Справа № 522/1657/16-к
Провадження № 1-«кс»/522/1615/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3
Як зазначає слідчий у своєму клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем та здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі продовольчими товарами на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 №622086. Відповідно до договорів оренди нежитлових приміщень ОСОБА_7 орендує 3 торгівельні павільйони, розташовані у м. Одесі за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 . У зазначених павільйонах на підставі трудового договору працюють продавці ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (дівоче прізвище ОСОБА_11 ).
07 грудня 2015 року дільничним інспектором Хаджібеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції м. Одеси ОСОБА_12 , стосовно ОСОБА_10 на її дівоче прізвище - ОСОБА_11 , був складений протокол про адміністративне правопорушення за ознаками адміністративної правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП.
У подальшому, 18 грудня 2015 року ОСОБА_12 , повторно склав щодо ОСОБА_10 протокол про адміністративне правопорушення за ознаками адміністративної правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КУпАП.
Крім того, 07 грудня 2015 року ОСОБА_12 , склав адміністративний протокол щодо ОСОБА_8 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КУпАП.
23 грудня 2015 року ОСОБА_12 , склав адміністративний протокол щодо ОСОБА_9 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП.
25.12.2015 ОСОБА_7 на вимогу працівника поліції ОСОБА_12 , прибула до Суворовського районного суду м. Одеси разом із ОСОБА_10 для розгляду по суті зазначених протоколів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_10 , з наміром сплатити як роботодавець ОСОБА_10 , суму штрафу, який постановить суд за результатами розгляду протоколу, вважаючи що сума штрафу не буде вищою ніж 340 грн.
Близько 12.00 години 25.12.2015 року, після судового засідання у Суворовському районному суді м. Одеси, помічник судді ОСОБА_5 громадянин ОСОБА_6 , викликавши ОСОБА_7 до приміщення зали судових засідань № 3 цього ж суду, повідомив ОСОБА_7 , що у судді ОСОБА_5 на розгляді перебуває два адміністративні протоколи, в кожному з яких мінімальна сума штрафу складає 17 тис. грн. Проте за неправомірну вигоду в розмірі 10 тис. грн. із розрахунку по 5 тис. грн. за кожний протокол, суддя ОСОБА_5 сприятиме в уникненні прийняття судового рішення про накладення штрафу, шляхом направлення обох протоколів на доопрацювання, а також затягування процедури розгляду протоколів до сплину 2-х місячного строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Тоді ж, побоюючись незаконного впливу судді на працівників поліції та подальшого втручання останніх у підприємницьку діяльність та складення нових адміністративних протоколів, ОСОБА_7 , погодилась на протиправну вимогу ОСОБА_6 і передала останньому, наявні в неї у той час частину неправомірної вигоди в сумі 2 тис. грн. для передачі ОСОБА_5 за не прийняття судом рішення про накладення адміністративного штрафу за зазначеними вище протоколами про адміністративне правопорушення. Отримавши зазначену суму неправомірної вигоди, ОСОБА_6 поставив вимогу ОСОБА_7 передати іншу частину неправомірної вигоди до 16 години 25.12.2015 року.
У той же день, 25 грудня 2015 року, близько 16 години ОСОБА_7 , на вимогу ОСОБА_6 , передала йому особисто для передачі судді ОСОБА_5 , у залі судових засідань № 3 Суворовського районного суду м. Одеси ще 5 тис. грн. із загальної суми 10 тис. грн., які вимагав ОСОБА_5 при посередництві ОСОБА_6 , повідомивши, що більше грошових коштів в неї немає, але вона зможе зібрати ще 3 тис грн., які передасть йому після новорічних свят.
У подальшому, 04.01.2016 року ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_7 та висунув вимогу надати залишок грошей в розмірі 3 тис. грн. 4 січня 2016 року. Однак дізнавшись в ході розмови від ОСОБА_7 , що 12.01.2016 року буде розглядатись третій протокол про адміністративне правопорушення, складений на ОСОБА_8 , ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 , що до нього їй необхідно прибути 12 січня 2016 року для передачі 3 тис. грн. та обговорення суми неправомірної вигоди за невинесення рішення про накладення штрафу за результатами розгляду протоколу стосовно ОСОБА_8 , запевнивши ОСОБА_7 , що він та ОСОБА_5 зроблять так, що за автоматичною системою розподілу цей протокол буде розподілений саме ОСОБА_5
5 січня 2016 року, громадянка ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність дій судді ОСОБА_5 та його помічника ОСОБА_6 , як службових осіб Суворовського районного суду м. Одеси, звернулася із заявою до правоохоронних органів.
Тоді ж, ОСОБА_6 висунув вимогу ОСОБА_7 надати йому 13.01.2016 року неправомірну вигоду в сумі 5 тис. грн. за невинесення рішення про накладення штрафу за результатами розгляду адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_8
13 січня 2016 року у приміщенні зали судових засідань №3 цього ж суду, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 , що адміністративний протокол щодо ОСОБА_8 буде розглядати суддя цього ж суду ОСОБА_14 , проте він, ОСОБА_6 , вже розмовляв із ОСОБА_14 , який погодився за неправомірну вигоду в сумі 5 тис. грн. допомогти ОСОБА_7 уникнути штрафу та прийняти рішення в її інтересах про повернення адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_8 на доопрацювання до органів поліції. Тоді ж, 13.01.2016 року ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 на його вимогу неправомірну вигоду в сумі 5 тис. грн. за прийняття судового рішення щодо повернення адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_8 на доопрацювання.
У подальшому, 15.01.2016 року, дільничний інспектор поліції ОСОБА_12 склав щодо ОСОБА_7 протокол про адміністративне правопорушення за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП, під час складання якого вилучив у ОСОБА_7 підакцизний товар у вигляді цигарок на значну суму.
27 січня 2016 року ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 , що зазначений адміністративний протокол щодо неї буде розглядати 29 січня 2015 року суддя цього ж суду ОСОБА_15 , проте він, ОСОБА_6 , вже розмовляв із ОСОБА_15 , яка за неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США погодилась в інтересах ОСОБА_7 прийняти рішення в адміністративній справі про повернення протоколу про адміністративне правопорушення на доопрацювання до органів поліції, у зв`язку з чим ОСОБА_7 уникне штрафу, та отримає конфіскований в неї товар. Тоді ж ОСОБА_6 зазначив що грошові кошти в сумі 500 доларів США необхідно передати йому 29 січня 2016 року в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси, які він одразу передасть ОСОБА_15 .
Як зазначає слідчий, у діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, а саме пособництво службовій особі, яка займає відповідальне становище, у вимаганні за попередньою змовою неправомірної вигоди за вчинення дій в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду.
Згідно клопотання, під час проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , виявлено ряд речей та документів, які на думку слідчого відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, оскільки вилучене майно має доказове значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, що дає підстави слідчому судді для накладення арешту на майно, у зв`язку із чим, слідчий просить накласти арешт на:
1. Чек на купівлю золотого виробу 585 проби Aram№4,6 за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Заболотного, 52;
2. Флешка «Sony» червоного кольору, 2Гб пам`яті;
3. Картка UKR EXIM BANK VISA на ім`я «Yaroslav Dzhulai» № НОМЕР_1 , дійсна до 09.2015р.;
4. Картка «Приватбанк» № НОМЕР_2 , дійсна до 10.2019р.;
5. Картка «Приватбанк» № НОМЕР_3 ;
6. Картка «Приватбанк» на ім`я « ОСОБА_16 », № НОМЕР_4 , дійсна до 09.2015р.;
8. Грошові кошти вилучені з комоду в спальній кімнаті ОСОБА_17 20 EURO ( 1 купюра), 531S 86623453;
9. купюра 900 грн., ЗЗ8611936;
10. купюр по 200 грн.: 1) ПГ6103173, 2) КБ8839792, 3) К61392044, 4) ЄХ8048644, 5) ЄХ3431480;
11. купюри по 100 грн.: 1)МГ3611634, 2)КЕ0126067, 3) ЗЄ8800202;
12. купюри по 50 грн.: 1)РЖ7617498, 2)ТГ1779630.
13. Технічний паспотр на легковий автомобіль седан «VOLKSWAGEN PASSATCC», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2010р. випуску, дата реєстрації 06.10.12;
14. Технічний паспорт на автомобіль «HONDA SHADOW», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_6 , власник ОСОБА_18 .
15. 2 флешки, одна у вигляді ключа від автомобіля зі знаком «Шевроле», друга маленька, червона 16 GB під назвою «Sanbisk»;
16. Ланцюжок з металу жовтого кольору схожого на золото з кулоном у вигляді Миколая Угодника (Ікона), 585 проби.
17. Грошові кошти у сумці ОСОБА_6 у сумі 100$ по 10$ : 10$ № купюри МВ36896499В , 10$ № купюри МВ36896500В, 10$ № купюри 36896498В, 10$ № купюри МВ36896497В , 10$ № купюри МВ36896299В, 10$ № купюриМВ36896298В, 10$ № купюри МВ36896297В, 10$ № купюри МВ 36896296В, 10$ № купюри МВ36896295В, 10$ № купюри МВ 36896294В;
18. Автомобіль марки «Wolkswagen Passat CC» державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .
Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Розглянувши клопотання слідчого, вислухавши думку прокурора, ознайомившись з матеріалами, доданими до клопотання, вважаю необхідним у задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту відмовити з наступних підстав.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
В порушення вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначено належним чином відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, перелік майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним таким майном.
Як пояснив в судовому засіданні прокурор, він не може вказати, кому належить майно, яке належить арештувати та яке саме доказове значення за кримінальним провадженням воно має, зазначивши лише, що на його думку, вказане майно може зберегти на собі сліди злочину.
Матеріали кримінального провадження прокурором у судовому засіданні не надано.
Згідно пункту 2.6 розділу 2 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене, правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру».
Зважаючи на вищенаведене, приходжу до висновку, що клопотання слідчого є не обґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, прокурором не доведені достатні підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а тому зазначене клопотання задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 22, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, -
Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя

04.02.2016