Апеляційний суд Житомирської області
Справа №641/2010 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук
Категорія ст. 213 ч.1 КК України Доповідач Михайловський В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2010 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Романова О.В.

суддів: Михайловського В.І.,

ОСОБА_1

з участю: прокурора Філя С.В.

обвинуваченого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира кримінальну справу за апеляцією Коростенського транспортного прокурора на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 25 травня 2010 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою задоволено подання прокурора та обвинуваченого

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

звільнено від покарання внаслідок акту амністії, а провадження по кримінальній справі закрито.

Речові докази по справі: металобрухт: чорних металів вагою 830 кг, кольорових металів вагою 165 кг, торгові металеві ваги № 29376, ВЖ 200 на 200 кг та № НОМЕР_1 на 50 кг, різноманітний мідний дріт вагою 59 кг вирішено передати ОСОБА_2

Згідно змісту постанови суду ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що в період з лютого 2008 року по 19 квітня 2008 року без отримання спеціального дозволу (ліцензії) на здійснення операцій з брухтом чорних та кольорових металів на наданій ОСОБА_3 ділянці подвіря по вул. Гоголя, буд. 5 у м. Олевську організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту, не будучи зареєстрованим в органах державної влади в якості субєкту підприємницької діяльності.

Таким чином, ОСОБА_2 здійснював за вказаною адресою незаконні операції з брухтом чорних та кольорових металів.

Вирішуючи питання можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 амністії, суд першої інстанції послався на п.4 ст.6 КПК України, ст.1 п. „е Закону України „Про амністію від 12 грудня 2008 року.

В апеляції прокурор просить скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 25 травня 2010 року про звільнення ОСОБА_2 від покарання внаслідок акта амністії, а кримінальну справу направити на новий розгляд у той же суд.

В обгрунтування апеляції прокурор посилається на ті обставини, що суд повинен був звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, а не від покарання, що є порушенням ст. 6 Закону України „Про амністію від 12 грудня 2008 року.

Крім того, судом безпідставно зазначено у резолютивній частині вироку вказівку про передачу речових доказів у вигляді металобрухту та торгових вагів ОСОБА_2, оскільки зазначені речі були (придбані) нажиті злочинним шляхом.

Відповідно ж до вимог ст.81 КПК України знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються, а речі, нажиті злочинним шляхом, передаються в дохід держави.

Заслухавши доповідача по справі, висновок прокурора, який підтримав подану апеляцію з наведених мотивів, обвинуваченого ОСОБА_2, який частково визнав доводи апеляції прокурора та просив звільнити його від кримінальної відповідальності згідно закону України „Про амністію від 12.12.2008 року, обговоривши доводи апеляції та вивчивши справу, суд вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно змісту ст.6 Закону України „Про амністію від 12 грудня 2008 року вказано звільнити від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які підлягають під дію ст.1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи не розглянуті судом, а так само розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

У той же час, суд першої інстанції, вирішуючи питання застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 амністії, фактично звільнив його від покарання, а не від кримінальної відповідальності.

Зазначений висновок суду є невірним, оскільки ОСОБА_2, який обвинувачувався за ст.213 ч.1 КК України, будь-якого покарання не призначалося, а тому, відповідно до вимог ст.6 Закону України „Про амністію від 12.12.2008 року, він повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності за вказаний злочин.

Що стосується необхідності застосування конфіскації майна та передачі речових доказів в дохід держави, то, з урахуванням письмових матеріалів справи та наданих доказів, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з постанови органу досудового слідства від 21.05.2008 року (т.1, а.с. 53), слідчий своєю постановою визнав речовими доказами торгові металеві ваги, металобрухт чорних та кольорових металів, мідного дроту, які передані на зберігання обвинуваченому ОСОБА_2, зазначені речі знаряддям злочину та майном, яке здобуте злочинним шляхом ні органами досудового слідства ні судом не визнані.

У свою чергу, прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді 1-ї інстанції, підтримуючи у судовому засіданні клопотання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, просив суд залишити зазначені речові докази ОСОБА_2 (т.2, а.с. 153).

А тому, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції обгрунтовано залишив зазначені речові докази ОСОБА_2, які є фактично його особистим майном, знаходились в його володінні та були передані йому на зберігання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляцію Коростенського транспортного прокурора задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 25 травня 2010 року щодо обвинуваченого ОСОБА_2 змінити.

Відповідно до ст.ст. 1 п „е, 6 Закону України „Про амністію від 12 грудня 2008 року звільнити обвинуваченого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, від кримінальної відповідальності за ст.213 ч.1 КК України.

В решті вказану постанову залишити без зміни.

Судді: