Справа № 2518/1-119/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючої судді - Павленко О.В., при секретарі - Левошко І.Г.,

з участю прокурора - Софієнка В.В., захисника підсудного - адвоката ОСОБА_1, неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 та його законного представника - ОСОБА_3, представника неповнолітнього потерпілого - адвоката ОСОБА_4, законного представника неповнолітнього підсудного - ОСОБА_5, представника КМуСН Ріпкинського РВ УМВС ОСОБА_6, представника служби в справах дітей Ріпкинської РДА ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника відділу освіти Ріпкинської РДА психолога методиста ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, учня ІНФОРМАЦІЯ_4, неодруженого, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_6, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2011 року близько 12 години, неповнолітній ОСОБА_10, знаходячись за місцем проживання на території господарства № 52 по вул. Радянській в смт. Любеч Ріпкинського району Чернігівської області, на ґрунті неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_2, кинув деревяну дошку в область голови останнього, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми з лінійним переломом лобної кістки справа; правобічної епідуральної гематоми лобної ділянки, забиття головного мозку, забитої рани та підапоневротичної гематоми правої лобної ділянки, котрі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній підсудний ОСОБА_10, свою вину у вчиненні злочину не визнав повністю та показав, що 26 червня 2011 року близько 12 години, він знаходився у себе вдома. До нього прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_2, з яким в нього раніше склалися неприязні стосунки. Павло та Владислав напилися води і всі разом вийшли у двір. Він та Владислав сіли на лавочку, а ОСОБА_11 залишився стояти біля них. Вони всі розмовляли, хлопці повідомили, що збираються йти в ліс за ягодами та грибами. Він попросив у ОСОБА_2 цигарку, на що той відповів та почав в його бік нецензурно лаятися, а потім витяг з рюкзака два кухонні ножі та почав ними розмахувати, обіцяючи виконати свої погрози щодо вбивства його. Він був обурений та наляканий такою поведінкою ОСОБА_2, тому намагався вихопити з рук ОСОБА_2 ніж, але порізав руку. Злякавшись ще більше, він підхопився з лавочки, схопив деревяну дощечку та кинув нею у ОСОБА_2, після чого забіг до будинку, оскільки вийшла його мати та почала на них кричати. Вважає, що кидав дощечку в ОСОБА_2 захищаючись, тому він не винуватий у скоєнні злочину. Заподіювати тілесні ушкодження ОСОБА_2 не хотів, думав, що він буде нападати з ножами на нього, тому думав його зупинити. Цивільний позов заявлений прокурором визнав в повному обсязі, цивільний позов законного представника потерпілого визнав частково, тільки в частині витрат на ліки та 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Такі покази ОСОБА_10 давав і на досудовому слідстві, підтверджуючі їх при проведенні відтворення обстановки та обставин події злочину. (а.с. 92-95)

Таким чином, підсудний ОСОБА_10 підтвердив обставини, встановлені органом досудового слідства щодо механізму заподіяння неповнолітньому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Незважаючи на позицію підсудного, його вина саме в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому повністю знайшла своє підтвердження зібраними досудовим слідством та перевіреними судом доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_2 показав, що 26 червня 2011 року близько 12 години він та ОСОБА_11 зібралися йти у ліс за грибами та ягодами, тому він в рюкзак поклав два кухонні ножі, які взяв ОСОБА_11. По дорозі вони вирішили зайти до ОСОБА_10 дізнатися, чи працює в нього мобільний звязок. Коли прийшли до господарства ОСОБА_10, то зайшли в будинок напитися води, після чого вийшли у двір. Він та ОСОБА_12 сіли на лавочку, а ОСОБА_11 залишився стояти поруч. Він дістав з рюкзака ножі та почав кидати їх у землю. ОСОБА_12 попросив у нього цигарку, а коли він відповів що в нього не має, то став казати, що його не цікавить, і щоб він, тобто ОСОБА_2, за будь яких умов дав йому цигарку. На ґрунті цього виникла суперечка, під час якої вони казали один одному образливі слова. Крім того, він погрожував ОСОБА_10, але особисто відносився до цих погроз як до жарту і наміру застосовувати ножі не мав, жодних погрожуючих або небезпечних рухів в бік ОСОБА_10 не робив. З невідомих для нього причин ОСОБА_10 почав забирати в нього ножа та порізав руку. Після цього він схопився, відійшов на декілька кроків та почав озиратися навколо себе. Він зрозумів, що ОСОБА_10 шукає щось, чим можна вдарити. ОСОБА_12 підняв дошку, яка лежала поряд з лавочкою і замахнувся нею. Він, захищаючись закрив голову руками, через декілька секунд він опустив руки та хотів встати, але в цей момент ОСОБА_10 зверху вниз на нього кинув дошку, яка попала йому в область лоба. Від удару в нього опух лоб з правого боку. З будинку вийшла мати ОСОБА_12 та стала на них кричати, тому вони з ОСОБА_11 через декілька хвилин пішли з господарства ОСОБА_10, а той залишився вдома. Після цих подій він тривалий час пролежав у лікарні, йому не можна відвідувати школу, він навчається вдома. Після травми в нього постійно болить голова і взагалі ці події негативно вплинули на його життя, оскільки в нього погіршився стан здоровя і через травму він позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя.

Потерпілий ОСОБА_2 підтвердив свої покази щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень при проведенні відтворення обстановки та обставин події злочину. (а.с. 60-63)

Неповнолітній свідок ОСОБА_11 в суді показав, що 26 червня 2011 року він з ОСОБА_2 по дорозі до лісу зайшли до ОСОБА_10, в якого з ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки. Коли були у дворі ОСОБА_10, то він залишився стояти, а ОСОБА_10 та ОСОБА_2 сіли на лавочку. Владислав дістав з рюкзака кухонні ножі, які вони взяли з собою у ліс, та почав ними перед собою крутити. ОСОБА_13 та ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, як він зрозумів із-за цигарки. Вони, в бік один одного, казали нецензурні слова. При цьому ОСОБА_2 казав, що може виконати свої погрози, тобто зарізати ОСОБА_13. ОСОБА_10 просив ОСОБА_2 сховати ножі, той не реагував, але ніяких активних дій в бік ОСОБА_10 не здійснював. Тоді ОСОБА_10 намагався відібрати ножі у ОСОБА_2, в результаті чого порізав собі руку. Як він бачив це сталося випадково. Коли ОСОБА_10 побачив кров на пальці, то підхопився з лавочки, схопив дошку, що лежала біля лавки, та кинув її в сторону ОСОБА_2. Дошка попала в область лоба ОСОБА_2 і той закрив голову руками. В той же час з будинку вийшла мати ОСОБА_12 та почала кричати на них. Після чого він з ОСОБА_2 пішли в сторону Любеча. По дорозі ОСОБА_2 почав скаржитися на сильний головний біль, в нього набряк лоб, тому вони пішли до лікарні. ОСОБА_14 в лікарні, він зателефонував його бабусі та повідомив про те, що сталося.

Неповнолітні потерпілий ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_11 настоювали на таких показах при проведенні очних ставок між ними та ОСОБА_10 ( а.с. 125-126,127-128)

З висновку судово медичної експертизи № 1455 від 08.09.2011 року видно, що у ОСОБА_10 видимих тілесних ушкоджень не виявлено. ( а.с. 105-106)

Таким чином, показами потерпілого та свідка спростована версія підсудного щодо перебування його в стані необхідної оборони, оскільки ні на досудовому слідстві, ні в суді не встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 здійснював дії, які б могли створювати реальну небезпеку для ОСОБА_10 та які він повинен був би сприймати як загрозу своєму життю чи здоровю, яку необхідно відвертати будь якими способами та засобами.

Відповідно до висновку судово медичної експертизи № 1473 від 16.08.2011 року у ОСОБА_2 малися тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, лінійного перелому лобної кістки справа, правобічної епідуральної гематоми лобної ділянки, забиття головного мозку, забитої рани та підапоневротичної гематоми правої лобної ділянки, котрі виникли від дії тупих, твердих предметів, в тому числі і внаслідок удару деревяною дощечкою, могли утворитися 26.06.2011 року і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. ( а.с. 21-23)

Механізм заподіяння тілесних ушкоджень та їх локалізація та засоби, а саме нанесення тілесних ушкоджень в життєво важливі органи, а саме, в область голови деревяною дошкою, свідчать про наявність умислу підсудного на заподіяння ОСОБА_2 невизначеної шкоди здоровю, а тому підсудний повинен нести відповідальність за фактично спричинені тілесні ушкодження, оскільки ОСОБА_10, кидаючи деревяну дошку в область голови ОСОБА_2, передбачав можливість завдання шкоди його здоровю і свідомо припускав її настання.

Суд вважає доведеною винність підсудного в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2, тому дії підсудного правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, особу та вік винного.

Обставиною, що помякшує покарання підсудного суд визнає скоєння злочину в неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного по справі не встановлено.

Неповнолітній ОСОБА_10 позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, навчається у школі, раніше не судимий, виховується у неповній родині, на обліку в КМуСН Ріпкинського РВ УМВС не перебуває, даних щодо родини ОСОБА_10, як неблагополучної, в службі дітей Ріпкинської РДА не має. (а.с.136-151)

Законний представник неповнолітнього підсудного ОСОБА_5 в суді пояснила, що до цього випадку ніяких проблем з поведінкою її сина не виникало, вона здатна впливати на сина та контролювати його подальше життя.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів, необхідним й достатнім покаранням буде покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Враховуючи поведінку підсудного під час досудового слідства та розгляду справи в суді, а також обставини, що передували вчиненню злочину, суд вважає за можливе виправлення підсудного без ізоляції від суспільства та застосування до нього положень ст. 75,76 КК України з врахуванням особливостей призначення іспитового строку зазначених у ст. 104 КК України.

ОСОБА_13 запобіжного заходу йому до набрання вироком чинності слід залишити без змін у вигляді підписки про невиїзд.

Цивільний позов, заявлений прокурором про стягнення на користь Комунального лікувально профілактичного закладу Чернігівська обласна дитяча лікарнявитрат понесених на лікування ОСОБА_2 доведений доказами, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Цивільний позов заявлений законним представником неповнолітнього потерпілого підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину вправі предявити до винної особи цивільний позов. Оскільки потерпілий по справі на момент скоєння відносно нього злочину являвся малолітнім, самостійного заробітку мати не міг, тому обовязок по його утриманню, а в тому числі і по забезпеченню належного лікування, повністю покладений на батьків, в даному випадку на матір потерпілого. Таким чином матеріальна шкода, завдана внаслідок злочину підлягає стягненню на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3.

Так, стягненню підлягає матеріальна шкода фактично заподіяна потерпілому внаслідок злочину. На підтвердження позовних вимог законним представником потерпілого надано суду фіскальні чеки, що підтверджують придбання ліків та медичних матеріалів (бинтів, пластирів і т.д.) на суму 949 грн. 42 коп., яка підлягає стягненню з підсудного. Інших доказів понесених витрат на лікування неповнолітнього потерпілого, а також на його посилене харчування, які підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог ні законним представником потерпілого, ні його представником адвокатом ОСОБА_4 суду не надано. Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з підсудного коштів необхідних на санаторне лікування потерпілого та на придбання ліків в майбутньому, оскільки ці витрати ще не понесені.

Крім того, підлягає задоволенню позов законного представника потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, у вигляді черепно мозкової травми, внаслідок якої неповнолітньому проведено хірургічне втручання з трепанацією черепу, що суттєво вплине на стан здоровя та спосіб майбутнього життя потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і приходить до висновку, що в частині відшкодування моральної шкоди позов підлягає задоволенню частково в сумі 20000 грн. Вказана сума підлягає стягненню з підсудного на користь неповнолітнього потерпілого.

Доведені суми цивільних позовів підлягають стягненню з неповнолітнього підсудного урахуванням положень ст. 1179 Цивільного кодексу України, тобто у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 1179 ЦК України, обовязок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

У відповідності до положень Сімейного кодексу України, зокрема ст. 150, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. Скоєння неповнолітнім ОСОБА_10 злочину є наслідком неналежного його виховання матірю ОСОБА_5, тому вона повинна відповідати за шкоду завдану злочинними діями її сина.

Судові витрати, що підлягають стягненню з підсудного по справі відсутні. Судові витрати за проведення експертизи холодної зброї слід залишити на рахунок держави, оскільки призначення експертизи було необхідне для вирішення питання щодо наявності чи відсутності ознак кримінально - караного діяння передбаченого ч.2 ст. 263 КК України в діях потерпілого ОСОБА_2

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 81 КПК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 К П К України, с у д -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1(один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

У відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покласти наступні обовязки:

повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання та навчання;

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком чинності залишити попередній підписку про невиїзд.

Цивільний позов прокурора Ріпкинського району в інтересах Комунального лікувально профілактичного закладу Чернігівська обласна дитяча лікарнязадовольнити повністю. Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_10 на користь Комунального лікувально профілактичного закладу Чернігівська обласна дитяча лікарня1704 (одну тисячу сімсот чотири) грн. 89 коп.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 949 (дев'ятсот сорок девять) грн. 42 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_10 на користь неповнолітнього ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому внаслідок злочину.

У разі відсутності у ОСОБА_10 майна необхідного для відшкодування стягнутої з нього шкоди, покласти обовязок відшкодувати стягнуту з ОСОБА_10 суму в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, на його матері - ОСОБА_5.

Обовязок ОСОБА_5 відшкодувати шкоду припиняється після досягнення ОСОБА_10 повноліття або коли він до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Речовий доказ ніж сріблястого кольору, що зберігається в камері схову речових доказів Ріпкинського РВ УМВС ( а.с. 74-75) повернути власнику.

На вирок може бути подано апеляцію протягом 15 діб з моменту його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області.

Суддя О.В. Павленко