АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1692/15 Справа № 206/2879/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріаликримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця м. Дніпропетровська,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
Встановила:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що відповідно до довідки Ігренського ВЦ № 133 стягнення, які накладені 26 вересня 2009 року, 23 травня 2010 року, 17 серпня 2010 року, 22 грудня 2011 року, 19 квітня 2012 року є погашеними і не відносяться до часу перебування в Ігренському ВЦ № 133, а стягнення від 20 липня 2014 року є знятим, заохочення від 11 липня 2013 року, 30 вересня 2013 року, 30 грудня 2014 року, 30 березня 2015 року йому дані за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку. Крім цього, 21 липня 2015 року йому надано у вигляді заохочення короткостроковий виїзд за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання за сумісним поданням Ігренського ВЦ-133 та міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2010 року було засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Згідно ст. 71 КК України йому частково приєднано невідбутий строк за вироком Військового суду Дніпропетровського гарнізону від 19 грудня 2005 року та остаточно визначено покарання у виді 8 років 6 місяців.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2013 року не відбутий строк позбавлення волі ОСОБА_6 замінено на обмеження волі на підставі ст. 82 КК України.

Суд, відмовляючи в задоволенні подання адміністрації Ігренського виправного центру № 133 та міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, засуджений за тяжкий злочин, своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення, за час відбування покарання в СІЗО м. Дніпропетровська з 02 вересня 2009 року режим утримання порушував, мав 3 стягнення, заохочення не мав. З 17 січня 2011 року, відбуваючи покарання в СВК- 94 порушував режим утримання, мав 2 заохочення та 2 стягнення, в Ігренському ВЦ № 133 відбуває покарання з 27 грудня 2013 року, має 3 заохочення та 6 стягнень, усі стягнення за грубі порушення режиму утримання, а саме: зберігання заборонених речей, порушення розпорядку дня, вживання алкоголю.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами провадження, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи за необережний особливо тяжкий злочин.
З врахуванням викладеного у ОСОБА_6 фактично настало право на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на що він звертає увагу в апеляційній скарзі.
Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.
Разом з тим, як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_6 , прибувши до СВК № 94 17 січня 2011 року він мав два стягнення за порушення режиму розпорядку дня та два заохочення за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку; уІгренському виправному центрі Дніпропетровської області № 133 засуджений знаходиться з 27 грудня 2013 року, де має одно заохочення за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку у вигляді знятого раніше накладеного стягнення та одне стягнення за вживання алкоголю, за що був поміщений до ДІЗО, і прийшов до висновку, що це не може свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання в Ігренському виправному центрі Дніпропетровської області № 133 з грудня 2013 року має лише одне заохочення за грудень 2014 року не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо того, що посилання суду на наявність у нього 3 заохочень та 6 стягнень, отриманих під час відбування покарання в Ігренському виправному центрі Дніпропетровської області № 133, протирічать фактичним обставинам, оскільки зазначену кількість заохочень та стягнень він отримав за весь час відбуття покарання, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для умовно-достроковного звільнення від відбування покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі засуджений.

Щодо посилання ОСОБА_6 на неврахування судом подання Ігреньської ВЦ УДПтСУ в Дніпропетровській області (№ 133) та міської спостережної комісії м. Дніпропетровська, згідно ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду.
Керуючись статтями 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року щодоОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4