Справа № 515/1097/15-к
Провадження № 1-кп/515/1483/15

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

30 вересня 2015 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження, внесеному в ЄДРР за №0000297 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, невійськовозобов`язаного, з середньо-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2015 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї будинку домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , наніс останньому дерев`яною палицею один удар по лівій руці, два удари в голову, один удар по правій руці, один удар по правому плечу, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: забита рана в тім`яній області, два садна на тильній поверхні лівої кисті, садно на тильній поверхні правої кисті, крововилив на правій лопатці, які не були небезпечними для життя, мають незначні, скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 діб і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесного ушкодження (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що 03 червня 2015 року між ним та потерпілим стався конфлікт в зв`язку з тим, що ОСОБА_9 забрав з колодязя, що знаходиться на межі їх огородів належну ОСОБА_7 металеву трубу, тому він зайшов до подвір`я потерпілого, з метою повернення своєї труби, однак потерпілий першим топором наніс йому удар в область голови, тому обвинувачений, з метою самозахисту, підняв з землі палку та наніс нею ОСОБА_9 пару ударів. Також обвинувачений пояснив, що між ним та потерпілим на протязі тривалого часу існують неприязні відносини, раніше конфліктні ситуації також відбувалися, однак бійки між ними ніколи не було.

Крім невизнання вини самим обвинуваченим, його вина підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , малолітнього свідка ОСОБА_15 , неповнолітнього свідка ОСОБА_16 .

Так, потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що між ним та обвинуваченим тривалий час існують неприязні відносини, а тому декілька раз у них виникали конфліктні ситуації, які закінчувалися нанесенням йому тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого. Так, 03 червня 2015 року між ними знову виникла конфліктна ситуація на його подвір`ї, під час якої ОСОБА_7 палкою, з якою зайшов до його подвір`я, вдарив його по руці та по голові, після чого він у відповідь вдарив ОСОБА_7 топором по голові та отримав знову удар тією ж палкою від ОСОБА_7 по плечу. Цю ситуацію спостерігала його малолітня донька, яка весь час знаходилася на подвір`ї. Після спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, він викликав швидку та міліцію.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 03 червня 2015 року вона прийшла додому після роботи, пообідала та пішла до будинку відпочивати. Через деякий час до неї в кімнату зайшла молодша донька та розповіла про те, що сталося між її чоловіком та сусідом ОСОБА_7 . Коли вона вийшла до двору то побачила, що у чоловіка рана на голові та все лице закривавлене. Самого конфлікту вона не бачила.

Малолітній свідок ОСОБА_15 пояснила, що 03 червня 2015 року в післяобідній час вона знаходилася з батьком у дворі їх будинку, коли до них в двір зайшов сусід ОСОБА_17 , в його руках була палиця, якою він три рази вдарив батька, спочатку по руках, а потім по голові, після третього удару батько, захищаючись, вдарив сусіда обухом топора по голові, потім ОСОБА_17 ще двічі ударив батька палкою, бійка між ними проходила приблизно хвилин 15, обидва вони були закривавлені. Потім в кінці бійки прийшла жінка ОСОБА_17 , покликала його і вони обоє пішли до себе в двір.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що із-за колодязя на межі їх огороду та сусіднього ОСОБА_9 між їх сім`ями почалися часті сварки та виникли неприязні відносини. 03 червня 2015 року ОСОБА_9 забрав з колодязя їх металеву трубу, тому вони з чоловіком пішли до ОСОБА_9 в двір, щоб забрати свою трубу, ОСОБА_9 чекав уже в себе в дворі з топором у руках. Коли її чоловік ОСОБА_7 пригнувся, щоб забрати із землі свою трубу, ОСОБА_9 вдарив його топором два рази по голові. У відповідь ОСОБА_17 також наніс йому один удар палкою по голові. Після чого вони забрали у ОСОБА_9 свою трубу, палку та топор і повернулися до себе додому.

Неповнолітній свідок ОСОБА_16 пояснила, що 03 червня 2015 року вона пішла до своєї подруги, а коли повернулася додому, приблизно о15 чи 16 годині, то побачила, що її батько в дворі сидів побитий, з голови в нього текла кров та він по телефону викликав міліцію. Молодша сестра розповіла їй, що сталося між батьком та сусідом ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що 03 червня 2015 року працювали у ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_13 побачив, що ОСОБА_9 забрав із колодязя, що розташований на їх межі, металеву трубу ОСОБА_17 , про що повідомив ОСОБА_17 і той разом з дружиною пішли до двору ОСОБА_9 за трубою. Приблизно через 20 хвилин вони повернулися, дружина ОСОБА_17 несла трубу, а він сам ніс в руках палку та топор, обличчя його було в крові і на запитання свідків він повідомив, що у дворі ОСОБА_9 між ними відбулася бійка, подробиць конфлікту при цьому він не повідомляв.

Крім того, вина обвинуваченого також підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні:

- заявою потерпілого ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за спричинення йому тілесних ушкоджень (а.с.76);

- висновком експерта № 135 від 05.06.2015 року, із якого вбачається, що у громадянина ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: забита рана в тім`яній області, садно на задній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, 2 садна на тильній поверхні лівої кисті, садно на тильній поверхні правої кисті, крововилив на правій лопатці. Властивості синця (багрове забарвлення) характер поверхні саден (покриті втягнутою скоринкою з щільно притиснутими краями), наявність сукровичного виділення з просвіту рани, дозволяють зробити висновок, що вказані ушкодження спричинені в строк до 1 доби до моменту опосвідчення; таким чином вказані ушкодження могли бути утворені 03.06.2015 року. Дані ушкодження не були небезпечними для життя, мають незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.78-79);

- протоколом огляду предмету від 04.06.2015 року з фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто дерев`яну палицю, довжиною 80 см з діаметром в одному кінці 3 см, в іншому кінці 3,5 см. На краю палиці з діаметром 3 см виявлено плями бурого кольору. Також протоколом оглянуто сокиру загальною довжиною 59 см. Довжина дерев`яної ручки до початку металевої частини 53,5 см, ширина ручки на початку 3 см, ширина ручки на стику з металевою частиною 6 см, довжина металевої частини- 19,5 см, ширина металевої частини на обуху 6см, ширина металевої частини на лезі -13,5 см. Обух приплюснутий, одна сторона закруглена, гладка, а інша сторона має гострий виступ, лезо сокири притуплене, на сокирі слідів біологічного пошкодження не виявлено (а.с.80-88).

-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04.06.2015 року дерев`яної палиці та сокири (а.с.89) ;

- талоном-квитанцією про передачу дерев`яної палиці та сокири до камери зберігання Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.90);

- протоколом освідування потерпілого ОСОБА_5 (а.с.91-92);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 та судово-медичного експерта від 11.06.2015 року з фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_5 добровільно розповів та продемонстрував яким чином ОСОБА_7 спричинив йому тілесні ушкодження 03.06.2015 року (а.с.93-110);

- копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.04.2008 року та 30.06.2009 року за фактами спричинення ОСОБА_5 . ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (а.с.111-112).

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, тобто завдання умисного легкого тілесного ушкодження.

Невизнання обвинуваченим своєї вини суд може сприйняти лише як захисну реакцію на висунуте йому обвинувачення та оцінює як бажання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності і цивільно-правових наслідків, суд критично відноситься до доводів обвинуваченого та його захисника щодо відсутності доказів його винуватості, та вважає, що вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доведена в судовому засіданні наявними доказами, які суд вважає належними та допустимими, отриманими в порядку, встановленому КПК України.

Судом не можуть бути прийняті до уваги доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно визнання його невинуватості та закриття справи, оскільки відповідно до п.7 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України кримінальне провадження закривається, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Абзацем 2 ч.7 ст.284 КПК України встановлено, крім іншого, що якщо обставини, передбачені п.7 ч.1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України, відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ч.4 ст.26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Оскільки від потерпілого ОСОБА_5 не надходило заяв про відмову від обвинувачення, а навпаки він наполягав на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання, тому відсутні будь-які підстави щодо вирішення питання про закриття кримінального провадження за даним фактом.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а саме: його позитивну характеристику за місцем проживання, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також факт наявності між обвинуваченим та потерпілим тривалих неприязних відносин та поведінку самого потерпілого до та під час скоєння даного кримінального правопорушення. Вказані обставини, причини і умови, при яких було вчинено правопорушення, свідчать про те, що ОСОБА_7 доцільно призначити покарання у вигляді штрафу, оскільки він є людиною пенсійного віку, а інші покарання, передбачені ч.1 ст.125 КК України, згідно чинного законодавства не можуть застосовуватись до пенсіонерів.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не виявлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 (п`ятсот десять) грн.

Речові докази (дерев`яну палицю та сокиру) знищити.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя Сивоконь