомобіля марки «ВАЗ-2105», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , який був припаркований на перехресті вул. Леніна та вул. Осипенка в м.Ізмаїлі Одеської області, звідки умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрав автомагнітолу марки «Prology» чорного кольору вартістю 150 грн. та аудіо колонки від автомагнітоли марки «Xmax» чорного кольору вартістю 110 грн., які належать ОСОБА_12 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на загальну суму 260 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у висунутому обвинувачені за ч. 2 ст. 185 КК визнав повністю, за ч. 2 ст. 186 КК фактично визнав частково, не погодившись з кваліфікацією його дій, зазначивши, що він не отримав можливість розпоряджатися майном, оскільки залишив його на місці. При цьому в ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочинів та щиро розкаявся в їх вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, перелік та вартість викраденого ним майна.

Так, по першому епізоду обвинувачення у таємному викраденні майна потерпілої ОСОБА_7 , що мало місце 05 квітня 2013 року, ОСОБА_5 на початку судового розгляду пояснював, що вину не визнає, оскільки не приймав участі у даному злочині. Наприкінці судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину по цьому епізоду визнав повністю та пояснив, що 05.04.2013 р. він та жінка, ім`я якої він не пам`ятає, зайшли у двір до своїх знайомих. Він зайшов попити води. В прихожій стояла сумка, і доки йому виносили воду, він забрав цю сумку, після чого випив води і пішов. В сумці були гроші, мобільний телефон, ключі від квартири і ще якісь речі. Гроші та мобільний телефон він забрав собі, а сумку разом з іншими речами викинув. Мобільний телефон він невдовзі продав за 50 грн., а гроші, які забрав з сумки в сумі 215 грн. витратив на власні потреби. Цивільний позов потерпілої про стягнення з нього 1 777 грн. в якості відшкодування завданої шкоди визнає повністю та зобов`язується відшкодувати завдані збитки.

По другому епізоду обвинувачення у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_8 , що мало місце 28 травня 2013 року, ОСОБА_5 пояснив, що 28 травня 2013 року, в обідній час, можливо між 12:00 та 13:00 годиною, точний час він не пам`ятає, на вул. Комсомольській стояв автомобіль марки «Опель», який він відчинив за допомогою ножиців, зняв магнітофон, після чого зачинив автомобіль і пішов. Після цього на вул.28 Червня до нього підійшов працівник міліції і привів його в опорний пункт міліції разом з викраденими речами.

По третьому епізоду обвинувачення у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_10 , що мало місце 25 червня 2013 року, ОСОБА_5 на початку судового розгляду пояснював, що вину не визнає, оскільки не приймав участі у даному злочині. Разом з цим наприкінці судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину по цьому епізоду визнав повністю та пояснив, що 25.06.2013 р. він перебував в цьому районі, де стояв автомобіль «Нива», він його відчинив та забрав з нього відеореєстратор та сумку з речами. Коли він розкрив сумку, там були гаманець та банківські картки. Пін-код однієї з карток був написаний на гаманці. Він пробував ввести цей пін-код до різних карток, проте він підійшов тільки до однієї з карток, з якої він зняв 3 350 гривень. Гроші він знімав з картки не сам, а попросив свою знайому, оскільки не вміє користуватися банкоматом. Вказаній знайомій він пояснив, що картки він знайшов, і за те, що вона йому допомогла зняти гроші він заплатив їй приблизно 100 грн. Ця знайома не була присутньою при крадіжці і не могла знати, що це крадені картки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з нього 4 050 грн. в якості відшкодування завданої шкоди визнає повністю.

По четвертому епізоду обвинувачення у замаху на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , що мало місце 23 липня 2013 року, обвинувачений ОСОБА_5 на початку судового розгляду вину не визнавав та пояснював, що не приймав участі у даному злочині, а наприкінці судового розгляду фактично вину визнав частково та пояснив, що 23.07.2013 р. він відчинив автомобіль з боку водія, і сигналізація не спрацювала. На задньому сидінні автомобіля лежала сумка, яку він переклав на переднє сидіння і відчинив бардачок, шукаючи цінності. Що саме перебувало в сумці він роздивитися не встиг, оскільки тільки відчинив її, здається там був мобільний телефон, в бардачку перебували якісь документи. В цей момент він підняв очі і побачив, що два чоловіки біжать до цієї машини. Він все залишив в машині, нічого з собою не взяв, вийшов із машини і зачинив її. Коли до нього підбігли вказані чоловіки, він пояснив їм, що нічого не взяв. Один з чоловіків почав перевіряти вміст автомобіля і сказав, що всі речі на місці, а другий потерпілий ОСОБА_11 почав вимагати у нього вивернути кишені. Коли він вивернув свої кишені, то дістав свій мобільний телефон, який потерпілий забрав у нього, після чого ті сіли в машину і поїхали звідти. При цьому були присутні двоє чоловік, що були допитані в судовому засіданні, які стояли на відстані приблизно 30 метрів звідти та все бачили. Потерпілі звернулися до міліції лише 29 липня та пояснюють, що він біг з викраденими речами, оскільки їх намовив працівник міліції, насправді він нікуди не тікав, і нічого з машини не виносив. Вину визнає частково, вважає, що його дії слід кваліфікувати як замах на грабіж, оскільки він нічого з машини не взяв.

По п`ятому епізоду обвинувачення у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_12 , що мало місце 23 лютого 2014 року, обвинувачений ОСОБА_5 на початку судового розгляду вину не визнав, пояснивши, що не приймав участі у даному злочині, наприкінці судового розгляду вину визнав повністю та пояснив, що вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті. Коли його випустили з-під варти з залу суду, 25 лютого йому необхідно було їхати на лікування в м. Одеса, однак у нього було лише 200 чи 250 грн., яких вистачило б тільки на дорогу, у зв`язку з чим він вирішив вчинити крадіжку. 23.02.2014 р. вчинив крадіжку з автомобіля, після чого він був затриманий працівниками міліції. Злочин він вчиняв один, однак на момент затримання працівниками міліції пакет з викраденими речами перебував у його знайомого, якому він його передав.

Окрім визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_5 , його вина у вчиненні вищезазначених злочинів в повному обсязі також підтверджується сукупністю таких доказів, що були досліджені в судовому засіданні.

1. Так, по першому епізоду таємному викраденні майна потерпілої ОСОБА_7 , що мало місце 05 квітня 2013 року, крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні цього злочину також в повному обсязі підтверджується такими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона доглядала за своїм знайомим на прізвище ОСОБА_14 , оскільки той похилого віку та хворів, у зв`язку з чим потребував сторонньої допомоги. В квітні 2013 року вона прийшла до ОСОБА_14 , який проживає у загальному дворі по АДРЕСА_3 , і готувала тому їжу. Зайшовши в квартиру, вона залишила свою сумку в прихожій під курткою і прикрила пакетом. Після цього в цю квартиру приходили молодий чоловік віком приблизно 25 27 років з дівчиною, які пропонували господарю щось відсвяткувати, проте той відмовився і попросив їх піти. Перед уходом вона давала дівчині кружку води на прохання останньої, після чого ті пішли. Приблизно через 20 хвилин вона збиралася уходити і виявила зникнення її сумки. Коли вона запитала у Щабельського, де її сумка, той відповів, що не знає. Вона намагалася знайти свої речі, бачила того хлопця та дівчину у тому ж дворі, проте речі їй не повернули. Також потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_14 перевісив її куртку на іншу вішалку, хто саме взяв цю сумку вона не бачила. Чоловік стояв на порозі в коридорі. Вона не може сказати, чи бачила обвинуваченого ОСОБА_5 в момент вчинення злочину. Вона перебувала в квартирі приблизно 40 хвилин, і більше туди ніхто не приходив. Завдані злочином збитки їй не відшкодовані, у зв`язку з чим просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 1 777 грн. в якості відшкодування завданої шкоди.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що весною 2013 року вона та її подруга на ім`я ОСОБА_16 зустріли ОСОБА_5 на ринку. Потім вони разом пішли на вул. Чкалова, перехрестя з вул. Ватутіна в районі Камишівського ринку, де розташований одноповерховий багатоквартирний будинок, у двір якого вони з обвинуваченим зайшли для того, щоб попити води. ОСОБА_5 зайшов до якогось дідуся і виніс їй води. Після цього, ОСОБА_5 виніс з цього двору чорну сумку та вони розійшлися. Наступного дня від працівників міліції вона дізналася, що у будинку, куди заходив ОСОБА_5 була викрадена чорна сумка. ОСОБА_5 з приводу цієї сумки нічого їй не казав, після цього вони не спілкувалися. Сумка була жіноча. Коли ОСОБА_5 заходив у будинок, сумки у нього не було.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ (з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району) ГУМВС України в Одеській області (далі Ізмаїльський МВ) від 05.04.2013 р. вбачається, що ОСОБА_7 повідомила, що 05.04.2013 р., приблизно о 17:00 годині, виявила відсутність її документів перебуваючи в будинку знайомого ОСОБА_17 по АДРЕСА_4 (т. 3 а.п. 4).

Як вбачається із заяви на ім`я слідчого СВ Ізмаїльського МВ від 16.04.2013 р. ОСОБА_7 повідомила, що невідома особа із кв. АДРЕСА_2 таємно викрала її майно та документи (т. 3 а.п. 5).

Разом з цим, судом при ухваленні вироку не можуть бути прийняті до уваги показання, що містяться в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_5 (т. 3 а.п. 6 8), оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зазначені ж показання, що містяться у вказаному протоколі, були надані слідчому і безпосередньо судом не сприймалися.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 , дані ним на початку судового розгляду про те, що він не брав участі у вчиненні цього злочину, оскільки вони є непослідовними, не співвідносяться та суперечать іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні, зокрема показанням потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_15 , а також показанням самого обвинуваченого ОСОБА_5 , даним ним наприкінці судового розгляду, згідно яким він розповів про обставини вчинення ним цього злочину, пояснивши, що на початку судового розгляду він давав неправдиві показання, змінив показання, оскільки розкаявся у вчиненому, у нього було достатньо часу, щоб переосмислити свої дії. Вказані докази є послідовними та співвідносяться між собою, і в повному обсязі спростовують версію обвинуваченого, висловлену ним на початку судового розгляду, про те, що вказаного злочину він не вчиняв.

Давання обвинуваченим ОСОБА_5 неправдивих показань на початку судового розгляду суд пов`язує з обраною ним позицією захисту з метою ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_5 майна потерпілої ОСОБА_7 , і кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 по даному епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
По другому епізоду таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_8 , що мало місце 28 травня 2013 року, крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні цього злочину також в повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що на початку літа 2013 року, точну дату він не пам`ятає, можливо 28 травня 2013 року, його автомобіль марки «Опель Кадет», державний номер НОМЕР_1 , знаходився на вул. Комсомольській в м. Ізмаїлі. Він бачив, як біля магазину, де стояла його машина знаходилися обвинувачений ОСОБА_5 з якимось чоловіком, а коли повернувся до машини, то виявив, що дверцята відчинені, а в машині відсутні магнітофон та флешка. Він почав шукати людей, що вчинили крадіжку, і, побачивши на перехресті вул. Пушкіна та вул. 28 Червня працівника міліції, пояснив тому, що відбулося і вказав на осіб, які могли вчинити крадіжку, після чого вони разом наздогнали тих і привели в опорний пункт міліції. У вказаних осіб був пакет, в якому знаходилися викрадені у нього магнітофон і флешка. Також потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він зрозумів, що це ОСОБА_5 з другим чоловіком вчинили крадіжку, оскільки ті перебували поряд з його машиною. ОСОБА_5 був затриманий через 2 3 хвилини після того, як він виявив зникнення речей. Викрадені речі йому повернули, крім того обвинувачений ОСОБА_5 вибачився перед ним, у зв`язку з чим претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що він проходив по вул. 28 Червня і переходив проїзну частину вул. Комсомольська, і побачив, як ОСОБА_5 виходив з машини синього кольору у вигляді фургону марки «Опель» чи «Форд», яка стояла припаркована на вул. Комсомольській між вул. 28 Червня та вул. Леніна, щось тримаючи рукою за пазухою, після чого обійшовши по колу, підійшов до нього вже з пакетом. Майже відразу до них підійшли працівники міліції з якимось чоловіком, як він зрозумів власником автомобіля, та запитали у ОСОБА_5 , що у ОСОБА_5 в пакеті, на що той відповів, що там магнітофон і показав його, відкривши пакет. На запитання працівників міліції ОСОБА_5 пояснив, що придбав цей магнітофон у особи циганської національності за 50 грн. На пояснення ОСОБА_5 потерпілий сказав, що бачив, як ОСОБА_5 викрав магнітофон і йшов за тим. Працівники міліції обшукали ОСОБА_5 та вилучили у того інструменти для відкриття замків: ніж, ножиці, викрутки. Свідок ОСОБА_18 також пояснив, що при спілкуванні з працівниками міліції ОСОБА_5 сказав їм, що він (свідок ОСОБА_18 ) бачив, як той придбав магнітофон, і спочатку він підтвердив це, оскільки не хотів свідчити проти ОСОБА_5 , проте потім розповів, як все насправді відбувалося. Потім ОСОБА_5 дзвонив йому і просив дати свідчення про те, що він бачив, як той придбав магнітофон.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ від 28.05.2013 р. вбачається, що ОСОБА_8 просить вжити заходи до невідомих йому осіб, які 28.05.2013 р., приблизно о 13:30 годині, шляхом пошкодження замку з боку водійських дверцят вчинили крадіжку його майна, а саме автомагнітолу іноземного виробництва в панелі сірого кольору (т. 3 а.п. 10).

Під час огляду місця події, згідно даним протоколу від 28.05.2013 р., а також фототаблиці, доданої до неї, був оглянутий автомобіль марки «Opel Kadett» синього кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , припаркований біля будинку № 51 по вул. Комсомольській в м. Ізмаїлі. На момент огляду передні ліві дверцята (з боку водія) були відчиненими. На даних дверцятах на замковій щілині для ключа в правій в торці частині виявлений слід вм`ятини у вигляді вигину металу, що залишений при дії на нього стороннім предметом. Замок знаходився в робочому стані, провертався в праву і ліву сторони. В салоні автомобіля на передній панелі справа від руля виявлений отвір розмірами 10х25 см, призначений для магнітофону. Із даного отвору звисає 10 дротів, кінці яких були зрізаними (т. 3 а.п. 11 13).

В ході огляду місця події згідно даним протоколу від 28.05.2013 р., був оглянутий кабінет опорний пункт міліції, розташований по вул. Котовського в м. Ізмаїлі, в якому перебувало двоє громадян, один з яких представився як ОСОБА_5 , другий ОСОБА_18 . На питання, чи є щось при них із заборонених предметів ОСОБА_5 пояснив, що у нього при собі є магнітофон від автомобіля марки «Cesior» сіро-чорного кольору; роз`їм від автомобільного магнітофону з обрізаними дротами; складний ніж з дерев`яною руківкою коричневого кольору; флешка білого кольору марки «Apacer»; викрутка з пластиковою руківкою чорно-жовтого кольору, металеві ножиці темного кольору; металеві ножиці в коричневому чохлі; дві від`єднанні частини від металевих ножиців. Перелічені предмети, а також дві голки з ковпачками від шприців були вилучені (т. 3 а.п.14 15).

Згідно даним висновків судової трасологічної експертизи № 243 від 02.06.2013 р. на зовнішніх і внутрішніх поверхнях циліндрового механізму замку, вилученого 28.05.2013р. з лівої передньої двері автомобіля марки «Опель Кадет» д/н НОМЕР_5 , який був припаркованим на вул. Комсомольська в м. Ізмаїлі, є сліди пошкодження, утворені в результаті дії стороннього предмета (т. 3 а.п. 24 30).

Разом з цим, судом при ухваленні вироку не можуть бути прийняті до уваги показання, що містяться в протоколі допиту ОСОБА_5 в якості підозрюваного від 29.05.2013 р. (т. 3 а.п. 31 34) та від 30.05.2013 р. (т. 3 а.п. 35 36), оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зазначені ж показання, що містяться у вказаному протоколі, були надані слідчому і безпосередньо судом не сприймалися.

Крім того, суд при ухваленні вироку не приймає до уваги висновок судової дактилоскопічної експертизи № 242 від 01.06.2013 р. (т. 3 а.п. 17 22), оскільки вказаний висновок не містить дані, за допомогою яких можна було б встановити наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, у зв`язку з чим суд визнає цей висновок неналежним доказом.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_8 , показання свідка ОСОБА_18 , показання обвинуваченого ОСОБА_5 про обставини викрадення ним майна потерпілого ОСОБА_8 , а також інші вищезазначені докази, досліджені в судовому засіданні є послідовними, співвідносяться між собою та дають можливість суду дійти висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину по цьому епізоду.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_5 майна потерпілого ОСОБА_8 , і кваліфікує його дії по даному епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
По третьому епізоду таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_10 , що мало місце 25 червня 2013 року, крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні цього злочину також в повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що влітку 2013 р. він залишив свій автомобіль «ВАЗ-2121» неподалік від ринку в м. Ізмаїлі Одеської області на перехресті вул. Чкалова та вул. Комсомольська, та пішов на ринок, а коли повернуся, то виявив, що замок дверцят відчинений, також він звернув увагу на відсутність відео-реєстратора. Потім він також виявив, що з автомобіля зникла його сумка, в якій знаходився гаманець з банківською карткою і пін-кодом, його робочі інструменти: пломби, кусачки, проволока для пломбування, складний ніж, а також папери. Коли він звернувся до банку, то йому повідомили, що гроші вже були зняті з його рахунку з банкомату, розташованому по вул. Чкалова, поблизу військової частини між вул. Бендерською та вул. Железнякова. Коли він поїхав до вказаного банкомату, то неподалік в кущах знайшов свою сумку, в якій знаходилися викрадені у нього робочі інструменти, проте гаманця в сумці вже не було. Знайдену сумку, а також чек про зняття грошей з рахунку він віддав працівникам міліції. Також потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що видимих пошкоджень на автомобілі та замку не було. Звукового сигналу сигналізації також не було. Він зрозумів, що машину відчиняли по блиманню задніх ліхтарів, коли він ставив машину на охорону. З його картки були зняті кошти в сумі приблизно 3 360 грн. об 11:11 годині. Відео-реєстратор, гаманець і гроші, які були зняті з його рахунку, йому повернуті не були, у зв`язку з чим просить суд стягнути з ОСОБА_5 4 050 грн. в якості відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що влітку 2013 року, приблизно в червні чи липні, вона перебувала на роботі, коли ОСОБА_5 подзвонив їй і попросив приїхати до колишньої військової частини. Коли вона під`їхала, ОСОБА_5 дав їй картку зеленого кольору і попросив зняти з неї гроші, пояснивши, що не вміє користуватися картками та банкоматами. З банкомату, розташованому біля військової частини на АДРЕСА_3 , вона зняла з вказаної картки 3 000 грн. за три рази по 1 000 грн., після чого в банкоматі закінчилися гроші, і вони пішли до банкомату, розташованого на вул. 28 Червня біля центрального ринку, де вона зняла ще 350 грн. За те, що вона зняла гроші ОСОБА_5 заплатив їй 50 грн. Це була картка «ПриватБанку». На її думку, на рахунку залишилися приблизно 100 грн. Що це за картка ОСОБА_5 нічого не казав їй, він просив зняти гроші, оскільки йому необхідно розрахуватися з якимись потерпілими. ОСОБА_5 сказав, що це його картка, що він взяв кредит, проте не вміє користуватися карткою. У ОСОБА_5 в руках був чоловічий гаманець коричневого кольору, в якому був записаний пін-код. Знімали гроші вони в першій половині дня. Всього вони зняли 3 350 грн.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ від 25.06.2013 р. вбачається, що ОСОБА_10 просить вжити заходи до невідомих осіб, які в період часу з 11:00 до 12:00 години 25.06.2013 р. з його автомобіля марки «ВАЗ-2121», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , таємно викрали робочу сумку, в якій був гаманець з зарплатною карткою УкрСоцБанку (т. 3 а.п. 38).

Як вбачається з виписки по картрахунку ОСОБА_10 , а також чеку № НОМЕР_6 від 25.06.2013 р., 25.06.2013 р. з рахунку ОСОБА_10 з банкомату, розташованому за адресою: м. Ізмаїл, вул. Чкалова, буд. 38, були зняті грошові кошти за три рази по 1 000 грн., на загальну суму 3 000 грн., а з банкомату IMEXBANK ATM084 350 грн. (т. 3 а.п. 39 40, 57)

Під час огляду місця події згідно даним протоколу від 25.06.2013 р., а також фототаблиці, доданій до нього, був оглянутий автомобіль марки «ВАЗ-2121» бежевого кольору, д/н НОМЕР_2 , яких-небудь явних ознак зламу чи пошкоджень не виявлено. Зі слів заявника, на задньому сидінні автомобіля знаходилася чоловіча матерчата сумка чорного кольору (т. 3 а.п. 41 45).

В ході огляду місця події згідно даним протоколу від 25.06.2013 р., а також фототаблиці, доданій до нього, була оглянута ділянка території навпроти будинку АДРЕСА_5 , на відстані 12 13 м. від вказаного будинку, з іншої сторони даної території, на відстані 4 м. розташований банкомат ПриватБанку. На вказаній території розташовані кущові рослини, при огляді яких між стеблами виявлена матерчата сумка чорного кольору, на землі під кущами виявлені дві пломби синього кольору (т. 3 а.п. 46 49).

Разом з цим, суд при ухваленні вироку не приймає до уваги висновок судової дактилоскопічної експертизи № 279 від 04.07.2013 р. (т. 3 а.п. 51 54), оскільки вказаний висновок не містить дані, за допомогою яких можна було б встановити наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, у зв`язку з чим суд визнає цей висновок неналежним доказом.

Крім того, судом при ухваленні вироку не можуть бути прийняті до уваги показання, що містяться в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_10 від 07.07.2013 р. (т. 3 а.п. 55 56), оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, і суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Зазначені ж показання, що містяться у вказаному протоколі, були надані слідчому і безпосередньо судом не сприймалися.

Суд критично оцінює пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , дані ним на початку судового розгляду про те, що він не брав участі у вчиненні вказаного злочину, оскільки вони є непослідовними, не співвідносяться та суперечать іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні, зокрема показанням свідка ОСОБА_15 , а також показанням самого обвинуваченого ОСОБА_5 , даним ним наприкінці судового розгляду, згідно яким він розповів про обставини вчинення ним цього злочину, пояснивши, що на початку судового розгляду він давав неправдиві показання, змінив показання, оскільки розкаявся у вчиненому, у нього було достатньо часу, щоб переосмислити свої дії. Вказані докази є послідовними, співвідносяться між собою, і в повному обсязі спростовують версію обвинуваченого, висловлену ним на початку судового розгляду, про те, що вказаного злочину він не вчиняв.

Давання обвинуваченим ОСОБА_5 неправдивих показань на початку судового розгляду суд пов`язує з обраною ним позицією захисту з метою ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_5 майна потерпілого ОСОБА_10 , і кваліфікує його дії по даному епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
По четвертому епізоду у закінченому замаху на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , що мало місце 23 липня 2013 року, крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні цього злочину в повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що приблизно в липні 2013 року, точну дату не пам`ятає, він разом з ОСОБА_13 на автомобілі останнього поїхали в магазин «Готика», що розташований на вул. Калініна в м.Ізмаїлі. Вони зачинили автомобіль, поставивши його на сигналізацію, і пішли в приміщення магазину, де перебували 20 30 хвилин. Коли вони вийшли з магазину, то він побачив, що на передньому пасажирському сидінні автомобіля сидить чоловік ОСОБА_5 , і риється в бардачку, шукаючи щось. Побачивши, що вони біжать в напрямку до автомобіля, ОСОБА_5 вискочив з нього, прихопивши його сумку, в якій знаходилися інструменти, телефон і документи, і почав тікати. Коли ОСОБА_5 побачив, що він його наздоганяє, то кинув сумку на землю, і продовжував тікати, але він вирішив наздогнати його. ОСОБА_5 поклав руку в кишеню і витягнув якийсь предмет, у зв`язку з чим він, думаючи що це ніж, вибив з руки ОСОБА_5 цей предмет, який виявився телефоном та який впав на землю, після чого він зупинився, а ОСОБА_5 пішов. Він звернувся до міліції приблизно через 4 5 днів, оскільки в той день у нього не було часу, тому що він поїхав в рейс, а коли повернувся, то відразу звернувся із заявою в міліцію і видав слідчому мобільний телефон, який вибив з рук ОСОБА_5 . Він впевнений, що це був саме ОСОБА_5 . Під час проведення досудового розслідування були проведені очна ставка, а також впізнання, під час проведення якого йому пред`являли трьох осіб, з яких він впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 . Сумку вони повернули, у зв`язку з чим шкода йому відшкодована.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що приблизно в кінці липня 2013 року, приблизно між 12:00 та 13:00 годиною, більш точну дату не пам`ятає, він разом з ОСОБА_11 поїхали на його автомобілі до магазину «Готика», розташованого на вул. Калініна, між вул. Леніна та вул. 28 Червня у м. Ізмаїлі, неподалік якого він залишив автомобіль, поставивши на сигналізацію, після чого разом з ОСОБА_11 зайшли в магазин «Готика». Коли приблизно через 10 15 хвилин вони вийшли з магазину, то побачили, що в його автомобілі сидить чоловік, як йому згодом стало відомо обвинувачений ОСОБА_5 , і щось шукає, у зв`язку з чим вони почали підбігати до машини, обвинувачений ОСОБА_5 , побачивши їх, схопив сумку ОСОБА_11 , яка знаходилася на задньому сидінні його автомобіля, і побіг звідти, а ОСОБА_11 побіг за ним. ОСОБА_5 , пробігши приблизно 5 6 метрів, кинув сумку, після чого продовжив тікати, а ОСОБА_11 продовжив того наздоганяти, а він забрав сумку ОСОБА_11 і повернувся до машини, перевірити чи було ще щось викрадено з машини. Також свідок ОСОБА_13 пояснив, що у нього з машини нічого не пропало, лише був зламаний циліндровий механізм замка. Сигналізація автомобіля спрацювала лише тоді, коли ОСОБА_5 вибігав з машини, різко розкривши двері. Крадій був один в автомобілі. Вони не викликали відразу працівників міліції, оскільки ОСОБА_11 наступного дня треба було їхати в м. Київ, а він поспішав на роботу. У ОСОБА_5 були ножиці, він бачив їх, оскільки вони випадали у того з кишені. В машині був саме обвинувачений ОСОБА_5 . Під час проведення досудового розслідування проводилося впізнання, і він впізнав обвинуваченого. Він чітко бачив, що ОСОБА_11 наздоганяв саме ту особу, яка перебувала в автомобілі обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки вони знаходилися на невеликій відстані, крім того, більше поряд на вулиці нікого не було. Коли ОСОБА_11 наздогнав ОСОБА_5 , ті перебували на відстані приблизно 10 м. від нього. ОСОБА_11 почав комусь дзвонити, а ОСОБА_5 потихеньку пішов звідти.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ від 29.07.2013 р. вбачається, що ОСОБА_11 просить вжити заходи до невідомого громадянина, який відкрито викрав його майно, яке знаходилося в автомобілі ВАЗ-2103, що належить ОСОБА_13 , який був припаркований біля магазину «Готика» по вул. Калініна в м. Ізмаїлі, 23 липня 2013 року, приблизно о 12:40 годині (т. 3 а.п. 81).

Як вбачається із заяви ОСОБА_11 від 29.07.2013 р. останній просить долучити до матеріалів кримінального провадження мобільний телефон «Самсунг», мобільний телефон «Нокіа», сумку чорного кольору, плоскогубці, кусачки, викрутку, штангенциркуль, рулетку (т. 3 а.п. 82).

Під час огляду предметів, згідно даним протоколу від 29.07.2013 р., були оглянуті мобільний телефон марки «Нокіа» Imei: НОМЕР_7 цегельного кольору, в якому знаходяться дві сім-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар» та «Лайф»; сумка із матеріалу чорного кольору; рулетка в корпусі чорного та синього кольору; штангенциркуль із металу сірого кольору; кусачки з пластмасовими ручками синього кольору; плоскогубці з пластмасовими ручками синього кольору; викрутка з ручкою чорного та червоного кольорів; викрутка хрестоподібна з ручкою чорного та червоного кольорів, які належать потерпілому ОСОБА_11 , а також мобільний телефон марки «Самсунг» Imei НОМЕР_8 сірого кольору, в якому знаходилися сім-картка оператора зв`язку «Київстар» № НОМЕР_9 , який належить обвинуваченому ОСОБА_5 (т. 3 а.п. 83).

В ході пред`явлення особи для впізнання, згідно даним протоколу від 29.07.2013 р., ОСОБА_11 серед пред`явлених йому осіб впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 23.07.2013р. викрала майно з автомобіля, який був припаркований біля магазину «Готика» в м. Ізмаїлі (т. 3 а.п. 84 86).

Під час пред`явлення особи для впізнання, згідно даним протоколу від 30.07.2013 р., свідок ОСОБА_13 серед пред`явлених йому осіб впізнав ОСОБА_5 як особу, яка знаходилася у нього в автомобілі 23.07.2013 р. та викрала майно ОСОБА_11 (т. 3 а.п.87 89).

Суд критично оцінює пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , дані ним на початку судового розгляду про те, що він не брав участі у вчиненні цього злочину, а також показання, дані ним в судовому засіданні, в частині, що він, побачивши, як двоє чоловіків (потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 ) направляються до автомобіля, вийшов та не забрав із собою речі потерпілого, оскільки вони є непослідовними, не співвідносяться та суперечать іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_11 про те, що побачивши, що вони біжать в напрямку до автомобіля, ОСОБА_5 вискочив з нього, прихопивши його сумку, в якій знаходилися інструменти, телефон і документи, і почав тікати; аналогічним показанням свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , побачивши їх, схопив сумку ОСОБА_11 , яка знаходилася на задньому сидінні його автомобіля, і побіг звідти, а ОСОБА_11 побіг за ним. Вказані показання потерпілого ОСОБА_11 і свідка ОСОБА_13 є послідовними, співвідносяться як між собою, так і з сукупністю усіх вищевикладених доказів, досліджених в судовому засіданні, і в повному обсязі спростовують версію обвинуваченого, висловлену ним на початку судового розгляду, про те, що вказаного злочину він не вчиняв, а також версію, висловлену ним наприкінці судового розгляду, про те, що він залишив речі потерпілого ОСОБА_11 в салоні автомобіля.

Крім того, першочергові показання обвинуваченого ОСОБА_5 про його непричетність до цього злочину також спростовуються показанням самого обвинуваченого ОСОБА_5 , даним ним наприкінці судового розгляду, згідно яким він розповів про обставини вчинення ним цього злочину, пояснивши, що на початку судового розгляду він давав неправдиві показання, змінив показання, оскільки розкаявся у вчиненому, у нього було достатньо часу, щоб переосмислити свої дії.

Давання ОСОБА_5 суперечливих показань, а саме не початку судового розгляду про його непричетність до цього злочину, а наприкінці судового розгляду про те, що він не виносив із собою сумку потерпілого з автомобіля, суд пов`язує з бажанням ОСОБА_5 зменшити суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та пом`якшити свою відповідальність.

Суд також не приймає до уваги показання свідків сторони захисту ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про те, що влітку, 23 червня чи в липні 2013 р., приблизно о 12:00 годині, вони зустрілися з ОСОБА_5 на перехресті вул. Пушкіна та вул. 28 Червня, а коли всі разом пішли в кафе, що розташоване на перехресті вул. 28 Червня та вул. Кутузова, по дорозі на вул. Калініна Іванов М.В. відійшов від них до дерева справити потреби, а коли вони озирнулися, то побачили, що біля ОСОБА_5 стоять двоє чоловіків, які обурювалися чимось і махали руками, після чого сіли в машину і поїхали, а ОСОБА_5 , коли підійшов до них, то розповів, що вказані чоловіки забрали у нього мобільний телефон, оскільки звинуватили його у якійсь крадіжці. Ці показання свідків не відносяться до обставин розглядуваної події, встановленими за показанням потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 та самого обвинуваченого ОСОБА_5 , за якими ОСОБА_5 23.07.2013 р., приблизно о 12:30 год., перебував в автомобілі ОСОБА_13 та намагався викрасти майно потерпілого ОСОБА_11 , про що показував сам обвинувачений ОСОБА_5 . Тому суд визнає вказані покази свідків неналежними доказами, оскільки вони стосуються інших обставин, які судом не розглядаються. Про це також свідчить те, що свідок ОСОБА_19 вказав, що обставини, про які він розповідав, відбувалися 23.06.2013р., а свідок ОСОБА_20 точно не міг назвати дату, вказавши, що це могло бути 23.07.2013р.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_5 в частині проникнення ним до салону автомобіля, належного свідку ОСОБА_13 , на задньому сидінні якого знаходилася сумка потерпілого ОСОБА_11 , вищезазначені показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , а також інші вищевикладені докази, досліджені в судовому засіданні, дозволяють суду зробити висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину.

Разом з цим, встановлені обставини за цим епізодом свідчать про те, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що обвинувачений ОСОБА_5 зник з місця вчинення злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, про що зазначено в обвинувальному акті, у зв`язку з чим його дії за цим епізодом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений злочин. Натомість відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_5 , він, побачивши чоловіків, які бачили його в автомобілі та підбігали до нього, вийшов та почав тікати від них, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 побачив потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , перебуваючи ще в автомобілі та усвідомив, що його злочинні дії були помічені вказаними особами. А за показаннями потерпілого ОСОБА_11 та аналогічними показаннями свідка ОСОБА_13 , коли вони вийшли з магазину, то побачили, що в автомобілі хтось перебуває, а коли ОСОБА_5 побачив їх, то, взявши із собою сумку, покинув автомобіль та почав тікати із сумкою потерпілого, а коли потерпілий ОСОБА_11 переслідував його, то викинув сумку на землю і продовжив тікати, а ОСОБА_11 продовжив його наздоганяти. Вказане свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , розпочавши злочин як таємне викрадення майна, був викритий на місці злочину потерпілим ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_13 ще до того, як він отримав реальну можливість розпоряджатися майном, яким він бажав заволодіти, і, тим не менш, продовжив свої дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , вже відкрито, застосувавши спробу відкрито залишити місце злочину з майном потерпілого, після чого, не зміг завершити свій злочинний умисел до кінця та не отримав реальної можливості розпоряджатися майном потерпілого з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_11 переслідував його, внаслідок чого по дорозі тікання ОСОБА_5 викинув взяту ним із собою з автомобіля сумку потерпілого. Викладене дозволяє суду дійти висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, а не як закінчене відкрите викрадення чужого майна, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив усі дії, які вважав за необхідне, для завершення свого злочинного умислу до кінця, однак не зміг його завершити з причин, що не залежали від його волі, оскільки не отримав реальної можливості розпоряджатися майном потерпілого, тому що внаслідок його переслідувався потерпілим ОСОБА_11 він був змушений викинути сумку з майном останнього.

При цьому суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 4 його постанови № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно яким крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Тому суд в силу ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення вважає за можливе вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та змінити правову кваліфікацію злочину, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_5 по цьому епізоду за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України, як закінчений замах на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тому що це покращує становище обвинуваченого.

По п`ятому епізоду таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_12 , що мало місце 23 лютого 2014 року, крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні цього злочину в повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що на початку 2014 року він під`їхав до ринку і залишив автомобіль на перехресті вул. Леніна та вул. Осипенка. Коли він повертався до автомобіля, то його зупинили працівники міліції, біля яких стояв чоловік в наручниках обвинувачений ОСОБА_5 , а біля нього на відстані приблизно 50 см. стояв пакет. Працівники міліції запитали у нього, чи його ці речі в пакеті, він зазирнув в пакет і побачив там магнітофон і колонки, проте не надав цьому значення, а коли разом з працівниками міліції підійшов до свого автомобіля, то виявилося, що в його автомобілі відсутні його магнітофон і колонки, і він зрозумів що в цій сумці саме його речі. Також потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він замикав автомобіль перед уходом, а коли повернувся, то в машині був зламаний замок пасажирських дверцят. Все викрадене майно йому повернуте, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що він являється працівником Ізмаїльського МВ інспектором патрульної служби. Дату не пам`ятає, він перебував на службі, коли йому подзвонив дільничний інспектор міліції ОСОБА_22 та повідомив, що потрібна допомога у затриманні ОСОБА_5 , якого бачили, як той розкривав автомобіль. Він з напарником вийшли на вул. Леніна, перехрестя з вул.Осипенка, а ОСОБА_22 , який переслідував ОСОБА_5 , по телефону повідомив, де знаходиться останній, щоб вони наздоганяли. Коли вони наздогнали ОСОБА_22 , той вказав на двох осіб, які розкривали автомобіль, серед яких був ОСОБА_5 . Коли вони підійшли до вказаних осіб, пакет був в руках не ОСОБА_5 , а другого чоловіка, вони представилися працівниками міліції і запитали, що знаходиться в пакеті та де вони його взяли, на що чоловік, який ніс пакет сказав, що про його вміст та походження йому невідомо, оскільки він тільки ніс його на прохання ОСОБА_5 допомогти, а ОСОБА_5 повідомив, що знайшов цей пакет, на що ОСОБА_22 в свою чергу повідомив тих, що бачив, як ті розкривали машину. Після цього вони запросили тих чоловіків повернутися до машини, куди через деякий час підійшов також і власник автомобіля. Вони поросили власника автомобіля перевірити вміст автомобіля і повідомити, чи нічого не зникло, після чого той виявив зникнення магнітофону і колонок з салону автомобіля. А коли вони показали власнику автомобіля магнітофон і колонки з сумки, яку несли ті двоє осіб, той повідомив, що вказані речі належать йому, після чого була викликана слідчо-оперативна група.

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського МВ від 23.02.2014 р. вбачається, що ОСОБА_12 просить вжити заходи до невстановленої особи, яка проникла в його автомобіль ВАЗ-2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який був припаркований біля будинку №74 по вул. Леніна в м. Ізмаїлі, та викрала належне йому майно (т. 3 а.п. 91).

Під час огляду місця події, згідно даним протоколу від 23.02.2014 р., а також фототаблиці, доданій до нього, був оглянутий автомобіль марки ВАЗ-2105, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , припаркований біля будинку № 74 по вул.Леніна в м. Ізмаїлі. На момент огляду передні пасажирські двері відчинені, зовнішніх пошкоджень не виявлено, але замок у неробочому стані. Всі інші двері автомобіля на момент огляду зачинені без пошкоджень. В салоні автомобіля на передній панелі відсутній магнітофон. Навпроти автомобіля біля паркану будинку № 74 виявлений кухонний ніж з коричневою дерев`яною ручкою, ножиці із металу білого кольору, ніж в чохлі із шкірозамінника чорного кольору, магнітофон автомобільний «Prology» в корпусі чорного кольору, дві автомобільні колонки в корпусі чорного кольору, які знаходяться в пакеті, та які були вилучені з місця події (т. 3 а.п. 92 95).

В ході огляду предметів, згідно даним протоколу від 24.02.2014 р., а також фототаблиці, доданій до нього, були оглянуті автомагнітола марки «Prology», а також музичні колонки марки «Xmax» (т. 3 а.п. 97 100).

Разом з цим, суд при ухваленні вироку не приймає до уваги висновок судової трасологічної експертизи № 174 від 13.03.2014 р. (т. 3 а.п. 102 103), оскільки вказаний висновок не містить дані, за допомогою яких можна було б встановити наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, у зв`язку з чим суд визнає цей висновок неналежним доказом.

Суд критично оцінює пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , дані ним на початку судового розгляду про те, що він не брав участі у вчиненні цього злочину, оскільки вони є непослідовними, не співвідносяться та суперечать іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_21 , а також показанням самого обвинуваченого ОСОБА_5 , даним ним наприкінці судового розгляду, згідно яким він розповів про обставини вчинення ним цього злочину, пояснивши, що на початку судового розгляду він давав неправдиві показання, змінив показання, оскільки розкаявся у вчиненому, у нього було достатньо часу, щоб переосмислити свої дії. Вказані докази є послідовними, співвідносяться між собою, і в повному обсязі спростовують версію обвинуваченого, висловлену ним на початку судового розгляду, про те, що вказаного злочину він не вчиняв.

Давання обвинуваченим ОСОБА_5 неправдивих показань на початку судового розгляду суд пов`язує з обраною ним позицією захисту з метою ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт таємного викрадення обвинуваченим ОСОБА_5 майна потерпілого ОСОБА_12 , і кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 по даному епізоду за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Таким чином, аналіз сукупності досліджених у суді доказів, дозволяє суду дійти висновку про те, що вони є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочинів, та кваліфікує його дії за:

ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в ході якого він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.ст. 65, 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин.

ОСОБА_5 за місцем проживання дільничним інспектором міліції характеризується негативно, як особа, що підтримує стосунки з раніше судимими особами, зловживає наркотичними засобами, схильний до вчинення злочинів та правопорушень.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття.

До обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд відносить рецидив злочинів, оскільки має непогашені та не зняті судимості за ч. 1 ст. 101 КК 1960 р. та за ч. 1 ст. 187 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд також враховує стан його здоров`я, а саме те, що він страждає на тяжке захворювання та потребує лікування у спеціалізованих закладах МОЗ, яке не може бути йому забезпечене на належному рівні установою виконання покарань, що підтверджується чисельними медичними довідками.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого, того, що шкода, завдана потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично відшкодована, позиції потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, а також того, що ОСОБА_5 має сім непогашених судимостей за вчинення, в тому числі умисних тяжких злочинів проти власті, та знов вчинив п`ять епізодів умисних злочинів проти власності, в тому числі тяжкий, деякі з яких були вчинені ним після того як йому 29.05.2013 р. було повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного йому судом 31.05.2013 р., а останній злочин був вчинений ним 23.02.2014 р., тобто під час судового розгляду даного кримінального провадження та після того, як ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2014 р. запобіжний захід йому був змінений з тримання під вартою на особисте зобов`язання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання нових злочинів можливе лише з призначенням йому реального покарання у виді позбавлення волі. При цьому за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України ОСОБА_5 підлягає призначенню мінімальне покарання, передбачене санкцією, а за ч. 2 ст. 185 КК ОСОБА_5 підлягає призначенню покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, оскільки призначення більш м`яких видів покарань, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, не досягне мети його застосування.

Вказані обставини провадження, кількість злочинів, а також те, що вони вчинені при реальній сукупності дають підстави суду визначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в силу ст. 70 КК України за сукупністю злочинів із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 затримувався у даному кримінальному провадженні 28 травня 2013 року та перебував під вартою до 31 травня 2013 року, коли ухвалою слідчого судді до нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та він був звільнений з-під варти.

Після цього 29 липня 2013 року ОСОБА_5 знову був затриманий та перебував під вартою до 24 січня 2014 року, у зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді від 31.07.2013 р. запобіжний захід відносно нього був змінений з домашнього арешту на тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому законом порядку, після чого 24 січня 2014 року його було звільнено з-під варти у зв`язку зі зміною відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання (т. 1 а.п. 93 95).
Крім того, ОСОБА_5 знов був затриманий 23 лютого 2014 року, та досі тримається під вартою, у зв`язку з тим, що ухвалою слідчого судді від 25.02.2014 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався у встановленому законом порядку та спливає 19 березня 2016 року. З метою виконання вироку та запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від призначеного покарання та вчинити інші злочини суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу відносно нього у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Крім того, суд вважає за необхідне зарахувати в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 28 по 31 травня 2013 року та з 29 липня 2013 року по 24 січня 2014 року, а також з 23 лютого 2014 року до набрання вироком законної сили, виходячи в силу вимог абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При вирішенні цивільних позовів, пред`явлених потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно 1 777 грн. та 4 050 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди (т. 1 а.п. 9, 40), суд керується положеннями ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, із вказаної норми права випливає, що шкоду, завдану потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_5 , який вчинив злочини, в результаті яких і виникла у потерпілих шкода, вина обвинуваченого повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_7 на суму 1 777 грн., та таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 на суму 4 175 грн., при цьому частина майна на суму 125 грн. була повернута потерпілому ОСОБА_10 , у зв`язку з чим невідшкодованими залишилися збитки в сумі 4 050 грн. Обвинувачений ОСОБА_5 цивільні позови потерпілих визнав повністю. У зв`язку з викладеним цивільні позови потерпілих підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, суд також вважає за необхідне в силу ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судових трасологічних (дактилоскопічних) експертиз №243 від 02.06.2013 р. в розмірі 880,20 грн. (т. 3 а.п. 23, 24 30), № 242 від 01.06.2013 р. в розмірі 880,20 грн. (т. 3 а.п. 16, 17 22), № 279 від 04.07.2013 р. в розмірі 880,20 грн. (т. 3 а.п. 50, 51 54), № 174 від 13.03.2014 р. в розмірі 880,20 грн. (т. 3 а.п. 101, 102 103), а всього підлягає стягненню на користь держави 3 520,80 грн.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки,

за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 продовжити строк тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто з 23 лютого 2014 року.

В силу ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 по 31 травня 2013 року, з 29 липня 2013 року по 24 січня 2014 року та з 23 лютого 2014 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 1 777 (одну тисячу сімсот сімдесят сім) гривень в якості відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 4 050 (чотири тисячі п`ятдесят) гривень в якості відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз в загальному розмірі 3 520,80 грн. (три тисячі п`ятсот двадцять гривень 80 коп.)

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який перебуває під вартою, в той самий строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1