Справа № 1-524/12
Провадження № 1/1015/258/2012
В И Р О К

іменем України

02.10.2012 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гришка О.М.

при секретарі Губко Ю.М., Жилко Я.А.

за участю прокурора Литвиненка Р.С., Чимириса О.В.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

захисника з числа близьких родичів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого вироком Вишгородського районного суду Київської області від 18.04.2003 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2004 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.185, ст.ст. 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 16.05.2008 року;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2004 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, вироком Вишгородського районного суду Київської області від 24.01.2005 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 04.11.2008 року;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, раніше судимого вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2004 року за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, вироком Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2008 року за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 31.07.2012 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

06.12.2012 року близько 17 години ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 перебуваючи на проїзній частині автодороги «Раківка-Гостомель», з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб поблизу, шляхом вільного доступу проникли в середину салону автомобіля марки «ВАЗ-21013», власником якого являється ОСОБА_7 та вчинили крадіжку корзини з лози, в якій знаходились 3 буханки хліба «Українського», 1 батон, 1 буханка хліба білого, синтетичної сумки, в якій знаходились дитячі речі, гаманець з штучної шкіри, в якому знаходились грошові кошти в сумі 300 гривень та 210 доларів, автомагнітоли марки «Ямаха», пластикової автомобільної панелі з попільницею та годинником, переднього державного номерного знаку на вказаний автомобіль, після чого з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися за власним розсудом, чим заподіяли ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 2224, 46 грн.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та суду пояснив, що 06.12.2012 року близько 17 години 30 хвилин він разом з ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 їхали на возі з смт. Гостомель в напрямку с. Вороньківка Вишгородського району Київської області. Дорогою, біля садового товариства «Сади» в їх віз позаду вїхав автомобіль, від чого віз розламався на частини, а їх розкидало по дорозі. Після того як він піднявся з землі, то побачив, що ОСОБА_10 лежав біля уламків возу на узбіччі дороги без свідомості, а за кермом вищевказаного автомобіля знаходився невідомий йому чоловік, з яким в салоні автомобіля перебувала жінка з дитиною. Коли водій вказаного автомобіля вийшов з салону автомобіля, то він з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підійшли до нього, щоб зясувати причини наїзду на їх віз, проте дана розмова переросла в суперечку, під час якої він наніс водію автомобіля рукою декілька ударів в область грудей. Потім даний водій зупинив автомобіль, що проїжджав дорогою та пересадив туди жінку з дитиною, а сам втік від них в сторону смт. Гостомель. В цей час ОСОБА_6 відчинив двері вказаного автомобіля та дістав з салону пластикову автомобільну панель з попільничкою та годинником та автомагнітолу, які викинув у кювет. ОСОБА_5 в цей час взяв з салону автомобіля корзину, в якій знаходилась сумка та хліб. Він, в свою чергу зняв з автомобіля передній державний номер, який забрав з собою. Потім вони підняли з землі ОСОБА_10 та всі разом пішли через поле додому. Дорогою додому ОСОБА_5 оглянув корзину, яку взяв з салону автомобіля та дістав з неї сумку, в якій були дитячі речі. Дану сумку ОСОБА_5 викинув у полі, чи був в сумці гаманець з грошима він бачив.

У вчиненому підсудний щиро розкаявся, просив його суворо не карати;

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та суду пояснив, що 06.12.2012 року близько 17 години 30 хвилин він разом з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 їхали на возі з смт. Гостомель в напрямку с. Вороньківка Вишгородського району Київської області. Дорогою, біля садового товариства «Сади» в їх віз позаду врізався автомобіль, від чого віз розламався на частини, а їх розкидало по дорозі. Піднявшись з землі він побачив, що ОСОБА_10 лежав біля уламків возу на узбіччі дороги без свідомості. Коли підійшов до вказаного автомобіля, то побачив, що за кермом знаходився невідомий йому чоловік, з яким в салоні перебувала жінка з дитиною. Потім даний водій зупинив автомобіль, що проїжджав дорогою та пересадив туди жінку з дитиною. ОСОБА_4 та ОСОБА_11 підійшли до вказаного водія, щоб зясувати причини наїзду на їх віз, та дана розмова переросла у суперечку і ОСОБА_4 наніс декілька ударів водію в область грудей. Оскільки дана суперечка продовжувалась, водій почав тікати від них в сторону смт. Гостомель і ОСОБА_4 хотів його наздогнати, проте не зміг і повернувся до місця, де трапився наїзд на їх віз. В цей час ОСОБА_6 відчинив двері автомобіля і взяв з салону автомобіля пластикову панель з попільничкою та годинником та автомагнітолу, які викинув у кювет, а він взяв з салону корзину, в якій була синтетична сумка, побачивши, що в сумці знаходяться дитячі речі він її викинув. Чи знаходився в сумці гаманець з грошима він не знає, оскільки було темно і він детально не перевіряв вміст сумки. ОСОБА_4, в свою чергу, зняв з автомобіля передній державний номер, який забрав з собою. Потім вони підняли з землі ОСОБА_10 та всі разом пішли через поле додому.

У вчиненому підсудний щиро розкаявся, просив його суворо не карати;

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та суду пояснив, що 06.12.2012 року близько 17 години 30 хвилин він разом з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 їхали на возі з смт. Гостомель в напрямку с. Вороньківка Вишгородського району Київської області. Дорогою, біля садового товариства «Сади» в їх віз позаду вїхав автомобіль, від чого віз розламався на частини, а вони опинились на землі. Піднявшись з землі він побачив, що ОСОБА_10 лежав біля уламків возу на узбіччі дороги без свідомості. Він з ОСОБА_4 підійшли до водія, щоб зясувати причини наїзду на їх віз, проте дана розмова переросла в суперечку, під час якої ОСОБА_4 наніс водію декілька ударів в область грудей. Потім даний водій зупинив автомобіль, що проїжджав дорогою та пересадив туди жінку з дитиною, а сам повернувся до автомобіля. Оскільки суперечка між ними та водієм, який наїхав на їх віз продовжувалась, водій почав тікати від них в сторону смт. Гостомель і ОСОБА_4 хотів його наздогнати, проте не зміг. В цей час він відчинив двері автомобіля і дістав з салону автомобіля пластикову панель з попільничкою та годинником та автомагнітолу, подивившись на них він викинув їх у кювет, а ОСОБА_5 взяв корзину, в якій була сумка, ОСОБА_4 зняв з автомобіля передній державний номер, який забрав з собою. Потім вони підняли з землі ОСОБА_10 та всі разом пішли через поле додому. Чи були в сумці грошові кошти йому не відомо, оскільки він сумку не брав та що в ній знаходилось не перевіряв.

У вчиненому підсудний щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

Окрім визнання підсудними вини у предявленому їм обвинуваченні, вина ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які були зібрані у справі та досліджені під час судового слідства, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_8, який будучи допитаним в судовому засіданні суду пояснив, що 06.12.2012 року близько 17 години 30 хвилин він разом з сімєю повертався додому по дорозі «Рахівка-Гостомель». На передньому сидінні поряд із ним сиділа його дружина, а на задньому сидінні знаходилась його неповнолітня донька. Оскільки на вулиці було темно та йшов сніг з дощем, то видимість на дорозі була дуже поганою. На зустріч йому рухався інший автомобіль, який засліпив його, у звязку з чим він одразу не помітив, що перед ним рухається підвода і тому, помітивши її зробив спробу виїхати на зустрічну смугу, проте уникнути наїзду не вдалося. Він вїхав машиною в задню частину підводи, від чого вона розламалася на частини та одразу зупинив автомобіль. До нього підійшли двоє чоловіків, які почали кричати на нього та погрожувати та нанесли йому декілька ударів в область грудей. Він зупинив проїжджаючий повз них автомобіль, посадив туди своїх дружину та дитину і відправив додому, а сам повернувся до автомобіля. Вищевказані чоловіки продовжували йому погрожувати і він убіг від них. Повернувшись через деякий час до свого автомобіля він виявив, що з салону автомобіля зникли пластикова панель з попільничкою та годинником, автомагнітола, корзина, в якій знаходилась синтетична сумка з дитячим одягом та гроші в сумі 300 гривень та 210 доларів, а також передній державний номер з автомобілю;

- показами свідка ОСОБА_9, яка будучи допитаною в судовому засіданні суду пояснила, що 06.12.2012 року близько 17 години 30 хвилин вона разом з ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_10А їхали на возі з смт. Гостомель в напрямку с. Вороньківка Вишгородського району Київської області. Дорогою, біля садового товариства «Сади» в їх віз позаду вїхав автомобіль, від чого віз розламався на частини, а вони опинились на землі. Потім вона побачила, що ОСОБА_10 лежав біля уламків возу на узбіччі дороги без свідомості, а ОСОБА_4 з ОСОБА_6 підійшли до водія і почали на нього кричати та зясовувати причини наїзду на їх віз. Дана розмова переросла в суперечку, під час якої ОСОБА_4 наніс водію декілька ударів в область грудей. Потім даний водій зупинив автомобіль, що проїжджав дорогою та пересадив туди жінку з дитиною. Оскільки суперечка між ними та водієм, який наїхав на їх віз продовжувалась, то через деякий час водій втік від них. В цей час ОСОБА_6 відчинив двері автомобіля і дістав з салону автомобіля пластикову панель з попільничкою та годинником та автомагнітолу, які викинув у кювет, а ОСОБА_5 взяв корзину, в якій була сумка, а ОСОБА_4 зняв з автомобіля передній державний номер, який забрав з собою. Потім вони підняли з землі ОСОБА_10 та всі разом пішли через поле додому;

- заявою ОСОБА_8 від 06.12.2003 року про викрадення невідомими особами з його автомобіля належних йому речей (а.с. 2);

- протоколом огляду місця події від 06.12.2003 року, згідно якого оглянуто автомобіль ВАЗ 21012 на ділянці автодороги «Гостомель-Демидів (а.с. 3-6);

- протоколом огляду транспорту від 06.12.2003 року, згідно якого оглянуто легковий автомобіль ВАЗ 21013, державний номер: 95012 КВ (а.с. 7);

- розпискою ОСОБА_8 від 13.12.2003 року про отримання ним корзини плетеної з лози, державного номерного знаку до автомобіля НОМЕР_1, панелі пластикової з вмонтованою автомагнітолою «Ямаха» (а.с.22);

- звітом про проведення товарознавчої експертизи рухомого майна, згідно якого загальна вартість викраденого у ОСОБА_8 майна становить 799,2 грн (а.с. 162-167).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд визнає, що підсудні: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, потерпілий ОСОБА_7, свідок ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді давали правдиві послідовні покази, які відповідають встановленим судом обставинам справи.

Суд визнає, що вина підсудних у вчиненні злочину доведена повністю, дії підсудних ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання підсудним суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особи підсудних.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин за ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_4, суд враховує, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставиною, що помякшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому злочині, що полягає у критичній оцінці підсудним своєї протиправної поведінки, яка характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. При призначенні покарання суд враховує те, що ОСОБА_4 вчинив злочин під час іспитового строку, проте вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2004 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.185, ч.4 ст.185, ст.ст. 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, відповідно до вказаного вироку суд частково, у виді 1 року позбавлення волі, приєднав покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 18.04.2003 року, відповідно до якого ОСОБА_4 було засуджено до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Тому при призначенні покарання ОСОБА_4 суд вважає за можливе не застосовувати ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, оскільки ОСОБА_4 відбув покарання призначене вироком Вишгородського районного суду Київської області від 18.04.2003 року. З урахуванням всіх обставин злочину, суд вважає доцільним призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті, з випробуванням, оскільки з урахуванням ставлення підсудного до вчиненого, його щирого каяття, думки потерпілого, який претензій до підсудного не має, просив призначити покарання не повязане з позбавленням волі, приходить до переконання про можливість виправлення підсудного ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_5, суд враховує, що ОСОБА_5, на момент вчинення злочину був не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставиною, що помякшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття підсудного, що полягає у критичній оцінці підсудним своєї протиправної поведінки, яка характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Тому суд, з урахуванням всіх обставин злочину, вважає доцільним призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті, з випробуванням, оскільки з урахуванням ставлення підсудного до вчиненого, його щирого каяття, думки потерпілого, який претензій до підсудного не має, просив призначити покарання не повязане з позбавленням волі, приходить до переконання про можливість виправлення підсудного ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_6, суд враховує, що ОСОБА_6А на момент вчинення злочину був не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставиною, що помякшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття підсудного, що полягає у критичній оцінці підсудним своєї протиправної поведінки, яка характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Тому суд, з урахуванням всіх обставин злочину, вважає доцільним призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті, з випробуванням, оскільки з урахуванням ставлення підсудного до вчиненого, його щирого каяття, думки потерпілого, який претензій до підсудного не має, просив призначити покарання не повязане з позбавленням волі, приходить до переконання про можливість виправлення підсудного ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. ст. 81, 330 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_4 у виді підписки про невиїзд, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 у виді підписки про невиїзд, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_6 у виді взяття та тримання під вартою в Київському СІЗО ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області, до набрання вироком законної сили, змінити на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно .

Речові докази у справі: корзина плетена з лози, державний номерний знак до автомобіля НОМЕР_1, панель пластикова з вмонтованою авто магнітолою «Ямаха», передані під зберігальну розписку власнику ОСОБА_8 (а.с. 22) - залишити у його розпорядженні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 15 діб з часу його проголошення.

Суддя О.М.Гришко