Справа № 159/3508/13-к
Провадження № 1-кс/159/324/13
УХВАЛА

м. Ковель 05.07.2013

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Миронюк М.Г., при секретарі Федорук Г.Б. за участю скаржників ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника скаржників ОСОБА_3, старшого прокурора Ковельської міжрайпрокуратури ОСОБА_4, старшого слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 від 29.05.2013 року про закриття кримінального провадження № 000305,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 звернулись зі скаргою до слідчого судді на постанову старшого слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 від 29.05.2013 року про закриття кримінального провадження № 000305, якою закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення і яку скаржники просять скасувати.

Скаржники вказують, що 29.05.2013 року слідчим СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області підполковником міліції ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження (отримана 05.06.2013 року), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №.12.2012 року, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 вважають, що вказана постанова є незаконною та підлягає до скасування виходячи з наступного.

29 листопада 2006 року у вечірню пору, ОСОБА_7, перебуваючи в приміщенні офісу ПВКФ «Біоніка», що по вулиці Данила Галицького, 4 в місті Луцьку недобросовісно, використовуючи довіру з боку громадян ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ввів їх в оману, ч МЄТ0Ю викликати у потерпілих впевненість про вигідність передачі йому коштів для зайняття спільним бізнесом, запевнивши останніх, що вони нібито будуть співвласниками бізнесу, але їм необхідно передати кошти, які були йому передані, а саме потерпілим ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 33864,00 гривень, а всього на загальну суму 101592 гривні, чим завдав значну шкоду потерпілим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Луцьким міськрайонним судом неодноразово скасовувались постанови про закриття кримінальних проваджень.

слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України як незаконні.

Мотивуючи постанову про закриття кримінального провадження від 29.05.2013 року слідчий СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області підполковник міліції ОСОБА_5 виходив з того, що будучи допитаний в якості свідка ОСОБА_7 повідомив, що він не мав наміру шахрайським шляхом заволодіти коштами ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 оскільки гроші, які ним отриманні від останніх, він використав відповідно до домовленості, а саме на отримання в оренду ставка та ведення господарювання з приводу розведення риби. Даний факт підтверджується тим, що станом на 12.06.2012 року ОСОБА_7 повернув ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 кошти, які він від них отримав в 2006 році, а саме кошти в сумі 101 560 гривень

Також в ході досудового слідства було встановлено, що в період часу з 2006 року по осінь 2009 року у ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не виникало один в одного жодних претензій з приводу спільного ведення господарської діяльності. Також встановлено, що 31.10.2009 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 В з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони виник конфлікт, який переріс у бійку, в ході чого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нанесли ОСОБА_7 тілесні ушкодження, та як наслідок 10.07.2010 року ОСОБА_1 був засуджений Демидівським районним судом Рівненської області за вчинення злочину за ч.2 ст.125 КК України до 850 гривень штрафу та сплати на користь ОСОБА_7 14 255.77 гривень понесених збитків, а ОСОБА_2 був засуджений за ч.І ст.122 КК України до одного року обмеження волі із іспитовим строком в 1 рік.

Під час проведення слідчих дій із свідками ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 останні повідомили, що ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично являлися співвласниками ставка. Будучи допитані в якості свідків по кримінальній справі ОСОБА_11 1.1, та ОСОБА_12 повідомили, що під час того, як ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, в кінці 2009 року за відсутністю ОСОБА_7, спустили ставок, то при їхніх чергуваннях виловили приблизно шість тонн риби, яку забирали ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_13. Наведені вище факти свідчать про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в дійсності являлися співорендарями ставка та співвласниками бізнесу з приводу розведення риби.

Під час проведення слідчої дії очної ставки між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 останній повідомив, що пропонував ОСОБА_2 оформити оренду ставка на нього. ОСОБА_2 дані покази підтримав та повідомив, що ні ОСОБА_7 ні він жодних активних дій для цього не вчиняли.

Будучи допитаний в якості потерпілого ОСОБА_2 повідомив, що на його думку ОСОБА_7 винен йому 200 000 гривень, із врахуванням часу та коштів потрачених з приводу господарювання на ставку. Будучи допитаний в якості потерпшого по кримінальній справі ОСОБА_1 повідомив, що на його думку ОСОБА_7 винен йому також 200 000 гривень, В зв'язку ІЗ тим, що ОСОБА_1 працював на ставку. Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 повідомив, що він вважає, що ОСОБА_7 заборгував йому 160 000 гривень.

Зазначені відносини щодо боргу ОСОБА_7 перед потерпілими, в зв'язку із затратою останніми часу, Грошей та вкладеної праці, за відсутності доходу від бізнесу, на загальну суму 460 000 гривень не відносяться до діяння, яке містить складу злочину, передбачений Кримінальним Кодексом України, а тому ОСОБА_7 не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Відносини, які склалися між ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до цивільно правових і повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Скаржники вважають, що вказані доводи наведені в постанові про закриття кримінальної справи не спростовують факту шахрайства, так як доводи зазначені слідчим в постанові не відповідають дійсності, оскільки грунтуються вони на довільних трактуваннях слідчим пояснень свідків та потерпілих.

Скаржники вважають, що слідчим не взято до уваги, що ОСОБА_7 використовуючи довіру зі сторони ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ввів їх в оману про вигідність придбання ставка в спільне користування, але для цього ОСОБА_7 необхідно, щоб ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали йому кошти в сумі 33 300 дол. США, які ОСОБА_7 в свою чергу зобов'язувався передати користувачу цього ставка ОСОБА_14.

Так ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 9800 дол. США та 33864,00 грн., а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передано ОСОБА_7 по 33864,00 грн. (курс долара США до гривні станом на 29 листопаді 2006 року складав 1 дол. США = 5,08 грн.). Крім того ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передали додатково ОСОБА_7, на господарську діяльність пов'язану з використанням цього ставка 54000,00 грн. Тобто на придбання ставка потерпілими було передано ОСОБА_7 всього 101592,00 грн. (еквівалентно 19998,00 дол. США 1 дол. США по курсу 5,08 грн. за 1 дол.США) та 9800,00 дол. США, які були надані в позику ОСОБА_6 ОСОБА_7 як частка коштів ОСОБА_7 В,В. необхідна для придбання ставка в спільне користування, а також на господарську діяльність пов'язану з використанням цього ставка 54000,00 грн.

При цьому як вбачається з матеріалів справи попередній користувач ОСОБА_14 ставків погодився передати їх за 12000,00 дол. США про що і повідомив ОСОБА_7

ОСОБА_7, в свою чергу, як зазначалося вище, доводить до відома потерпілих, що користувач погодився передати ставок за 33 300, 00 дол. США.

ОСОБА_7 отримавши від ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кошти в сумі 101592,00 грн. та 9800,00 США, передав ОСОБА_14 лише 8000 дол. США. При цьому ОСОБА_7 запевнив потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що кошти в сумі 33 300,00 дол. США на придбання ставка були передані попередньому користувачу.

Таким чином ОСОБА_7, передавши частину грошей в сумі 8000,00 дол. США попередньому користувачу ставка, заволодів рештою коштів, які були передані потерпілими ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для придбання ставка.

Тому твердження ОСОБА_7 про те, що кошти отримані від ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 він використав за призначенням не знаходить свого підтвердження та спростовується показами потерпілих у даній справі. Крім того покази ОСОБА_7 про те, що він виконав зобов'язання перед ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки останні мали доступ до ставка та виловили з відти рибу не спростовує факту шахрайства. Доступ до ставка був лише видимістю для нас, що ми спільно користуємось ставком. Коли ми вклали в розвиток ставка значну суму коштів ОСОБА_7 заявив, що він є одноособовий господар ставка, а ми тут ніхто, тому що оренда оформлена саме на нього.

Тобто отримавши від нас кошти на придбання ставка в оренду та його розвиток ОСОБА_7 так і не виконав зобов'язання по юридичному оформленню спільного користування цим ставком.

Визнання ОСОБА_7 боргу перед ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спростовує його ж покази, які неодноразово змінювались і є суперечливими, про використання коштів за призначенням та відсутністю перед нами будь-яких зобов'язань.

Стосовно посилання слідчого на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_13 виловили приблизно шість тон риби, що в свою чергу свідчить про факт того, що потерпілі були співорендарями ставка та співвласниками бізнесу, то жодна норма закону не ставить в залежність, зокрема, вилов риби до права на оренду ставка та права на участь суб'єкті господарювання.

Крім того відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Тобто правовою підставою користування ставком є договір оренди.

ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 намагалися укласти інвестиційний договір з ОСОБА_7, однак останній свідомо не побажав його укладати.

Тобто ніяких договірних відносин з приводу володіння, користування ставком між ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не було.

При цьому оренда ставка була оформлена на ОСОБА_7, а не на потерпілих, що в свою, з огляду на вказані обставини чергу виключає цивільно -правові відносини.

Таким чином відносини, між ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, не відносяться до цивільно-правових.

Крім того як вбачається з пояснень потерпілих майже всю виловлену рибу забирав ОСОБА_13 для того, щоб розрахуватися за роботи проведені на ставку. Вагу виловленої риби також ніхто не встановлював, оскільки її не переважували.

Таким чином в діях ОСОБА_7 вбачається спрямованість його умислу на заволодіння коштами, які він отримав від нас, тобто, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_15 з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення.

Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи які б свідчили, що ОСОБА_7 були використані кошти, які він отримав від ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на одержання ставка в оренду, придбання прилеглих інженерних споруд, технічної документації та створення рибного господарства на ставкові.

При цьому навіть допустивши, що ОСОБА_7 використав кошти отримані від ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лише на одержання ставка в оренду, придбання прилеглих інженерних споруд, технічної документації та створення рибного господарства на ставкові не спростовує факту шахрайства, оскільки оренду ставка оформив тільки на себе, не повідомивши про це нас, що надало йому одноособове право користуватися ставком та вкладати наші кошти в розвиток ставка, що належить тільки ОСОБА_7 як орендарю.

На відсутність вказаних первинних документів неодноразово вказувалось у вищезгаданих постановах Луцького міськрайонного суду.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови слідчим в черговий раз не перевірені зазначені обставини, не надано оцінки показів потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_14, ОСОБА_13, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про обман ОСОБА_7, не перевірені первинні документи які б свідчили, що ОСОБА_7 були використані кошти, які він отримав від ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на одержання ставка в оренду, придбання прилеглих інженерних споруд, технічної документації та створення рибного господарства на ставкові.

Скаржники просять визнати незаконною постанову слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_5 від 29.05.2013 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №.12.2012 року відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та скасувати і кримінальне провадження направити для продовження досудового розслідування.

Заслухавши скаржників та представника скаржника, які вимоги викладені в скарзі підтримали, прокурора Волинець С.М., слідчого Ігнатюка А.О., які вважають скаргу безпідставною і просять її відхилити, вивчивши матеріали кримінального провадження , слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 від 29.05.2013 року про закриття кримінального провадження № 000305 до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні скарги слідчий суддя виходить з того, що відповідно до статті 190 КК шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов'язковості передачі їй майна або права на нього. Обов'язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов'язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов'язання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_7 отримуючи кошти від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 ще в момент їх отримання мав на меті їх привласнити, оскільки скаржники протягом тривалого часу вели спільний бізнес, додатково вкладали особисті грошові кошти та розпоряджались набутим майном, що стверджується , як показами самих скаржників так і допитаних в ході досудового слідства свідків ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_10В, ОСОБА_11 та ОСОБА_17

Зокрема, з пояснення в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що вони організували вилов риби в ставку, щоб розрахуватися з робітниками по заробітній платі.

Крім цього, в матеріалах кримінального провадження є розписки ОСОБА_7В про отримання ним грошових коштів від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та квитанції про повернення ОСОБА_7 ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_6 101592,00 грн. , що свідчить про відсутність умислу в діях ОСОБА_7 заволодіти коштами скаржників.

За таких обставин слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий закриваючи провадження № 000305 відносно ОСОБА_7 по ст. 190 ч.2 КК України за відсутністю в його діях складу злочину дійшов правильного висновку, що між ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 з іншого боку, в ході ведення спільного бізнесу з приводу розподілу доходів виник цивільно правовий спір, який має вирішуватись в порядку цивільного судочинства , а тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину , передбачений ст.190 ч.2 КК України.

Отже, виходячи з вищенаведеного, у задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 від 29.05.2013 року про закриття кримінального провадження № 000305 щодо ОСОБА_7 по ст. 190 ч.2 КК України у звязку з відсутністю складу злочину слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307 КПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про скасування постанови старшого слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 від 29.05.2013 року про закриття кримінального провадження № 000305 щодо ОСОБА_7

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом 5 днів з дня оголошення.

Суддя Ковельського

міськрайонного суду

ОСОБА_19