Дата документу Справа № 317/2153/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2153/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1654/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 липня 2015 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Дніпропетровська, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 06 листопада 2007 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 9 років,

відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .

В ухвалі суду зазначено, що адвокат ОСОБА_9 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він довів своє виправлення та відбув більш ніж 3/4 строку покарання, призначеного вироком суду.

В ухвалі суду також зазначено, що згідно характеристики від 21 липня 2015 року, яку підписано начальником відділення соціально-психологічної служби Біленьківської ВК № 99, узгоджено, заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи і затверджено начальником установи. ОСОБА_7 не довів свого виправлення (а.с. 8).

Представник адміністрації Біленьківської ВК № 99 в судовому засіданні також зазначив про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 21 липня 2015 року засуджений ОСОБА_7 має вісім заохочень, останнє з яких датовано 12 квітня 2012 року, мав дванадцять стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. Останнє стягнення накладено 24 жовтня 2013 року (а.с. 9).

Строк, визначений ч. з ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_7 відбув (а.о.с. 227, зв.).

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд дійшов до висновку про недотримання умови, передбаченої ч. 2 ст. 81 КК України, оскільки матеріалами справи не підтверджено те, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник вважає, ухвалу суду необґрунтованою та безпідставною. Вказує, що всі стягнення ОСОБА_7 погашені у встановленому законом порядку, має 8 заохочень, не надано жодних доказів порушень правил внутрішнього трудового розпорядку. Також вказує, що не здійснення виховного впливу адміністрацією колонії на засудженого, не залучення його до суспільно-корисної праці - не може бути підставою для відмови у застосуванні до нього УДЗ.

Просить ухвалу скасувати, винести нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 81 ч. 2 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно встановлено відсутність достатніх та беззаперечних підстав для застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.

З наданих адміністрацією Біленьківської виправної колонії (№ 99) вбачається, що засуджений ОСОБА_7 має вісім заохочень, останнє з яких датовано 12 квітня 2012 року, мав дванадцять стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. Останнє стягнення накладено 24 жовтня 2013 року (а.с. 9). На виробництві колонії не працевлаштований. Не приймає участі у суспільному житті відділення, роботах по благоустрою місця позбавлення волі. Комісією установи відмовлялось ОСОБА_7 13 червня 2013 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким та 14 березня 2014 року - в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання.

Згідно з довідкою про стягнення та заохочення виданої на засудженого ОСОБА_7 , встановлено, що останній за час перебування в Біленьківської виправної колонії мав 8 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 12 стягнень, які погашені в установленому законом порядку (а.с. 8, 9).

Зважаючи на зазначені обставини, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх підстав, які б свідчили про те, що останній довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправній установі.

З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляції засудженого і скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4