Провадження № 1-кс/344/4241/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002568, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, - ОСОБА_4 , зокрема на квартиру по АДРЕСА_1 , з метою забезпечення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 , а також можливої конфіскації майна.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_4 (власник майна) в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, однак його неявка відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду такого.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна, зокрема при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів клопотання вбачається, що в рамках вказаного вище кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 до підозрюваного ОСОБА_4 заявлено цивільний позов на загальну суму 121674грн. 41коп., яка складається з: 21674грн. 41коп. майнова шкода; 100000грн. моральна. Такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна ОСОБА_4 , на думку прокурора повинен забезпечити цивільний позов потерпілого.

Встановлено, що 19.11.2015р. аналогічне клопотання в рамках цього ж кримінального провадження ухвалою слідчого судді повернуто прокурору в порядку, визначеному ч. 3 ст. 172 КПК України, для усунення недоліків, зокрема прокурором у клопотанні не було зазначено доказів факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Повторно, 23.11.2015р., звертаючись з клопотання про накладення арешту на майно, прокурором вказаних вище недоліків усунуто не було, а з долученого ним висновку експерта № 09/18-68 від 15.09.2015р. вбачається, що вартість матеріального збитку, який завдано власнику транспортного засобу ВАЗ-21102 д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок пошкодження опускного скла лівих передніх дверцят на дату оцінки (огляду) становить лише 328грн. 89коп. Цивільний позов, як уже зазначалося вище, заявлено на суму 121674грн. 41коп.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 171 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В той же час вказані вище недоліки унеможливлюють встановлення такої співмірності, оскільки у клопотанні прокурора відсутні будь-які відомості про вартість майна, яке на його думку слід арештувати. Крім цього, якщо ж метою арешту є забезпечення можливої конфіскації майна, то вартість такого має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється особа.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ч. 1 ст. 7 КПК України визначено загальні засади кримінального провадження, однією з яких є недоторканність права власності, зміст якої в свою чергу викладено у ч. 1 ст. 16 цього Кодексу, зокрема: позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відтак, враховуючи вищенаведене, виходячи з розумності, співмірності, а також співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, вважаю, що підстав для задоволення клопотання немає.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 7, 16, 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1