Справа № 541/1134/15-к
№ провадження 1-кп/541/101/2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2015 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого цивільного позивача ОСОБА_5 ,

представника цивільного

позивача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зі слів не депутата, не інваліда, раніше не судимого,
по ст. 128 КК України ,-

в с т а н о в и в :
06 березня 2014 року, приблизно, в 09 годин 30 хвилин під час обопільної сварки з приводу користування земельною ділянкою, що виникла між батьками обвинуваченого та потерпілим ОСОБА_5 і його матір*ю, до якої приєднався і обвинувачений ОСОБА_8 , останній, залишившись один на один із потерпілим на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , з метою відібрання у того револьвера «Stalker 4,5», призначеного для стрільби патронами Флобера кільцевого запалення, який потерпілий тримав у правій руці, не передбачаючи настання шкоди здоров*ю ОСОБА_5 , коли повинен і міг передбачати це, діючи з більшою обачністю, тобто, проявляючи злочинну недбалість, схопив своєю рукою згаданий револьвер та почав його викручувати, тягнучи на себе.

Внаслідок цих необережних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_5 , завдано тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої нижньої третини основи фаланги, косого перелому нігтьової фаланги 2 пальця правої кисті, які за висновком судово медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Свою винуватість в інкримінованому діянні обвинувачений ОСОБА_8 не визнав. В своїх показаннях підтвердив той факт, що 06 березня 2014 року, після 9 години, дійсно мав місце конфлікт з приводу користування спірною земельною ділянкою, на якій потерпілий організував випилювання дерев. Його батьки намагалися завадити цьому, однак між ними, потерпілим та його матір*ю виник конфлікт, в ході якого потерпілий із пістолета, зовні схожого на бойовий, вистрілив у сторону батька та поранив ногу матері. З цих підстав він вимушений був вжити заходів до відібрання згаданого пістолета у ОСОБА_5 , бо на його думку, перебував у стані крайньої необхідності та необхідної оборони. В попередніх показаннях, які ним давалися суду, заперечував свою причетність до цих дій, вказуючи, що револьвер до рук не бав взагалі, а пошкодження пальця у потерпілого могло мати місце через нанесення йому удару палицею батьком.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї винуватості, за обставинами, встановленими судом, його винуватість у вчиненому діянні підтверджується такими розкритими сторонами доказами, перевіреними і проаналізованими в ході судового слідства:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , з яких слідує, що вранці 06.03.2014 року разом із своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 той мав намір випиляти дерева, які росли на земельній ділянці батька. В цей час до них підбігли сусіди подружжя ОСОБА_11 та їх син обвинувачений по справі, які розпочали бійку. З метою самозахисту він продемонстрував їм наявний у нього револьвер, який міцно тримав у своїй правій руці. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 схопив вказаний револьвер своєю рукою і почав викручувати його, тягнучи до себе, в результаті чого потерпілий відчув різкий біль. Вечором цього ж дня він вимушений був звернутися за медичною допомогою і після проведення рентгенографічного дослідження у нього було виявлено переломи 2 пальця правої кисті. Як стверджував потерпілий, з приводу цього травмування він лікувався амбулаторно, на що витрачав власні кошти. Цим кримінальним правопорушенням йому завдано моральної шкоди;

- свої показання про обставини відібрання револьвера обвинуваченим і, як наслідок, заподіяння тілесних ушкоджень у виді переломів пальця, потерпілий підтвердив в ході проведення слідчого експерименту за його участі, що відображено у відповідному протоколі та фототаблицях додатках до нього / а.п. 82 85 /;

- допитані в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду підтвердили наявність конфлікту, який виник 06.03.2014 року між сусідами ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , в ході якого саме обвинувачений дійсно відібрав у потерпілого ОСОБА_5 револьвер;

- обставини цих подій, місце наявного конфлікту свідки відтворили під час проведення слідчого експерименту за їхньою участю, що відображено у протоколі проведення слідчого експерименту, план схемі додатку до нього та фототаблицях - додатках до цього протоколу / а.п. 86 92 /;

- свідок ОСОБА_13 суду показала, що вранці 06.03.2014 року до її домогосподарства забігли сусіди ОСОБА_11 , які розпочали сварку, що переросла в бійку, в ході якої її сину потерпілому по справі були заподіяні тілесні ушкодження;

- з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 слідує, що в денний час 06 березня 2014 року дійсно виник конфлікт з приводу суміжного землекористування сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . При цьому, як стверджували свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , потерпілий проводив постріли з наявного у нього револьверу, в результаті чого поранив ногу ОСОБА_16 , а ОСОБА_15 вдарив його дерев*яною палицею, яка залишилася у нього та органами досудового слідства не вилучалася. Показання останніх свідків щодо непричетності їх сина - обвинуваченого по справі до переломів пальця потерпілого ОСОБА_5 спростовуються сукупністю доказів, перевірених та проаналізованих судом і зокрема подальшими заявами самого обвинуваченого, а також публікацією в пресі статті свідка ОСОБА_16 / а.п. 133 /;

- допитаний, як свідок, начальник дозвільної системи колишнього Миргородського МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_18 при допиті судом підтвердив факт вилучення ним за місцем проживання обвинуваченого предмета, зовні схожого на револьвер, проте не зміг пояснити, коли таке вилучення мало місце і чому складений ним протокол / а.п. 79 / датований лютим 2014 року, в той час, коли конфлікт мав місце місяцем пізніше. Разом з тим свідок, незважаючи на необхідність наявності у нього певних, хоч мінімальних знань у галузі поводження зі зброєю, не зміг пояснити, за якими ознаками вилучену ним зброю він кваліфікував, як пневматичний пістолет та взагалі не дав визначення ні пневматичної, ні вогнепальної зброї;

- за протоколами огляду револьвера «Stalker 4,5», який слідчим найменовано пневматичним пістолетом, з урахуванням його конструктивних елементів, розміру і зовнішнього вигляду встановлено його схожість із вогнепальним револьвером, що також відображено і у відповідних фототаблицях додатках до одного із таких протоколів / а.п. 99 102, 119 /;

- за матеріалами судово - медичних експертиз № 59 від 07.03.2014 року, № 409 від 02.12.2014 року, № 32 від 26.01.2015 року з висновками яких погоджується суд, визнаючи вірогідними наведені в них дослідження та застосовані методики, як такі, що узгоджуються з сукупністю інших доказів по справі, внаслідок дій, інкримінованих саме обвинуваченому ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_5 06.03.2014 року було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої нижньої третини основи фаланги, косого перелому нігтьової фаланги 2 пальця правої кисті, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. При цьому показання потерпілого щодо обставин та механізму заподіяння таких тілесних ушкоджень обвинуваченим узгоджується із судово медичними даними, одержаними при його обстеженні експертом. Вірогідність утворення цих переломів внаслідок удару дерев*яним предметом виключається, оскільки за механізмом їх заподіяння мав місце ротаційний характер застосування сили (викручування), саме про що і давав показання потерпілий / а.п. 93 97/;

- згідно висновку амбулаторної психолого психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_8 , на момент делікту той міг правильно сприймати обставини, що мають значення у справі і давати про них відповідні показання, так само, як і усвідомлювати реальний зміст власних дій та передбачати їх наслідки, що фактично підтверджує необережний характер цих дій. В момент вчинення інкримінованих йому дій по відбиранню пістолета у потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений не перебував у особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на його свідомість і поведінку / а.п. 196 203 /;

- про обставини заподіяння тілесних ушкоджень в результаті конфлікту потерпілий повідомив на той час органи міліції безпосередньо 06 березня 2014 року / а.п. 77 78 /;

- наявність неприязних відносин між сусідами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з приводу наявного земельного спору і, як наслідок, мотив для сварки між ними та вчинення обвинуваченим в подальшому інкримінованих йому неправочинних дій, серед іншого підтверджується копією відповідного судового рішення та копією державного акту про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 / а. п. 104 105, 106 /.

Надані стороною обвинувачення протокол вилучення зброї, датований 06 лютого 2014 року / а.п. 79 /, матеріали інструкції до револьвера «Stalker 4,5» / а.п. 80, 81 /, суд не визнає належними і допустимими доказами по цьому провадженню, оскільки відповідне вилучення мало місце до внесення відомостей до ЄРДР та особою, яка не мала повноважень слідчого у конкретному кримінальному провадженні. Походження матеріалів інструкції не підтверджено протоколами відповідних слідчих дій відносно їх вилучення та огляду.

Усуваючи прогалини досудового слідства, за клопотанням сторони захисту, судом призначено та організовано проведення комплексної судово балістичної судово медичної експертизи, за висновками якої револьвер «Stalker 4,5» до категорії вогнепальної зброї не відноситься, а являється дев*ятизарядним гладкоствольним револьвером, калібру 4 мм, призначеним для стрільби патронами Флобера кільцевого запалення для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень та майданчиків. Наданий для дослідження револьвер придатний для проведення пострілів / а.п. 186 192 /. Аналізуючи заяви обвинуваченого відносно його перебування в стані крайньої необхідності та необхідної оборони безпосередньо в момент вчинення інкримінованого діяння, співставляючи їх із сукупністю всіх перевірених та проаналізованих доказів, суд приходить до переконання про те, що ці заяви є безпідставними, оскільки в момент їх вчинення суспільно небезпечне посягання на обвинуваченого не здійснювалося. Разом з тим за теорією кримінального права не створює стану крайньої необхідності провокація небезпеки особою, яка потім її ж усуває.

Таким чином, розглянувши справу на засадах змагальності і диспозитивності, безпосередньо перевіривши всі докази сторони обвинувачення і сторони захисту, надані саме суду першої інстанції при розгляді ним цього провадження та, проаналізувавши їх в сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, розглянувши провадження відповідно до положень ст. 337 ч. 1 КПК України, тобто, в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до висновку про те, що неправочинні дії ОСОБА_8 , які проявилися у необережному середньої тяжкості тілесному ушкоджені, слід кваліфікувати по ст. 128 КК України.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, у обвинувальному акті не наведені, а суд не знаходить.

При призначенні міри покарання ОСОБА_8 враховується ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке є не обережним та за відповідною класифікацією віднесене до злочинів невеликої тяжкості, його наслідки у вигляді травмування іншої особи, ставлення обвинуваченого до цих наслідків, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також особа ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується позитивно, має власну сім*ю, в якій утримує двох неповнолітніх дітей, не забезпечений постійним місцем роботи через економічну скруту в державі.

За таких обставин суд приходить до переконання про доцільність призначення цьому обвинуваченому міри покарання у виді громадських робіт, що в достатній мірі сприятиме досягненню мети його виправлення і перевиховання та запобігання вчинення ним нових злочинів у майбутньому.

При засудженні обвинуваченого суд приймає до уваги наявність письмової заяви обвинуваченого, в якій той дає свою згоду на можливе застосування до нього акту амністії / а.п. 237 /.

Уточнений цивільний позов потерпілого, підтриманий ним та його представником адвокатом ОСОБА_6 / а.п. 139 141 /, підлягає до часткового задоволення з наступних обґрунтувань.

За приписами ст. 91 ч. 1 пункту 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Статтями 92, 93 КПК України імперативно визначено, що обов*язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

В процесі всього розгляду цього кримінального провадження на засадах змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів стороною обвинувачення, потерпілим і його представником, як цивільного позивача, суду не надано жодних належних і допустимих доказів лікування ОСОБА_5 в медичному закладі, призначення йому лікарем в процесі лікування конкретних ліків, застосування медичних матеріалів чи процедур. Такі докази не видалося можливим надати і стороною захисту / а.п. 142, 149 /. З огляду на це, надані потерпілим товарні чеки на придбання конкретних ліків та медичних матеріалів / а.п. 136 138 / суд не визнає належними і допустимими доказами понесення потерпілим матеріальних витрат на власне лікування. Одночасно з цим, надані ним квитанція установи банку про оплату послуг за судово медичну експертизу, чеки касових апаратів про придбання бензину / а.п. 135, 138 / не є доказами, які прямо пов*язані з безпосереднім заподіянням шкоди здоров*ю потерпілого. При цьому слід також прийняти до уваги і те, що сторона обвинувачення взагалі усунулася від свого обов*язку доказування конкретних обставин, оскільки в супереч вимогам п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, ні слідчий ні прокурор в ході досудового слідства та здійснення судового провадження не зверталися до відповідних експертів для проведення експертиз, для визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, зважаючи на наявність у висновках судово медичних експертиз посилань на проведення потерпілому рентгенологічних досліджень, суд вважає, що письмові докази, надані ОСОБА_5 про придбання ним рентгенівських плівок / а.п. 135, 138 / на загальну суму 140 гривень, підтверджують факт понесення ним певних майнових витрат на це. Саме ця сума і підлягає до відшкодування з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування доведеної майнової шкоди.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, підлягає до часткового задоволення з у рахуванням приписів ст. 23 ч. 1 п. 1 ЦК України. Визначаючи розмір відшкодування такої шкоди, суд враховує суть заявлених позовних вимог, характер та обставини заподіяння такої шкоди, тривалість фізичних і психічних страждань потерпілого в зв`язку з травмуванням, порушення його звичного способу життя внаслідок заподіяння шкоди здоров*ю, необережний характер дій заподіювача цієї шкоди та його сімейно майновий стан. Разом з цим, суд виходить також із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому вважає, що сума відшкодування такої шкоди потерпілому ОСОБА_5 має становити 4 мінімальних розмірів заробітної плати, офіційно встановлених на час розгляду справи Законом України від 17 вересня 2015 року № 704 VIII, а саме 5512 гривень ( 1378 гр. х 4 ) .

Процесуальні витрати на правову допомогу адвоката представника цивільного позивачв, які документально підтверджені / а.п. 8 /, в загальній сумі 800 гривень, підлягають до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого на основі ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 368, 370, 374, 376 КПК України, пунктом „в ст. 1, ст. ст. 9, 10 Закону України „Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, суд , -

з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ст. 128 КК України і призначити покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
Відповідно до положень пункту „в ст. 1 Закону України „Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді громадських робіт звільнити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 140 (сто сорок) гривень; в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 5512 (п*ять тисяч п*ятсот дванадцять) гривень.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

В рахунок відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу адвоката стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 800 ( вісімсот) гривень.
Всього стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілого цивільного позивача ОСОБА_5 6452 гривни.
Речовий доказ по справі револьвер «Stalker 4,5», який після проведення експертизи, знаходиться в Миргородському міськрайонному суді, після набрання цим вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_5 ..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя Миргородського
міськрайонного суду ОСОБА_1 .