Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1480/15-к
Провадження № 1-кс/280/603/15
У Х В А Л А
23 листопада 2015 року м.Коростишів
Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю в.о.прокурора Коростишівського р-ну ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянув клопотання прокурора прокуратури Коростишівського району ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ангрен Ташкентської області Республіка Узбекістан, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, депутатом та інвалідом не являється, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,-
Прокурор прокуратури Коростишівського району ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Коростишівського районного суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні замаху на злочин, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.153 КК України, в обґрунтування якого зазначила наступне.
18.09.2015 року близько 15 години 25 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу джерела, розташованого за адресою: м.Коростишів, вул.Назаренка побачив, що з пагорба поблизу вказаного місця спускається раніше не знайома йому малолітня ОСОБА_7 . У вказаний день, час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на насильницьке задоволення статевої пристрасті щодо ОСОБА_7 , вчинене неприродним способом із застосуванням фізичного насильства. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , діючи з умислом, направленим на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись у тому, що за його суспільно-небезпечними діями ніхто не спостерігає, наздогнав малолітню ОСОБА_7 та вчинив щодо останньої кримінальне правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.
У результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців, крововиливів та саден на обличчі, шиї, задньої стінки глотки, язичка, піднебінних дужок, внутрішній поверхні обох стегон, які відповідно висновку експерта №1929 від 21.09.2015 утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли б бути рука, затиснута в кулак, нігті пальців рук сторонньої особи, садна на спині та лівому колінному суглобі, які утворилися від дії тупих предметів з необмеженою контактуючою поверхнею, не виключено при падінні на поверхні; садна в ділянці лобка від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли б бути зуби людини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та не є небезпечним для життя в момент спричинення. Згідно даного висновку судово-медичного експерта статевого акту не було.
Також зазначила, що гр. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, по данному кримінальному провадженню проведено ряд слідчих дій. Однак, провести інші слідчі дії у передбачений законом строк не представилося можливим у зв`язку із значною кількістю та тривалістю їх проведення, без вказаних слідчих дій неможливо завершити досудове розслідування.
Станом на день розгляду даного клопотання продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме:
- після вчинення даного злочину підозрюваний втік, переховувався від слідства, за місцем свого проживання також не з`являвся, що можна розцінювати, як бажання підозрюваного уникнути кримінальної відповідальності;
- існує ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що останній не працює, тому не має стабільного доходу;
- перебуваючи на волі, має реальну можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 своє клопотання підтримала з наведених в ньому підстав, зазначила, що більш м`який запобіжний захід не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 .
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Вказав на наявність ряду доказів, зокрема: висновків судових експертиз, що об`єктивно ставлять під сумнів пред`явлену ОСОБА_4 підозру та зазначив, що ризики, наведені прокурором не актуальні та не достатні для продовження дії відносно ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу.
Захисник ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, надав суду письмові заперечення проти клопотання прокурора, та вказав, що докази, зібраною стороною обвинувачення в сукупності з доказами, наданими захисниками, об`єктивно ставлять під сумнів обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри, зазначив на необґрунтованості кваліфікації дій підозрюваного, відсутність ризиків, наведених прокурором, та просить змінити запобіжний захід на більш м`який. Також вказав, на те, що фактично ОСОБА_4 було затримано 25.09.2015 року. В ході дослідження матеріалів заявив клопотання про визнання ряду доказів недопустимими.
Допитана в якості свідка за клопотанням сторони захисту слідча Коростишівського відділу ГУ Національної поліції України в Житомирській області ОСОБА_9 суду пояснила, що підозра, повідомлена ОСОБА_4 ґрунтується на поясненнях потерпілої та свідків, слідчих експериментах з їх участю та пред`явленнях до впізнання; вказала на наявність в матеріалах провадження висновків експертів, що спростовують причетність ОСОБА_4 у скоєному злочині. Зазначила, що версія щодо причетності до злочину іншої особи, крім ОСОБА_4 слідством не розглядається. Вказала, що слідством не було досліджено відеозаписи з камер спостереження біля місця підробітку ОСОБА_4 за 18.09.2015 року для підтвердження чи спростування його алібі. Також зазначила, що ОСОБА_4 26.09.2015 року в кабінет привели працівники карного розшуку та за результатами впізнання з участю потерпілої і свідка його було затримано.
Допитана в якості свідка ОСОБА_10 вказала, що вона є матір`ю підозрюваного, проживає разом із сином в с.Минійки у своєму будинку, не працює. Зазначила, що в ОСОБА_4 ніколи не було червоної футболки, так як весь одяг вона купує йому сама.
Допитаний в якості свідка за клопотанням сторони захисту ОСОБА_11 суду пояснив, що періодично підробляє на каменеобробному підприємстві, де спілкується з ОСОБА_4 . Пам`ятає, що 18.09.2015 року ОСОБА_4 з 14 год. 30 хв. був на підприємстві. Ознак сп`яніння чи ушкоджень на обличчі у нього не було. Червону футболку не носив.
Згідно матеріалів провадження, 18.09.2015 року до ЄРДР було внесено інформацію про вчинення відносно малолітньої ОСОБА_7 протиправних дій невстановленою особою за первинною кваліфікацією ч.3 ст.15, ч.3 ст.153 КК України. Постановою прокурора строк досудового розслідування продовжений 18.11.2015 року до 26.12.2015 року.
Згідно протоколу затримання ОСОБА_4 було затримано о 3 год. 30 хв. 26.09.2015 року в Коростишівському РВ УМВС та того ж дня повідомлено про підозру. Захисник для надання йому правової допомоги був викликаний на 04 год. 30 хв.
З протоколу огляду місця події від 18.10.2015 року та слідчого експеременту вбачається, що на малолітню ОСОБА_7 було вчинено напад однією особою.
З висновку експерта від 21.09.2015 року № 1829 вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 отримала в результаті злочину тілесні ушкодження.
Суд визнає недопустимими докази, надані прокурором: протокол допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколи допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протокол допиту підозрюваного від 26.09.2015 року, оскільки відповідно вимог ст.23 КПК України суд може брати до уваги лише ті докази, які досліджені ним безпосередньо. Письмові пояснення, дані слідчому, та відображені в протоколах слідчих дій до таких доказів не належать.
Також суд звертає увагу, що ОСОБА_4 було фактично затримано 25.09.2015 року в вечірній час, що підтверджено довідкою Коростишівської ЦРЛ про його медичний огляд та отримання в нього біологічних зразків, показами слідчої ОСОБА_9 , яка вказала, що ОСОБА_14 був доставлений працівниками карного розшуку. Відповідно до ст.209 КПКУкраїни особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою Європейського суду фіксація точних даних про затримання, також як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей передбачених ст. 5 Європейської конвенції.
Таким чином, суд приходить до висновку, що слідчі дії, проведені з його участю до прибуття захисника (чия участь у даному провадженні є обов`язковою), - пред`явлення до впізнання з участю потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 від 26.09.2015 року, - є недопустимими. Крім того, всупереч вимогам ч.4 ст.223 КПК дані слідчі дії були проведені в нічний час без передбачених КПК підстав.
Доводи клопотання про необхідність проведення ряду слідчих дій як на підставу для продовження відносно підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу не є належними, так дані питання не пов`язані між собою.
Суд враховує, що стороною захисту надані докази, які спростовують обґрунтованість пред`явленої підозри.
Так, встановленими слідством обставинами справи підтверджується, що злочинець залишив на одязі та тілі потерпілої сліди своєї слини та крові. По цим слідам в ході досудового розслідування були призначені та проведені ряд експертиз, висновками яких було встановлені генетичні ознаки слідів крові та слини особи, яка вчинила напад на потерпілу ОСОБА_7 та встановлено, що сліди належать одній особі чоловічої статі.
Згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ від 16.10.2015 року № 555 в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що генетичні ознаки клітин, виявлених у змиві з лівої руки та слідів крові і клітин, виявлених у піднігтьовому вмісті з правої руки потерпілої ОСОБА_7 є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 та невстановленої особи чоловічої статі і не містять генетичних ознак зразка крові ОСОБА_4 ; генетичні ознаки слини, виявлених на соромітній ділянці панчох збігаються між собою, не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і належать невстановленій особі чоловічої статі; генетичні ознаки клітин, виявлених на правій та лівій штанинах панчох є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 та невстановленої особи чоловічої статі і не містять генетичних ознак крові ОСОБА_4 , походження вищевказаних слідів від ОСОБА_4 виключається.
Згідно висновку експерта від 17.11.2015 року №1074, на сукні та кофті потерпілої серед слідів крові немає крові ОСОБА_4 .
Таким чином, доказами, наданими стороною захисту обґрунтовано ставиться під сумнів пред`явлена ОСОБА_4 підозра.
Крім того, суд враховує, що відповідальність за ч.3 ст.153 КК настає за дії, які охоплюються конкретним умислом - задоволення статевої пристрасті неприроднім способом. Водночас, з наданих прокурором матеріалів розслідування не вбачається наявність безсумнівних доказів того, що особа, яка вчинила протиправні дії щодо малолітньої ОСОБА_7 , мала на меті саме задоволення статевої пристрасті у неприродній спосіб.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість клопотання виходячи з наступного.
Згідно вимог ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. Згідно з положенням ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Слідчий суддя зобов`язаний врахувати вимоги ст.194 КПК України, частина перша якої передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.
Згідно п.1 Інформаційного листа ВСС України № 511-550/0/4-13від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», суди мають зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Відповідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом.
Порушення вимог п.3 ст.5 Конвенції у справі "Буров проти України" констатувалося, у зв`язку, зокрема, відсутністю у рішеннях щодо тримання особи під вартою аналізу можливості застосування до особи інших, окрім взяття особи під варту, запобіжних заходів. Крім того, у практиці ЄСПЛ визначено, що навіть існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").
Згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі "Яблонський проти Польщі", від 23 вересня 1998 року у справі "І.А. проти Франції", від 4 жовтня 2001 року у справі "Іловецький проти Польщі").
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення ЄСПЛ у справі "Смирнова проти Росії"). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі "Вренчев проти Сербії").
При розгляді клопотання прокурором належно не обґрунтовано чому більш м`який запобіжний захід не може бути застосований до ОСОБА_4 , що унеможливлює таке обґрунтування і в судовому рішенні.
Крім того суд враховує, що ризик переховування ОСОБА_4 від слідства не переконливий, так як останній в розшуку не перебував, живе в будинку матері та сам находить джерела для підробітку. Ризик впливу підозрюваним на докази також є неконкретизованим, так як слідством опитані та виявлені докази винуватості, встановлені та опитані очевидці події, відібрані біологічні зразки учасників та проводяться експертизи, вилучені речові докази, а тому вплинути на них ОСОБА_4 змоги не має об`єктивно.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , так як наявні належні докази що спростовують пред`явлену підозру, а ризики, наведені прокурором, не є конкретизовані, а неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу не переконлива.
Водночас, враховуючи тяжкість покарання за злочин, в якому наразі підозрюється ОСОБА_4 та відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування та власного житла, суд приходить до висновку про необхідність обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, строк якого визначається часом закінчення досудового розслідування по даному провадженню - 26.12.2015 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 17, 23, 177, 178, 194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, роз`яснень Інформаційного листа ВСС України № 511-550/0/4-13від 04.04.2013 року, слідчий суддя,-
ВИРІШИВ:

Змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт до 26 грудня 2015 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України у вигляді:
- заборонити залишати місце свого проживання, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в період доби з 22 години до 08 годин наступного дня.
- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти в судовому засіданні.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1