Ухвала

іменем україни

09 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року.

Зазначеним вироком залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за: ч. 2 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_1 звільнено від покарання за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК у зв'язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (витрат на лікування) - 12 388,84 грн; у рахунок компенсації за втрачений заробіток - 11 888,25 грн; у рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн.

За вироком суду, ОСОБА_1, 17 березня 2009 року в період часу з 05.20 год до 06.00 год в групі з невстановленою особою, відносно якої кримінальна справа виділена в окреме провадження, знаходячись біля будівлі військової комендатури, що розташована на площі Приміського залізничного вокзалу станції Київ-Пасажирський, що в Солом'янському районі м. Києва, керуючись хуліганськими мотивами і проявляючи явну неповагу до суспільства, та діючи з особливою зухвалістю, покликавши ОСОБА_3 під приводом поспілкуватись, у присутності сторонніх громадян вдарив останнього кулаком в обличчя, а невстановлена особа завдала йому удару тупим предметом по задній поверхні лівого колінного суглоба, від чого потерпілий впав. При цьому ОСОБА_1 разом з невстановленою особою продовжували протягом 5-7 хвилин бити потерпілого ногами по тулубу і голові. Останній удар кулаком в обличчя наніс потерпілому ОСОБА_1, запитавши у ОСОБА_3, чи зрозумів він, хто головний на вокзалі. Після цього близько 06.00 год ОСОБА_1 разом із невстановленої особою поїхали з місця вчинення злочинів. У результаті спільних злочинних дій ОСОБА_1 та цієї особи потерпілому ОСОБА_3 були спричинені забій м'яких тканин голови та середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої травми лівого колінного суглобу, внаслідок чого потерпілий став інвалідом третьої групи довічно.

У касаційній скарзі захисник просить судові рішення скасувати, а справу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року. За доводами скарги, захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та порушення вимог кримінально-процесуального закону. Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам статей 323, 324, 327 КПК 1960 року, оскільки він ґрунтується виключно на припущеннях, суперечливих та недостовірних доказах. Також вказує, що суд першої інстанції постановив рішення незаконним складом суду, а апеляційний розгляд справи проведено поверхово та неповно, тобто без дослідження доказів на які посилався апелянт.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу захисника та просила ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. 377 КПК 1960 року, ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, а тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК 1960 року вимог, в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в останній доводи.

З огляду на ухвалу суду апеляційної інстанції у справі щодо ОСОБА_1, ці вимоги закону у даній справі належним чином не виконані.

Як убачається з матеріалів справи, не погоджуючись із постановленим вироком місцевого суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення. У своїй скарзі адвокат просив вирок скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому злочинів з мотивів неповноти та однобічності судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі захисник наводив доводи щодо безпідставного визнання судом, в якості самостійного доказу копії медичної картки стаціонарного хворого № 44 медичної клініки «СТБ Берегиня», оскільки цей документ, на його думку, не містить будь-яких об'єктивних даних на підтвердження діагнозу у ОСОБА_3 - «забій м'яких тканин голови» та вказував, що таких даних не має й у висновку судово-медичної експертизи, яка також була покладена в основу обвинувального вироку. Також, захисник акцентував увагу на відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження попередніх домовленостей між засудженим і невстановленою слідством особою вчинити злочин у співучасті та нанесення потерпілому тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості саме ОСОБА_1 Вказував про безпідставне задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю належного обґрунтування розміру моральної шкоди та документів на підтвердження того, що потерпілий працював до моменту отримання травми 17 березня 2009 року, та наводив інші доводи на обґрунтування своєї позиції про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття справи щодо ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року (апеляційна скарга на 22 арк.).

Однак, як убачається з ухвали, апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, усупереч вимогам ст. 377 КПК 1960 року суті всіх зазначених в апеляції доводів не навів, їх ретельно не перевірив і не проаналізував, переконливої відповіді на них не дав.

У своєму рішенні суд обмежився лише загальним формулюванням про правильність висновків місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих злочинів, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК, та посиланнями на те, що доводи в апеляції є необґрунтованими.

Отже, суд апеляційної інстанції, формально розглянувши справу щодо ОСОБА_1, не дав належних та обґрунтованих відповідей на доводи поданої захисником апеляційної скарги, чим порушив право учасників процесу на об'єктивний і неупереджений розгляд справи в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а тому підлягає скасуванню, кримінальна справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого апеляційному суду необхідно ретельно перевірити усі доводи апеляції захисника ОСОБА_8, а також інші доводи, викладені в його касаційній скарзі, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення, належним чином його мотивувавши.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6