АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/704/15-к Суддя 1 інстанції Шумська о.В.
Номер провадження 11-кп/774/529/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 23 вересня 2015 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
представник ВК № 45 ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно- дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Вироком Ялтинського міського суду АРК від 08.08.2013 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 345, ч.1 ч.2 ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року, згідно ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_5 скорочено на половину невідбуту частину покарання.
08 червня 2015 року на адресу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_5 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року в задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на відсутність передбачених законом підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, оскільки засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення, за період відбуття покарання в установі на нього накладено ряд стягнень, які є не погашеними, що свідчить про небажання ОСОБА_5 ставати на шлях виправлення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджена ОСОБА_5 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави. При цьому, суд однобічно підійшов до розгляду клопотання засудженого, належним чином не вивчив мотиви накладених на останнього стягнень, пояснення ОСОБА_5 . Крім того, судом безпідставно відхилено заявлений засудженим відвід прокурору, порушено право ОСОБА_5 на захист. Копію оскаржуваної ухвали засуджений отримав лише 11 серпня 2015 року, при цьому адміністрація установи залишила без розгляду клопотання ОСОБА_5 про ознайомлення з матеріалами його особової справи.
При апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою; представник Софіївської ВК № 45 також просив залишити апеляційну скаргу засудженого без задоволення, у зв`язку з необґрунтованістю викладених в ній доводів.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання. При цьому, суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним злочинів, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Відмовляючи у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення, за період відбування покарання в установах відбування покарання характеризується негативно, заохочень не має. При цьому, після етапування ОСОБА_5 до Софіївської ВК № 45, останній систематично порушував вимоги режиму відбування покарання, за що на нього були накладені стягнення.
З цим висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_5 ..
Разом з тим, згідно з Постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 06.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії, по суті внесеного подання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представник Софіївської ВК № 45 просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ОСОБА_5 не довів своє виправлення.
Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення, чого перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову в задоволенні його заяви про відвід прокурору колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на відсутність в заяві ОСОБА_5 передбачених ст.77 КПК України підстав, з яких прокурор не має права брати участь в конкретному кримінальному провадженні.
Не знайшли свого підтвердження і посилання в апеляційній скарзі засудженого на порушення з боку суду в частині вручення йому копії оскаржуваної ухвали. Так, з матеріалів провадження вбачається, що в день розгляду клопотання 31.07.2015 року, засудженому було вручено вступну та резолютивну частини ухвали, після чого 03.08.2015 року до СВК № 45 направлено її повний текст.
Відповідно ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
При цьому, встановлення наявності порушень прав засудженого ОСОБА_5 , умов його утримання з боку адміністрації Софіївської ВК №45, потребує відповідної перевірки задля підтвердження чи спростування такого, що не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованими, та підстав для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3