Справа № 1325/1-4/12 Головуючий у 1 інстанції: Т.Г. Строна
Провадження № 11/1390/640/12 Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2012 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Гончарук Л.Я., Партики І.В.,

з участю прокурора Горин У.І.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляцією державного обвинувача на вирок Турківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2012 року, яким ОСОБА_2 звільнено від кримінального покарання на підставі акту амністії, а ОСОБА_3 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.122 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Турківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2012 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець с. Либохора Турківського району Львівської області, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений /на утриманні має неповнолітнього сина/, не працюючий, раніше судимий Турківським районним судом Львівської області:

14.09.2001 року за ч.1 ст.101, ч.2 ст.145, КК України /1960 року/, ч.2 ст.125 КК України /2001 року/ із застосуванням ст..42 КК України /1960 року/ на три роки шість місяців позбавлення волі;

19.05.2008 року за ч.1 ст.191 КК України до штрафу у розмірі 527 гривень /сплатив 17.10.2008 року/;

06.09.2010 року за ст.197 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень /сплатив 21.01.2011 року/

засуджений за ч.3 ст.296 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі.

На підставі п. "в" ст.7 Закону України від 08.07.2011 р. "Про амністію в 2011 році" засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 підписку про невиїзд скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 дві тисячі гривень морального відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 тисячу п'ятсот гривень морального відшкодування.

Відповідно до ст.81 КПК України вирішено питання про речові докази.

ФАТИЧ ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і мешканець с. Либохора Турківського району Львівської області, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_4, одружений, не працюючий, раніше не судимий, інвалід 3-ї групи

виправданий за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 підписка про невиїзд скасовано.

30 березня 2011 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_4С, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, в с. Либохора, в урочищі "Гринківський потік", безпричинно, на грунті довготривалих особистих неприязних стосунків та нетверезого стану вступив у конфлікт із ОСОБА_3: зі свого подвір"я став викрикувати нецензурні слова та погрози в бік потерпілого ОСОБА_3, який разом зі своїм сином ОСОБА_5 ішов по сільській дорозі, підбіг із ножем до ОСОБА_3, став йому словесно погрожувати, на що ОСОБА_3 з метою захисту схопив ОСОБА_4 за руку, у якій той тримав ніж, і намагався припинити хуліганській дії останнього, ОСОБА_4 вчинив опір, під час боротьби обоє попадали на землю. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_5, який намагався також припинити хуліганській дії обвинуваченого, став виривати у нього ніж, проте ОСОБА_4 вчинив опір не давав вирвати ніж, боровся із потерпілими і спричинив дві різані рани вказівного пальця лівої руки потерпілого ОСОБА_5, синці на чолі і правому плечі, подряпини правого плеча, тобто легкі тілесні ушкодження.

Коли потерпілі вирвали у ОСОБА_4 ніж, то стали тікати додому. Обвинувачений побіг за ними, забіг до сіней, де став бити потерпілого ОСОБА_3 ногами по різних ділянках тіла, спричинивши останньому синці на грудній клітці справа, синці на обох стегнах, тобто легкі тілесні ушкодження.

На вирок суду подав апеляцію державний обвинувач, в якій просить вирок скасувати, а справу скерувати на новий судовий розгляд. Свої вимоги він мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, вирок прийнятий з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, однобічністю і неповнотою судового слідства, неправильним застосуванням кримінального закону.

Так, судом до засудженого ОСОБА_4 застосовано Закон України від 08.07.2011 р. "Про амністію у 2011 році" та звільнено його від призначеного покарання, що є грубим порушенням кримінального закону, оскільки стосовно ОСОБА_4 не мав виноситись вирок, йому не мали призначати вид та розмір покарання, а також він не підлягав звільненню від призначеного покарання.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч.3 ст.4 КК України часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Караність діяння це наявність визначених у кримінальному законі покарань /його виду і розміру/ або інших примусових заходів кримінально-правового характеру, які можуть поліпшити чи погіршити становище особи. ОСОБА_4 вчинив злочин в березні 2011 року, у зв'язку з чим, його суспільно-небезпечні дії та їх кримінально-правові наслідки не можуть визначатися Законом, який набрав чинності після їх вчинення /в даному випадку з 01.01.2012 року/, окрім випадку, коли таким Законом пом'якшено кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшено становище особи, що чітко закріплено в Конституції України та Кримінальному кодексі України.

Згідно з ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Безперечно, що стосовно ОСОБА_4С, мала бути винесена постанова про звільнення від кримінальної відповідальності, а призначення йому покарання погіршує його становище, як особи підсудного.

Таким чином, судом грубо порушено вимоги Кримінального кодексу України, оскільки суд застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню, а саме ст.6-1 КПК України, а також не застосував кримінальний закон, який підлягає застосуванню ч.4 ст.6 КПК України.

За таких обставин, суд неправильно застосував кримінальний закон, що відповідно до ст.ст. 367, 371 КПК України є підставою для скасування вироку.

Крім того, відповідно до ст.6 Закону України від 08.07.2011 р. "Про амністію у 2011 році" передбачено звільняти від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

ОСОБА_4 підпадає під дію ст.1 Закону України від 08.07.2011 р. "Про амністію у 2011 році", оскільки він не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності цим Законом мав дитину, якій не виповнилося 18 років.

Таким чином, ОСОБА_4 мав бути звільнений від кримінальної відповідальності, а не звільнений від призначеного покарання.

Знову ж таки, не звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а звільнення його від призначеного покарання погіршує його становище.

Судом в порушення вимог ст.93 КПК України, покладено на ОСОБА_4 обов'язок відшкодувати судові витрати, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону. Таким чином судом порушено вимоги ст.ст.93, 331 КПК України. Крім цього порушено вимоги ст.328 КПК України та покладено на засудженого обов'язок відшкодовувати моральну шкоду потерпілим, хоча засуджений мав бути звільнений від кримінальної відповідальності. Під час судового слідства судом не взято до уваги та не досліджено ряд обставин, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Від засудженого ОСОБА_4 поступила апеляція, в якій він вважає, що вирок відносно нього прийнятий з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, з неправильним застосуванням кримінального закону та з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, оскільки його незаконно засуджено, а ОСОБА_3 незаконно виправдано.

Істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону полягає в тому, що дану кримінальну справу було розглянуто незаконним складом суду, у зв'язку з чим і вирок винесено незаконним складом суду /п.2 ст.370 КПК України/, а також було порушено його право на захист /п.3 ст.370 КПК України/.

Зокрема, в ході судового розгляду вказаної справи він заявляв відвід судді, яка його незаконно відхилила. Вважає, що суддя особисто заінтересована в результатах справи, виправданий ОСОБА_3 є родичем судді.

За таких обставин, вважає що вирок винесений незаконним складом суду.

Крім того, судом незаконно було його засуджено, оскільки він мав бути звільнений від кримінальної відповідальності. Так, згідно зі ст.6 Закону України від 08.07.2011 р. "Про амністію у 2011 році" особи, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судам але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом, звільняються від кримінальної відповідальності.

Крім того, судом незаконно покладено на нього обов'язок відшкодувати в користь ОСОБА_3 2000 грн. та ОСОБА_5 1500 грн. моральної шкоди. За таких обставин просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу скерувати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідача по справі, виступ прокурора на підтримку апеляції державного обвинувача та апеляції засудженого ОСОБА_4, думку захисника ОСОБА_1 про відхилення апеляцій, обговоривши наведені в апеляції доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.367 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судових рішень, зазначених у частині першій статті 347 КПК, при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Згідно з п.13 ч.2 ст.370 КПК України вирок в усякому належить скасувати, якщо порушено вимоги статей КПК України про надання підсудному права виступити в дебатах.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 26 січня 2012 року /т.2, а.с.82, 82 зворот/ головуюча оголошує судове слідство закінченим і, що суд переходить до судових дебатів, у яких надає слово для виступу державному обвинувачу, потерпілому та підсудному ОСОБА_3, а підсудному ОСОБА_4, який був присутній в залі суду, слово для виступу в судових дебатах не надала і оголосила перерву у судовому засіданні до 10 год. 30 хв. 02 лютого 2012 року. А 02 лютого 2012 року головуюча оголосила судове засідання продовженим і надала підсудному ОСОБА_4 останнє слово, а підсудному ОСОБА_3 останнього слова надано не було /т.2, а.с.92/.

Таким чином було порушене вимоги КПК України про надання підсудному права виступу в судових дебатах, що є істотним порушенням процесуального закону.

Крім цього відповідно до п.4 ч.1 ст.369 КПК України вирок чи постанова вважаються такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, коли висновки суду, викладені у вироку /постанові/, містять істотні суперечності.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, "30 березня 2011 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_4С, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, в с. Либохора, в урочищі "Гринківський потік", безпричинно, на грунті довготривалих особистих неприязних стосунків та нетверезого стану вступив у конфлікт із ОСОБА_3: зі свого подвір"я став викрикувати нецензурні слова та погрози в бік потерпілого ОСОБА_3, який разом зі своїм сином ОСОБА_5 ішов по сільській дорозі, підбіг із ножем до ОСОБА_3, став йому словесно погрожувати, на що ОСОБА_3 з метою захисту схопив ОСОБА_4 за руку, у якій той тримав ніж, і намагався припинити хуліганській дії останнього, ОСОБА_4 вчинив опір, під час боротьби обоє попадали на землю. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_5, який намагався також припинити хуліганській дії обвинуваченого, став виривати у нього ніж, проте ОСОБА_4 вчинив опір не давав вирвати ніж, боровся із потерпілими і спричинив дві різані рани вказівного пальця лівої руки потерпілого ОСОБА_5, синці на чолі і правому плечі, подряпини правого плеча, тобто легкі тілесні ушкодження.

Коли потерпілі вирвали у ОСОБА_4 ніж, то стали тікати додому. Обвинувачений побіг за ними, забіг до сіней, де став бити потерпілого ОСОБА_3 ногами по різних ділянках тіла, спричинивши останньому синці на грудній клітці справа, синці на обох стегнах, тобто легкі тілесні ушкодження". У цьому формулюванні суд, кваліфікуючи злочинні діяння ОСОБА_4 за ч.3 ст.296 КК України, виклав кваліфікуючі ознаки, які суперечать одне одному, а саме: " ОСОБА_4С, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, в с. Либохора, в урочищі "Гринківський потік", безпричинно", а також "на грунті довготривалих особистих неприязних стосунків та нетверезого стану вступив у конфлікт із ОСОБА_3І."

Відповідно до ст.6 Закону України від 08.07.2012 р. "Про амністію у 2011 році" встановлено: "Звільнити від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судами, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом."

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4, який є інвалідом третьої групи /т.2, а.с.32/, який має на утриманні сина, ІНФОРМАЦІЯ_5 /т.1, а.с.227/, відносно якого він не позбавлений батьківських прав, заявив у судовому засіданні клопотання про застосування до нього акту амністії /т.2, а.с.30/, однак суд, всупереч чинному законодавству та ст.6 Закону України від 08.07.2011 р. "Про амністію у 2011 році", не звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а визнав його винуватим і звільнив від кримінального покарання та поклав на нього цивільно-правові зобовязання.

За таких обставин вирок не може бути залишений в законній силі, а тому підлягає скасуванню, і відповідно апеляції прокурора та ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

При новому судовому розгляді справи суду слід більш ретельно та детально дослідити обставини справи і прийняти правильні рішення відносно як ОСОБА_4 так і ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляції державного обвинувача та засудженого ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2012 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати.

Справу скерувати на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.