Справа №-613/4/14-к Провадження №-1-кп/613/5/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові кримінальне провадження № 0000606 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 27 серпня 2013 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Братениця Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, освіта професійно - технічна, не працюючого, неодруженого, має малолітню дитину, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.10.2010 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого умовно достроково за постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.03.2013 року, на не відбуту частину покарання 1 рік 7 місяців 22 дні,

за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 будучи раніше судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв злочин при наступних обставинах: 26 серпня 2013 року близько 21 год. 50 хв. ОСОБА_5 , з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи навмисно із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, перебуваючи поблизу домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_6 , виражався в його адресу брутальною лайкою, після чого наніс останньому чотири удари рукою зігнутою в кулак в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на землю, а саме на коліно та продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_5 наніс один удар правою ногою в обличчя останньому, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді кровопідтіку вік обох очей, кровопідтіку в області лівого плеча, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та закритого перелому кісток носа, з забійною раною в області спинки носу, що кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але не більше 3 неділь ( 21 день ). Вказані хуліганські дії ОСОБА_5 тривали близько 10 хвилин та вперто не припинялись.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.3 КК України не визнав. Пояснив,що 26 серпня 2013 року він знаходився в салоні автомобіля,яким керував ОСОБА_7 . Після зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_7 та автомобіля, під керуванням ОСОБА_8 ,між ними виник конфлікт та бійка. ОСОБА_5 уточнив,що бійка сталася між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,при цьому він розмиряв їх, ОСОБА_6 він не бив, тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не наносив.

Не зважаючи на невизнання вини підсудним в скоєному кримінальному правопорушенні,передбаченому ст.296 ч.3 КК України,а саме по епізоду хуліганських дій,його вина у вказаному кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження наступними дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_6 ,який під час судового розгляду пояснив,що в серпні місяці 2013 року він їхав на автомобілі ВАЗ,віз сина до товариша. Під час руху автомобіля,його декілька раз «підрізав» інший автомобіль. Він зупинився на вул.Заводській м.Богодухова,з автомобіля,який його «підрізав»,вийшло двоє чоловіків,одним із яких був обвинувачений. Почалась сварка,в ході якої саме обвинувачений ОСОБА_5 наніс йому декілька ударів кулаком в обличчя,та після того,як він впав на землю,знаходився на колінах, ОСОБА_5 наніс йому один удар ногою в область носа. ОСОБА_6 уточнив,що після того,як обвинувачений сів у автомобіль і поїхав,його відвезли до лікарні. Раніше обвинуваченого він не знав.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2013 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 розповів та показав про обставини скоєння відносно нього злочину та фототаблицею до нього /а.п. 37-39/;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими у суді,який підтвердив факт сварки між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ,та що обличчя ОСОБА_8 було у крові;

-показаннями свідка ОСОБА_11 ,наданими у суді,яка була очевидицею конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,який стався на вулиці,неподалік від її будинку, в ході якого вона бачила,як ОСОБА_10 наніс кулаком ОСОБА_8 декілька ударів в обличчя. Розійшлися вже після того,як було викликано працівників міліції;

-показаннями свідка ОСОБА_12 ,наданими у суді,який пояснив,що в серпні місяці 2013 року він вийшов на вулицю та побачив,як в ході конфлікту,який відбувався між ОСОБА_13 та обвинуваченим останній,який вів себе дуже агресивно, наніс ОСОБА_8 удари в обличчя. При цьому чоловік,який був із обвинуваченим,намагався їх розмирити. ОСОБА_14 нікому ударів не наносив;

-відповідно до показань свідка ОСОБА_15 ,наданих у суді,вони з ОСОБА_5 їхали в автомобілі,яким керував ОСОБА_7 ,та з приводу того,що їх автомобіль «підрізав» інший,вони почали один одного переганяти,та після зупинки виник конфлікт,бійка. Свідок ОСОБА_15 уточнила, що була бійка ОСОБА_7 із потерпілим,а ОСОБА_16 розмиряв їх. Чи наносив ОСОБА_5 удари,вона не бачила;

-показаннями свідка ОСОБА_17 ,наданими у суді,відповідно до яких 26 серпня 2013 року ввечері він попрохав свого батька,щоб той відвіз його в центр міста. Під час руху їхній автомобіль декілька раз «підрізав» інший,намагався притиснути до узбіччя дороги. Після того,як автомобілі зупинилися,з пасажирського місця вийшов підсудний,почав сварку із його батьком ОСОБА_13 ,в ході якої наніс ОСОБА_18 декілька ударів кулаком в обличчя,та коли батько впав на коліна, підсудний вдарив його коліном в область носа,в результаті чого стався перелом носа;

- висновком судово-медичної експертизи№106-БГ/13 від 27.08.2013 року згідно якої потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: кровопідтіку вік обох очей, кровопідтіку в області лівого плеча, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження та закритого перелому кісток носа з забійною раною в області спинки носу, що кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, але не більше 3 неділь ( 21 день ). Вище вказані тілесні ушкодження утворилися від нанесення по тілу ОСОБА_6 4-5 травматичних впливів сторонньою особою, з прикладанням сили достатньої для їх спричинення. Власноручне спричинення вище вказаних тілесних ушкоджень неможливе, так як вони не являються характерними для їх утворення в результаті падіння ОСОБА_6 з висоти росту на землю. /а.п. 41-42/;

- висновком додаткової судово-медичної експертизи від 23 грудня 2013 року №146-БГ/13, відповідно до якої механізм нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_6 , на який він вказав під час проведення з ним слідчого експерименту, не протирічить судово-медичним даним по виникненню в нього синців в області повік очей та закритого перелому кісток носу з забійною раною в області спинки носу. Тобто, дані ушкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, з обмеженою діючою поверхнею, якими могли бути як руки, так і взуті ноги людини, на що і вказував ОСОБА_6 /а.п. 44-45/;

На підставі викладеного суд дійшов до висновку про доведеність винуватості підсудного ОСОБА_5 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яке було вчинене особою, раніше судимою за хуліганство і кваліфікує його дії за ст. 296 ч. 3 КК України.

При цьому суд вважає необхідним зазначити,що грубе порушення громадського порядку із боку підсудного супроводжувалось насильством із заподіянням потерпілому тілесних ушкоджень,що відповідно до положень п.5

Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» є ознакою особливої зухвалості.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується в тому,що він 15 листопада 2013 року близько 01 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні торгового залу продуктового магазину « 24», що розташований за адресою м. Богодухів, пл. Кірова, 24 Харківської області, діючи повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 70 грн., що належать ОСОБА_19 , після чого з місця пригоди зник, а викрадене обернув на свою користь, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Дані дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України не визнав пояснив,що дійсно вночі 15 листопада 2013 року він знаходився в магазині,де купував каву. Коли до приміщення магазину зайшов ОСОБА_20 , останній тримав у руках мобільний телефон. ОСОБА_5 попрохав у ОСОБА_19 мобільний телефон, щоб зателефонувати,та він йому дав телефон. Мобільний телефон ОСОБА_19 він відразу повернув, грошей у ОСОБА_19 він не брав.

Потерпілий ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив,що 15 листопада 2013 року він знаходився в магазині,до нього підійшов ОСОБА_21 ,попросив у нього телефон подзвонити, ОСОБА_20 дав йому телефон, ОСОБА_10 повернув йому телефон і він вийшов із магазину. ОСОБА_19 уточнив,що ОСОБА_16 грошей у нього не брав, він ОСОБА_10 ніяких грошей також не давав та коли ОСОБА_20 зайшов до магазину,у нього було лише 15 гривень,на які він придбав каву та цигарки. ОСОБА_19 зазначив,що про факт скоєння відносно нього злочину він написав заяву під тиском працівників міліції, насправді цього не було.
Допитаний свідок ОСОБА_22 пояснив, що 15.11.2013 року він під`їхав до магазину «24», де його чекав ОСОБА_19 . Останній взяв у ОСОБА_22 гроші в сумі 15 грн., щоб здійснити покупки. Він бачив, як ОСОБА_19 вийшов з магазину із чоловіком, вони постояли за машиною, після чого ОСОБА_19 сів у кабіну автомобіля і вони поїхали. Про розмову з іншим чоловіком ОСОБА_19 нічого не розповідав. Інших грошей, окрім 15 грн.у ОСОБА_19 ,який в цей вечір був у стані сп`яніння, не було.
Інші свідки обвинувачення не допитувались,на їх виклику сторона обвинувачення не наполягала, а тому зважаючи на викладене вище, також виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, встановлених ст.23 КПК України, обвинувачення та факт події вказаного злочину не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні,а тому ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України підлягає виправданню , на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
При призначенні покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину,передбаченого ч.3 ст.296 КК України,який відповідно до положень ч.3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, характеристику особистості підсудного,яка полягає в тому,що він раніше судимий за скоєння умисних злочинів, скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ,не працює,має малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання для підсудного, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання для підсудного, суд визнає рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне обравши підсудному ОСОБА_5 покарання за ст. 296 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі,на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання,призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2010 року.При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що "призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону

й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів. Запобіжний захід суд залишає попередній з урахуванням виду покарання, що призначає.

При цьому відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 05.06.2014 року по 10.02.2015 року та з 06.12.2015 року по 01.02.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,що складає 1 рік 8 місяців 2 дні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати невинуватим в скоєні злочину,передбаченого ст.186 ч.2 КК України, у зв`язку з відсутністю події даного кримінального правопорушення та виправдати.

ОСОБА_5 визнати винуватим в скоєні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 3 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.10.2010 року і остаточно ОСОБА_5 ,за сукупністю вироків, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3(три) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою. Строк відбуття покарання обчислювати з 06 грудня 2015 року, зарахувати в строк відбуття покарання період перебування ОСОБА_5 під вартою з 05.06.2014 року по 10.02.2015 року включно,що з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,на дату постановлення вироку, складає 1 рік 8 місяців 2 дні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Богодухівський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення,а засудженим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя