Категорія:ч. 3 та ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

перекладача ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 120 140 300 500 010 13 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та його захисника адвоката ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_23 та адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року, яким, -

ОСОБА_10 ( ОСОБА_24 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Ранчбарлпд Агджабединського району Республіки Азербайджан, азербайджанець, гр.Республіки Азербайджан, освіта середня, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей 2011 р.н., 2013 р.н., приватний підприємець, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

ОСОБА_11 ( ОСОБА_25 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Джалілабад Республіки Азербайджан, азербайджанець, гр. Республіки Азербайджан, освіта середня, неодружений, не працюючий, зі слів мешкає с.Татарка Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

08.08.1985 року Військовим трибуналом Новосибірського гарнізону за пунктом «в» ст.244 КК РСФСР на 3 роки позбавлення волі, 23.12.1987 року звільнений по відбуттю строку покарання;

28.10.1992 року Народним судом Нарімановського району м. Баку Республіки Азербайджан за ч. 4 ст. 143 КК Республіки Азербайджан на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 07.12.1995 року звільнений по відбуттю строку покарання;

31.03.2004 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 142 ч. 3 КК України на 8 років позбавлення волі;

13.10.2009 року Судом по Справах Тяжких Злочинах Республіки Азербайджан за ч. 2.3 ст. 93-5, 38, 66.5 КК Республіки Азербайджан на 2 роки 6 місяців 12 днів позбавлення волі, 25.04.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання.

- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

ОСОБА_12 ( ОСОБА_26 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Алі-Байрамли (Шірван) Республіки Азербайджан, азербайджанець гр. Республіки Азербайджан, освіта середня, неодружений, не працюючий, інвалід ІІ групи, зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

- засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Одеса, українець, гр. України, освіта середня-спеціальна, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_5 , не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , раніше не судимий ,

-засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

ОСОБА_14 ( ОСОБА_27 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м.Сумгаліт Республіки Азербайджан, азербайджанець, гр. Республіки Азербайджан, освіта середня, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не працює, мешканець АДРЕСА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,

- засуджений за ст. 27 ч. 5, ст. 185 ч. 3 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. На нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтись в інспекцію на реєстрацію.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 постановлено рахувати з 09.02.2015 року, ОСОБА_13 з 18.03.2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжний захід змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Останнього звільнено з-під варти з залу суду.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 термін перебування під вартою з 09 лютого 2015 року по 18 вересня 2015 року.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_13 термін перебування під вартою з 18 березня 2015 року по 18 вересня 2015 року.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_14 термін перебування під вартою з 09 лютого 2015 року по 18 вересня 2015 року.

Зазначеним вироком вирішена доля судових витрат та речових доказів, а також вирішено цивільний позов.

Переглядаючи кримінальне провадження в порядку апеляційного провадження, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_10 , на початку грудня 2014 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання кримінальних прибутків вирішив створити за національною ознакою стійку організовану злочинну групу для вчинення розбійних нападів з метою заволодіння чужим майном громадян.

З цією метою, при невстановлених досудовим розслідуванням та судом обставинах, місці та часі, до вчинення злочинної діяльності залучив мешканців Одеської області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 громадян Республіки Азербайджан, що на його думку, поряд з корисливою зацікавленістю мало сприяти внутрішній стійкості та зорганізованості групи, беззаперечності виконання його вказівок як організатора та її керівника, та виконання кожним з її членів відведеної йому ролі, спрямованих на досягнення спільного єдиного злочинного умислу щодо здобуття та розподілу кримінальних прибутків.

Вступивши з останніми у злочинну змову, повідомивши про свій задум, з їх добровільної згоди, ОСОБА_10 створив організовану злочинну групу для вчинення розбійних нападів з метою заволодіння чужим майном, поєднаних з проникненням у житло громадян на території Волинської області.

Так, вони в період з 24 грудня 2014 року по 07 лютого 2015 року, будучи об`єднаними єдиним умислом, направленим на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, отримання кримінальних прибутків, вчинили розбійні напади на громадян в м. Нововолинськ Волинської області та в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області.

На підготовчому етапі діяльності злочинної групи ОСОБА_10 як організатор створення кримінального об`єднання та його керівник з метою реалізації вищевказаного задуму вступив у змову з ОСОБА_11 , за погодженням з яким, об`єктом злочинного посягання було обрано приватні будинки належні, на їх думку, заможним громадянам в яких могли зберігатись значні суми грошових коштів, золоті вироби або інші матеріальні цінності, заволодіння якими мали принести значну матеріальну вигоду.

Обвинувачений ОСОБА_10 спільно з обвинуваченим ОСОБА_11 розробили детальний план та спосіб вчинення таких злочинів про що у подальшому повідомили обвинуваченого ОСОБА_12 , який надав свою добровільну згоду на співучасть у складі організованої групи для вчинення кримінальних правопорушень, розподіливши між собою ролі.

Роль ОСОБА_10 як організатора та керівника злочинної групи полягала у вчиненні діянь спрямованих на створення цього кримінального угрупування, тобто в підборі та залученні до його членства інших учасників, які були б згідні та здатні за своїми моральними та фізичними даними на таку протиправну діяльність, розробленні єдиного плану вчинення злочинів, розподілі ролей між залученими учасниками кримінального об`єднання, відомих кожному його члену, а також у визначенні тактики і способу вчинення злочинів та прийнятті безпосередньої участі у вчиненні розбійних нападів, відшукуванні об`єктів злочинних посягань на території Волинської області, забезпеченні учасників злочинного угрупування та інших учасників злочинів на час вчинення злочинів житлом, керівництві та координації дій між співучасниками як на місці вчинення злочинів так і після їх скоєння, розподіл коштів, здобутих злочинним шляхом між членами кримінального угрупування, згідно виконаних ролей та функцій, встановлення заходів конспірації та приховування злочинів, що, на його думку, мало забезпечити групі надійність, стійкість, функціонування та унеможливлення викриття правоохоронними органами.

Роль ОСОБА_11 як члена організованої групи полягала у забезпеченні діяльності стійкого злочинного угрупування, прийнятті особистої активної участі у вчинюваних злочинах, згідно відведених йому функцій, чому мали сприяти його власний злочинний досвід, отриманий ним у місцях позбавлення волі, що давало змогу надавати всім учасникам злочинів рекомендацій по їх вчиненню, застосуванні елементів прикриття незаконної діяльності, зокрема при плануванні та готуванні до вчинення злочину разом із ОСОБА_12 вони як не місцеві жителі, задля не викриття їх у цьому, проводили візуальне обстеження об`єктів вчинення кримінального правопорушення, а при безпосередньому його вчиненні стеженні за прилягаючою до місць вчинення злочинів територією.

Роль ОСОБА_12 як члена організованої групи полягала у безпосередній участі у вчиненні розбійних нападів відповідно до єдиного плану вчинюваних злочинів та розподілених ролей, а саме: після прибуття разом з іншими учасниками групи до попередньо підібраних місць скоєння майбутніх розбійних нападів, спільно з ОСОБА_11 здійснювали стеження за прилягаючою до вибраного об`єкта посягання територією, з метою отримання необхідних даних для належного планування вчинення злочинів, а при безпосередньому його вчиненні здійсненні активних дій по відшуканню коштів чи інших матеріальних цінностей застосовуючи при цьому насильство до осіб, які знаходилися в помешканнях.

З метою коригування та узгодження дій між членами створеного кримінального об`єднання обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 купували і використовували у своїй злочинній діяльності засоби мобільного зв`язку за допомогою яких систематично зв`язувалися між собою. При цьому неодноразово змінювали такі засоби та сім-картки операторів мобільного зв`язку, а користуючись ними вели розмови між собою азербайджанською мовою, що в сукупності з іншими вказаними елементами сприяло, на їх думку, конспірації і унеможливленню їх негайне викриття правоохоронними органами.

Також, членами злочинного угрупування та іншими учасниками вчинення злочинів для досягнення бажаного результату, в тому числі з метою унеможливлення їх викриття, в процесі підготовки до вчинення злочину підшукували спеціальні маски для прикриття обличчя (панчохи, медичні маски тощо), мотузки для зв`язування потерпілих, ножі та пристрої для відстрілу травматичних куль. Після вчинення злочинів вони викидали зазначені предмети, що на думку ОСОБА_10 як організатора групи, зводило до мінімуму та унеможливлювало викриття працівниками правоохоронних органів їх як осіб, які вчинили злочини і забезпечувало групі стабільне функціонування і надійне прикриття.

При цьому, кожен учасник даного кримінального угрупування усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння передбачав настання наслідків і бажав досягнення єдиного злочинного результату, тобто діяв з прямим корисливим умислом.

Крім цього, з метою полегшення та забезпечення успішності вчинення окремого злочину обвинувачений ОСОБА_11 з відома та дозволу керівника організованої групи ОСОБА_10 , не одноразово залучав до їх вчинення інших учасників, виходячи з їх національної приналежності, які не були обізнані про створення та функціонування організованої групи у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Для забезпечення мобільності та як елемент прикриття, членами даного угрупування під час вчинення злочинів використовувався автотранспорт: автомобілі марок «ВАЗ-2108», д.н.з НОМЕР_1 та «Ауді А6», д.н.з.Чеської Республіки НОМЕР_2 .

Так, приблизно на початку грудня 2014 року організатор організованої злочинної групи обвинувачений ОСОБА_10 діючи умисно в складі організованої групи з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, будучи об`єднаними єдиним умислом, спрямованим на вчинення розбійного нападу об`єктом злочинного посягання обрали будинок, що за адресою: АДРЕСА_7 , де, на їх думку, зберігались значна сума коштів та інших матеріальних цінностей, оскільки у даному будинку проживала родина приватних підприємців.

З цією метою, обвинувачений ОСОБА_10 як організатор реалізовуючи намір створення стійкого об`єднання для скоєння корисливих злочинів, повідомив про обраний ним об`єкт злочинного посягання обвинуваченого ОСОБА_11 , який, в свою чергу, повідомив про це обвинуваченого ОСОБА_12 .

З метою полегшення та забезпечення успішності вчинення даного злочину обвинувачений ОСОБА_11 , в грудні 2014 року, з відома та дозволу організатора організованої групи ОСОБА_10 , одноразово залучив до його вчинення, вступивши у попередню злочинну змову з громадянином України, за національністю азербайджанцем обвинуваченим ОСОБА_13 , який не був обізнаний про створення та функціонування організованої групи, у володінні який мав невстановлений досудовим розслідуванням пристрій для відстрілу травматичних куль.

Згідно розробленого членами організованої групи плану, з метою не викриття попереднього знайомства між собою учасників злочину, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з Одеської області в м. Нововолинськ Волинської області, повинні були добиратися на різному громадському транспорті.

Обвинувачений ОСОБА_10 в грудні 2014 року з метою транспортування учасників вчинення злочину до місця його вчинення, а також швидкого його залишення після досягнення спільної мети, не повідомляючи своїх дійсних намірів щодо вчинення злочинів, залучив до надання послуг перевезення громадянина України за національністю азербайджанця ОСОБА_29 , в користуванні якого перебував транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ-2108» державний номерний знак « НОМЕР_1 », який про наміри вчинення будь-якого злочину не знав, а після того як дізнався про це, відмовився в наданні будь-якої допомоги ОСОБА_10 .

З метою конспірації та неможливості викриття злочинної діяльності учасників даного кримінального правопорушення, організатором організованої групи - обвинуваченим ОСОБА_10 в середині грудня 2014 року у АДРЕСА_8 , була підібрана квартира, в якій розміщались всі учасники вчинення злочину, де учасники організованої злочинної групи проводили ретельне планування вчинення розбійного нападу на громадян, які проживали в будинку, що за адресою: АДРЕСА_7 .

При цьому до середини грудня 2014 року члени організованої групи обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за вказівкою організатора обвинуваченого ОСОБА_10 , вели візуальне спостереження за будинком АДРЕСА_7 та прилеглою до нього територією, відслідковували найоптимальніші підходи та відходи під час вчинення злочину, а також наявність осіб як у вказаному будинку так і в сусідніх будинках.

Таким чином, згідно розробленого плану, 24 грудня 2014 року, в післяобідню пору, ОСОБА_29 , який був залучений організатором організованої групи обвинуваченим ОСОБА_10 як водій на автомобілі марки «ВАЗ-2108», д.н.з. « НОМЕР_1 », транспортував усіх учасників вчинення злочину на вул. Русовичівську м. Нововолинськ, де за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_10 зупинився та чекав усіх учасників не знаючи про їх дійсні наміри щодо вчинення злочину.

В той час, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , згідно заздалегідь розробленого організованою групою плану з метою приховування своєї зовнішності та попередження можливості їх викриття одягнули кожен собі на голову жіночі панчохи, а ОСОБА_11 медичну маску на обличчя та через вхідні двері проникли до будинку АДРЕСА_7 , де в одній із кімнат виявили потерпілу ОСОБА_7 .

З метою заволодіння чужими майном ОСОБА_10 та ОСОБА_12 застосовували до потерпілої фізичне насильство, що виразилось у нанесенні численних ударів ногами та руками по різних частинах тіла, зв`язали їй руки і ноги спеціально заготовленою для цього мотузкою, внаслідок чого спричинили їй тілесні ушкодження у вигляді циркулярних синців на обох передпліччях в нижніх третинах, кровоподтьочності на передній поверхні шиї, синців на лівому передпліччі, на животі зліва, на грудній клітці справа, на лівій гомілці в нижній третині, на правій гомілці в нижній третині, які згідно висновку експерта №288 від 25.12.2014, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В цей час обвинувачений ОСОБА_13 демонструючи потерпілій невстановлений досудовим розслідуванням пристрій для відстрілу травматичних куль, погрожував його застосуванням, спільно із обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 пред`явили вимогу про передачу наявних грошових коштів. В цей час ОСОБА_11 , діючи згідно відведеної йому ролі, стояв на сторожі з метою попередження інших учасників групи про небезпеку, а тому участі у заподіянні насильства до потерпілої ОСОБА_7 не приймав, хоча був обізнаний про його застосування.

Подолавши опір потерпілої ОСОБА_7 , яка реально сприймала погрози ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , змусили останню повідомити про місцезнаходження грошових коштів наявних у будинку 1000 грн. та 300 польських злотих, що відповідно до курсу Національного Банку України на момент вчинення злочину становило 1 351,12 грн., після чого останні незаконно заволоділи грошовими коштами на загальну суму 2351, 12 грн.

В цей час у будинок повернувся потерпілий ОСОБА_30 . З метою уникнення викриття ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали з місця події втікати, а ОСОБА_13 , з метою уникнення затримання учасників групи та місці злочину здійснив в напрямку ОСОБА_31 кілька пострілів з невстановленого досудовим розслідуванням пристрою для відстрілу травматичних куль, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді гематоми в правій скроневій ділянці, синця на правому плечі, які згідно висновку експерта № 290 від 25.12.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також рани в ділянці проекції лівого кульшового суглобу, рани на лівому стегні, які згідно цього ж висновку, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого забезпечив безперешкодне залишення обвинуваченими місця вчинення злочину.

Таким чином, своїми злочинними діями члени організованої групи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також співучасник злочину ОСОБА_13 , що діяв за попередньою з ними змовою групою осіб, в ході розбійного нападу незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілої на загальну суму 2 351, 12 грн., які після вчиненого злочину організатором злочинного угрупування ОСОБА_10 були розподілені між членами очолюваної ним групи та ОСОБА_13 .

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_10 як організатор організованої групи будучи особою, яка раніше вчинила розбій, в січні 2015 року, діючи з корисливих мотивів та в складі організованої групи, за попередньою змовою з її членами обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також, будучи особами, які раніше вчинили розбій, діючи з єдиним умислом, спрямованим на співучасть у розбійному нападі, об`єктом злочинного посягання обрали будинок в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, де, на їх думку, зберігалися значна сума коштів та інші матеріальні цінності.

З метою полегшення вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_11 з відому усіх учасників групи до вчинення злочину залучив громадянина Грузії та іншу невстановлену досудовим розслідуванням особу, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які не були обізнані про створення та функціонування організованої групи у складі обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вступивши з ними у попередню злочинну змову.

Достовірно знаючи, що у членів організованої злочинної групи так і у залучених для вчинення окремого злочину учасників будь-якого транспорту немає, обвинувачений ОСОБА_11 залучив до вчинення кримінального правопорушення жителя Одеської області громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_14 у користуванні якого перебував автомобіль марки «Ауді А6», д.н.з. Чеської Республіки « НОМЕР_2 », повідомивши останньому завідомо неправдиві відомості про те, що його участь та використання належного йому транспортного засобу необхідні для вчинення крадіжки майна на території Волинської області за відсутності мешканців житла, на що ОСОБА_14 добровільно погодився.

З метою конспірації та унеможливлення викриття їх злочинної діяльності організатором організованої групи обвинуваченим ОСОБА_10 була підібрана для їх тимчасового проживання квартира за адресою АДРЕСА_8 , де, за відсутності ОСОБА_14 , проводилось ретельне планування вчинення розбійного нападу на громадян, які могли зберігати значні суми грошових коштів, золоті вироби, або інші матеріальні цінності.

При цьому, ОСОБА_14 , з метою щоб він не дізнався про їх дійсні наміри, було повідомлено про необхідність спостерігати за місцем навколо будинку, де буде вчинятись злочин, та у разі виникнення небезпеки, негайно повідомити співучасників.

У подальшому організатором групи обвинуваченим ОСОБА_10 та членами організованої групи обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , іншими учасниками злочину, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, було сплановано та розроблено план щодо незаконного заволодіння чужим майном осіб, які проживали в будинку АДРЕСА_9 .

Згідно вказаного плану, 07 лютого 2015 року, у вечірній час (точна година органом досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_14 , який не входив до складу організованої групи та був залучений її членом - обвинуваченим ОСОБА_11 , та згідно попередньої домовленості керувався виключно метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, на автомобілі марки «Ауді А6», д.н.з. Чеської Республіки « НОМЕР_2 », транспортував обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та осіб справа відносно яких виділена в окреме провадження, на АДРЕСА_9 , де, за вказівкою організатора організованої групи ОСОБА_10 зупинився неподалік будинку №24. Після цього, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та особи - справа відносно яких виділена в окреме провадження, за його ж вказівкою, одягли на голову жіночі панчохи з метою приховування своєї зовнішності та уникнення їх впізнання сторонніми особами, через паркан проникли на територію домогосподарства АДРЕСА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_10 як організатор злочинного угрупування згідно плану та розподілу ролей між учасниками злочину залишився поблизу автомобіля марки «Ауді А6», д.н.з. Чеської Республіки « НОМЕР_2 » спостерігаючи за прилеглою територією та особами, які могли з`явитися, з метою попередження учасників злочину про можливу небезпеку.

Обвинувачений ОСОБА_14 будучи обізнаним про вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникнення у житло, згідно відведеної йому ролі, зупинився неподалік літньої кухні вказаного домогосподарства та спостерігав за прилеглою територією та особами, які могли з`явитися, з метою попередження учасників злочину про можливу небезпеку.

Обвинувачений ОСОБА_11 , згідно відведеної йому ролі, перебував з іншої сторони вищезгаданого будинку та спостерігав за прилеглою територією та особами, які могли з`явитися, з метою попередження учасників злочину про можливу небезпеку.

Інші учасники злочину - обвинувачений ОСОБА_12 та особи, справа відносно яких виділена в окреме провадження, проникли через вхідні двері до літньої кухні, що знаходиться на території домогосподарства по АДРЕСА_9 , де виявили біля вхідних дверей потерпілого ОСОБА_9 . З метою подолання опору обвинувачений ОСОБА_12 та особи, справа відносно яких виділена в окреме провадження, з метою заволодіння майном вчинили напад на останнього, та, застосовуючи невстановлений досудовим розслідуванням предмет, ззовні схожий на ніж, нанесли численні удари по його тілу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді рани лобної ділянки голови зліва, перенісся, садна лобної ділянки голови справа, щічної ділянки справа, лівої вушної раковини, нижньої повіки лівого ока, верхньої повіки лівого ока, синців лобної ділянки зліва з поширенням на ділянку навколо лівого ока, навколо правого ока, субконюнктивального крововиливу правого очного яблука, які згідно висновку експерта №143 від 11.02.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого та незаконно заволоділи його мобільним телефоном марки «Donod D805+» ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 500 грн. з чохлом вартістю 100 гривень, сім-карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 10 грн. з залишком коштів на рахунку - 0.74 грн. та сім-карткою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн., флеш-картою марки«Apacer» об`ємом пам`яті 2Gb вартістю 50 грн., а всього майном на загальну суму 670,74 грн.

Подолавши опір потерпілого ОСОБА_9 вони зв`язали йому руки, заздалегідь заготовленими мотузками, з метою унеможливлення в подальшому вчинення ним опору.

Тоді ж, обвинувачений ОСОБА_12 , виявивши в кімнаті потерпілу ОСОБА_8 , застосовуючи фізичне насильство, повалив її на коліна та закрив рот, після чого, спільно з особою, справа відносно якого виділена в окреме провадження, який погрожував невстановленим досудовим розслідуванням предметом, ззовні схожим на ніж, пред`явили вимогу про передачу грошових коштів, при цьому, спричинили потерпілій тілесне ушкодження у вигляді садна на 2-му пальці правої кисті, яке згідно висновку експерта №138 від 10.02.2015 року за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В цей же час обвинувачений ОСОБА_11 , згідно відведеної йому ролі, через вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_9 , з метою перевірки наявності у ньому сторонніх осіб, які могли перешкодити вчиненню злочину, де виявив численну кількість осіб та повідомив всім учасникам злочину про небезпеку.

В свою чергу обвинувачений ОСОБА_14 , усвідомлюючи можливість його викриття сторонніми особами, криком попередив всіх учасників злочину про наявну небезпеку та, будучи переконаним у таємності своїх дій, залишив територію господарства.

Після попередження про небезпеку обвинувачений ОСОБА_12 разом з особами, справа відносно яких виділена в окреме провадження, вибігли з приміщення літньої кухні заволодівши, внаслідок вищевказаний дій, мобільним телефоном, що належав потерпілому ОСОБА_9 , марки «Donod D805+» ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 500 грн. з чохлом вартістю 100 гривень, сім-карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 10 грн. з залишком коштів на рахунку - 0.74 грн. та сім-карткою мобільного оператора «МТС» вартістю 10 грн., флеш-картою марки«Apacer» об`ємом пам`яті 2Gb вартістю 50 грн., чим спричинили матеріальної шкоди на загальну суму 670,74 грн.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 своїми умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненими організованою групою та за попередньою змовою групою осіб, особами, які раніше вчинили розбій, поєднаний з проникненням у житло та інше приміщення, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що інкримінованого злочину він не вчиняв, а на час вчинення злочину перебував у м. Одесі і за місцем проживання лікувався від отриманого поранення. В період з 23 по 28 грудня 2014 року його провідувала ОСОБА_32 , яка є прямим свідком перебування його на час інкримінованого йому злочину у м. Одесі, але суд цього до уваги не взяв. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд.

Адвокат ОСОБА_16 у поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 апеляції також зазначає, що 28.11.2014 року в Одесі на ОСОБА_13 був вчинений розбійний напад із застосуванням зброї і йому надавали медичну допомогу у військовому госпіталі. Після цього протягом 3-х місяців він лікувався за місцем проживання, а тому на час вчинення кримінального правопорушення його підзахисний знаходився у м. Одесі. Цей факт можуть підтвердити свідок ОСОБА_32 та батько ОСОБА_13 . На досудовому слідстві його підзахисний заявляв клопотання про перевірку його алібі, а у суді першої інстанції він заявляв клопотання про витребування доказів і допит цих свідків, але у заявлених клопотаннях було відмовлено, чим суд першої інстанції допустив істотну неповноту судового розгляду. Про неучасть ОСОБА_13 у вчиненні злочину підтвердив у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_12 . Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд.

Захисник ОСОБА_17 у поданій апеляційній скарзі вказує на те, що 24 грудня 2014 року та 07 лютого 2015 року ОСОБА_12 розбійних нападів не вчиняв, а йшов до потерпілих, щоб забрати борг про який повідомляли йому земляки, а тому у його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України. Суд в основу обвинувального вироку поклав показання потерпілих ОСОБА_31 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які побудовані на припущеннях і є суперечливими. Впізнання потерпілою ОСОБА_8 ОСОБА_12 по голосу не може слугувати підставою для постановлення обвинувального вироку.

Просить провести судове слідство, вирок скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. У задоволенні цивільних позовів відмовити.

Адвокат ОСОБА_15 у поданій в інтересах ОСОБА_10 апеляції зазначає, що на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчинених злочинах суд першої інстанції послався на записи, які містяться на оптичних дисках, але ці записи у судовому засіданні не досліджував, тому ці докази не мають юридичної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КПК України суд має обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприйняв під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. Всупереч вимогам цього закону суд неправомірно у вироку послався на показання свідка ОСОБА_33 , які він дав під час проведення слідчого експерименту не допитавши цього свідка у судовому засіданні.

Кваліфікувавши дії ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України суд у вироку достатніх доказів, вчинення злочинів організованою групою не навів і не прийняв до уваги тверджень його підзахисного та інших обвинувачених про те, що квартира у м. Нововолинську винаймалась з метою проживання, а не для підготовки і вчинення злочинів. Спілкування обвинувачених на рідній їм (азербайджанській) мові не свідчить про будь-яку конспірацію обвинувачених. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би вказував на залучення ОСОБА_10 до групи інших учасників, а обвинувачення щодо організованої групи судом скопійовано з обвинувального акту.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдані злочином збитки по другому епізоду, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий. Вказаних обставин суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання не врахував. Вважає розмір моральної шкоди 50 000 гривень є надто великим. Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 4 на ч. 3 ст. 187 КК України. Виключити з вироку обтяжуючу ОСОБА_10 покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Застосувати за ч. 3 ст. 187 КК України ст. 69 КК України і призначити покарання у виді 4-х років позбавлення волі та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Обвинувачений ОСОБА_34 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що злочинів у складі організованої групи не вчиняв, а факт оренди ОСОБА_35 квартири не свідчить про вчинення такого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_14 , який приймав участь 07 лютого 2015 року у вчиненні кримінального правопорушення на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в с. Прилуцьке Ківецівського району заперечив його участь у даному правопорушенні але суд безпідставно цього до уваги не взяв. Він раніше користувався автомобілем «Ауді А -6» і в цьому автомобілі дійсно знаходились його речі, але вказана обставина також не вказує на вчинення ним злочину щодо зазначених потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_36 в суді першої інстанції ствердив, що впізнав його як особу, яка була у медичній масці. Останній пояснив, що бачив його з сусідньої кімнати, тому достовірність впізнання його потерпілим викликає обґрунтований сумнів. Такий же сумнів викликає і впізнання його потерпілою ОСОБА_7 . Свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_37 не були допитані у судовому засіданні, а тому суд безпідставно у вироку послався на протоколи впізнання його даними свідками.

Вважає, що його вину у вчиненні розбійних нападів не доведена, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливого тяжкого злочину. Просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 187 на ч. 1 ст. 396 КК України та призначити покарання у межах санкції цієї статті.

Прокурор у кримінальному провадженні у поданому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 посилається на те, що під час оголошення 21.07.2015 року ОСОБА_38 підозри за ч. 3 ст. 187 КК України останній у присутності свого захисника ОСОБА_39 , а також під час надання доступу до матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з ними про своє «алібі» слідчому не заявляв, а тому відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України, суд не вправі допускати показання такого свідка як доказ.

Про своє «алібі» ОСОБА_13 заявив лише після дослідження судом викривальних доказів та заміни свого захисника.

Крім показань потерпілих та свідків «алібі» ОСОБА_13 спростовується матеріалами роздруківок телефонних з`єднань по сім картці НОМЕР_4 , якою користувався ОСОБА_13 з якої вбачається, що дана сім картка на час вчинення злочину була активована в зоні дії базових станцій на території Волинської області, а в момент вчинення злочину у м. Нововолинську.

Крім цього, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 12.06.2015 року надано слідчому дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів ОСОБА_13 , а також руху грошових коштів на картках останнього. 12.10.2015 року з ПАТ КБ «Приватбанк» отримані відомості, які вказують, що напередодні злочину, а саме 23.12.2015 року у м. Нововолинську з банківської картки, яка належить ОСОБА_13 проводилось зняття готівки. Тому дослідженні у суді першої інстанції докази у сукупності з вказаними вище доказами повністю спростовують «алібі» ОСОБА_13 . Просить дослідити у суді апеляційної інстанції приєднанні ним до заперечення на апеляційні скарги додаткові докази. Апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, провівши часткове судове слідство та дослідивши надані прокурором апеляційному суду додаткові докази, заслухавши обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які подані апеляційні скарги підтримали, обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_19 , які просили вирок суду щодо ОСОБА_14 залишити без змін, потерпілу ОСОБА_7 , яка просила вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які у вирішенні апеляційних скарг поклались на суд, прокурора, який апеляційні скарги заперечив та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників до задоволення не підлягають з наступних підстав.

При перегляді зазначеного кримінального провадження суд апеляційної інстанції керується вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку.

Дії обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК України, тобто як напад на потерпілих з метою заволодіння чужим майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та інше приміщення та вчинений організованою групою. ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 187 КК України, як розбійний напад, вчинений за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло, ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 27 та ч. 3 ст. 185 КК України, тобто як посібництво у вчиненні таємного викрадення майна з проникненням у житло і така кваліфікація дій обвинувачених є правильною.

Винуватість обвинувачених у вчиненні ними зазначених злочинів повністю підтверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами, яким суд дав належну правову оцінку.

Як вбачається з поданої адвокатом ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 апеляції останні не оспорюють вчинення ОСОБА_10 розбійних нападів на потерпілих вчинених ним за попередньою змовою групою осіб з проникненням в житло, а заперечують вчинення цих злочинів лише у складі організованої злочинної групи.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 13 від 23.12.2005 року «Про практику розгляду кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо у його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб ( три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Під стійкістю організованої злочинної групи розуміється її здатність забезпечити стабільність і безпеку групи, ефективно протидіяти внутрішнім і зовнішнім факторам, які можуть дезорганізувати її діяльність.

На внутрішню стійкість групи вказують такі ознаки як стабільний склад та тісні стосунки між учасниками групи, їх безумовне підпорядкування організатору групи, встановлені у групі єдині правила поведінки, а також наявність плану злочинної діяльності і чіткий розподіл функції учасників щодо його досягнення.

Та обставина, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили розбійні напади у складі організованої злочинної групи, а ОСОБА_10 був організатором даної злочинної групи об`єктивно стверджується тим, що ОСОБА_10 був ініціатором вчинення розбійних нападів на потерпілих, саме він підшукував майбутні об`єкти злочинних посягань, підшукав та зняв в оренду для учасників групи житло у м. Нововолинськ, а також з метою вчинення злочинів організував та забезпечив приїзд учасників організованої злочинної групи та інших учасників злочину з м. Одеси та Одеської області до м. Нововолинськ Волинської області.

Після приїзду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у м. Нововолинськ і дачі ними згоди на вчинення розбійного нападу у складі організованої групи останні за вказівкою ОСОБА_10 у першій половині грудня 2014 року неодноразово проводили візуальне спостереження за обраним об`єктом посягання - будинком АДРЕСА_7 , а також за прилеглою територією та прилеглими житловими будинками з метою визначення оптимальних підходів та відходів до об`єкту посягання, виявлення та усунення можливих перешкод для вчинення злочину, а також відслідковували осіб, які проживали у обраному для нападу будинку та прилеглих до нього будинках, а про результати спостереження повідомляли організатора ОСОБА_10 .

Те, що ОСОБА_10 був організатором злочинної групи, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 членами групи свідчить і те, що за вказівкою ОСОБА_10 та з метою відповідної конспірації останні з м. Одеси до м. Нововолинськ Волинської області доїжджали поодинці та різним транспортом. З метою полегшення вчинення злочину ОСОБА_11 у грудні 2014 року з відома та дозволу організатора групи ОСОБА_10 одноразово до вчинення злочину залучив ОСОБА_13 , а ОСОБА_10 у свою чергу залучив ОСОБА_29 , який у своєму розпорядженні мав автомобіль «ВАЗ-2108», та який не знав про дійсні наміри групи та на вказаному автомобілі 24 грудня 2014 року члени організованої злочинної групи та інші учасники злочину за вказівкою ОСОБА_10 були доставлені до місця вчинення злочину, а після його вчинення покинули місце злочину.

Про вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинів у складі організованої групи свідчить і те, що останні з метою унеможливлення їх впізнання в ході вчинення злочину використовували спеціальні предмети маскування ( медичні маски та жіночі панчохи), для нанесення потерпілим тілесних ушкоджень та з метою подолання їх опору використовували спеціальні пристрої для відстрілу травматичних куль, предмети зовні схожі на ніж, а також заздалегідь заготовлені мотузки для зв`язування потерпілих.

Стійкість та єдність утвореної ОСОБА_10 , із залученням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 організованої групи, наявність у неї єдиного плану і єдиної мети, стверджується узгодженістю дій обвинувачених, як на підготовчому етапі вчинення злочинів так і в процесі їх вчинення, конспіративних методів спілкування учасників групи, залучення до групи інших учасників злочину, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також у якості водія громадянина ОСОБА_29 .

Тому на думку колегії суддів дії обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 4 ст. 187 КК України.

Винуватість обвинувачених у цьому злочині, а також винуватість ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 187 КК України повністю стверджується сукупністю досліджених у суді першої інстанції доказів, а саме:

Показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 який у суді першої інстанції не заперечив фактів вчинення з іншими обвинуваченими розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_31 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , але від дачі подальших показів відмовився.

Обвинувачений ОСОБА_11 в суді першої інстанції у пред`явленому обвинуваченні вини не визнав, однак не заперечив, що 24.12.2014 року та 07.02.2015 року знаходився на території Волинської області. Також не заперечив, що проживав у квартирі, яку винаймав ОСОБА_10 , де і був затриманий працівниками міліції. Ствердив, що у грудні 2014 року з м. Одеса до Нововолинська приїздив автобусом, а у лютому 2015 року разом із ОСОБА_14 на автомобілі останнього. Однак про вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_31 та ОСОБА_7 дізнався від обвинуваченого ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_12 вини також не визнав. В суді першої інстанції показав, що у грудні 2014 року він з м. Одеси приїздив у гості до ОСОБА_10 та разом з останнім та іншими особами їздив до невідомої особи забирати борг. Вдруге приїздив до ОСОБА_10 у лютому 2015 року і також з ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та іншими особами їздив у Луцький район забирати борг.

Обвинувачений ОСОБА_13 також вини не визнав. Ствердив, що 24.12.2015 року перебував у м. Одеса, де проводив лікування від раніше отриманого поранення.

З показань обвинуваченого ОСОБА_14 вбачається, що у лютому 2015 року у м. Одесі він зустрівся з ОСОБА_11 , який запропонував поїхати у м. Володимир-Волинський. На його автомобілі «Ауді А6» він, ОСОБА_11 та особа під прозвищем « ОСОБА_40 » поїхали у це місто. По приїзду їх зустрів ОСОБА_10 та поселив у орендовану квартиру в якій був ОСОБА_12 . На другий день за вказівкою ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , особами на прозвище « ОСОБА_40 » та «Саша» поїхали в с. Прилуцьке Ківерцівського району, щоб забрати у особи, «яка себе не так поводить» якісь речі. Він залишився біля паркану будинку, а всі інші пішли до приміщення. Згодом з будинку вибігло багато людей. Вони сіли в автомобіль і поїхали у м. Володимир-Волинський, де біля якогось приміщення залишили автомобіль, а коли на другий день повернувся до автомобіля, то був затриманий працівниками міліції.

Однак, незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 їх винуватість у вчиненому повністю стверджується зібраними у суді першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що 24.12.2014 року вона перебувала у власному житловому будинку у АДРЕСА_7 . Близько 15.00 15.30 год. до будинку увірвались кілька чоловік у масках на голові, схопили та стягнули її з ліжка, зв`язали шнурком, стали наносити побої та вимагати гроші. Один із чоловіків до голови приставив предмет схожий на пістолет та погрожував ним. Злякавшись погроз вона повідомила де знаходяться гроші. В цей час в будинок повернувся чоловік, а нападники стали втікати. Вона підбігла до вікна і почала кричати та кликати на допомогу. В цей момент через вікно побачила свого чоловіка ОСОБА_31 , який вибіг з будинку, за ним слідом біг ОСОБА_13 та стріляв з пістолета у напрямку чоловіка, інші нападники також бігли за чоловіком. В цей час масок на головах нападників уже не було, а тому вона добре їх запам`ятала. У ході розбійного нападу з будинку обвинувачені викрали 1000 грн. та 300 польських злотих.

При пред`явленні 03 квітня 2015 року потерпілій ОСОБА_7 з участю захисника ОСОБА_13 ОСОБА_39 з преявлених осіб для впізнання остання впізнала ОСОБА_13 як особу, яка вчинила на неї напад, погрожував пістолетом та проводив постріли з пістолета в сторону її чоловіка ОСОБА_31 ( т. 1 а. пр. 27-31 ).

Аналогічним чином потерпіла ОСОБА_7 при проведенні впізнання впізнала ОСОБА_12 та ОСОБА_11 як осіб, які вчинили на неї 24.12.2014 року розбійний напад та заволоділи її коштами. Впізнання було проведено у присутності захисників ОСОБА_12 ОСОБА_41 та ОСОБА_42 ОСОБА_43 ( т. 1 а. пр. 32-35; 36-39 ).

Потерпілий ОСОБА_36 в суді першої інстанції ствердив, що 24 грудня 2014 року в післяобідню пору він повіз до ветеринарного лікаря свого собаку, якого напередодні хтось отруїв. Коли він повернувся до житлового будинку, то побачив, що двері його будинку відчинені. Зайшовши до будинку почув нецензурну лайку та вимогу про повідомлення місця знаходження грошових коштів. Піднявшись на другий поверх побачив незнайомого чоловіка, який перебував у сусідній кімнаті, на обличчі якого була медична маска. Останній штовхнув його, внаслідок чого він впав і покотився по сходах. Після цього він почав втікати на вулицю. За ним побігло кілька осіб. Бачив, як ОСОБА_13 стріляв по ньому. Після першого пострілу у пістолеті виник збій. ОСОБА_13 підняв маску і намагався перезарядити зброю, в цей момент він обернувся і точно побачив обличчя нападника. Окрім того, коли він відбіг і впав на городі, усі нападники, які в той час були вже без масок, пробігали повз нього, тому він добре бачив їх обличчя і точно може їх впізнати. Зазначає, що ОСОБА_13 проводив у нього постріли, ОСОБА_11 був в дитячій кімнаті та вимагав у дружини гроші, а ОСОБА_12 та ОСОБА_10 знаходились у кімнаті дружини та катували її.

При пред`явленні потерпілому ОСОБА_44 ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до впізнання потерпілий ОСОБА_36 серед пред`явлених йому до впізнання осіб впізнав ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 як осіб, які 24.12.2014 року вчинили напад на нього та дружину в ході якого незаконно заволоділи їхніми грошовими коштами. Вказане впізнання проведено з участю захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_39 , ОСОБА_41 та ОСОБА_43 ( т. 1 а. пр. 16-19; 20-22; 24-26 ).

В ході провадження досудового розслідування свідок ОСОБА_29 впізнав ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як осіб, яких 24.12.2014 року на власному автомобілі підвозив до житлового будинку потерпілого ОСОБА_31 , де був вчинений розбійний напад та забирав їх від даного житлового будинку. Вказана слідча дія також була проведена у присутності захисників обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_45 , ОСОБА_46 та ОСОБА_43 ( т. 1 а. пр. 40-43; 44-47; 48-51 )

При пред`явленні свідку ОСОБА_29 особи для впізнання за фотознімками останній впізнав ОСОБА_13 як особу, яку разом з ОСОБА_10 та іншими обвинуваченими 24.12.2014 року підвозив до житлового будинку потерпілого ОСОБА_31 , де був вчинений розбійний напад. ( т. 1 а. пр. 52-53 ).

При пред`явленні свідку ОСОБА_47 обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до впізнання вказаний свідок впізнав в обвинувачених осіб, яких бачив поблизу будинку потерпілого ОСОБА_31 напередодні вчинення розбійного нападу. Вказані впізнання проведені у присутності адвокатів обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ( т. 1 а. пр. 58-61; 62-65 ).

При пред`явленні свідку ОСОБА_48 до впізнання ОСОБА_11 останній у ньому також впізнав особу, яку бачив поблизу житлового будинку потерпілого ОСОБА_31 напередодні вчинення розбійного нападу. Вказане впізнання проведено також у присутності захисника обвинуваченого ( а. пр. 72-75 ).

При пред`явленні свідку ОСОБА_49 осіб для впізнання по фотознімках вказаний свідок впізнав ОСОБА_10 як особу, яка винаймала у нього житло у м. Нововолинську. ( а. пр. 76-79 ).

При огляді 24 грудня 2014 року місця події у АДРЕСА_7 слідчими органами виявлено та вилучено маску, дві металеві гільзи та патрон, а також протектор шин від автомобіля. В кімнаті житлового будинку два шнурки білого кольору, які з місця події вилучені і приєднанні до справи як речові докази.

Згідно висновку судово-балістичної експертизи вилучений на місці події 24.12.2014 року патрон споряджений гумовим метальним снарядом кустарного виробництва з використанням капсульної гільзи промислового виробництва і відноситься до шумових патронів 9 мм. Вилучені гільзи є гільзою 9мм. пістолетного патрона.

Згідно висновку судово-медичних експертизи № 290 від 24.12.2014 року на тілі потерпілого ОСОБА_31 на задній поверхні лівого стегна виявлені тілесні ушкодження у виді двох ран округлої форми глибиною каналу 6-8 см. на дні яких знаходяться резинові кульки. За ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

На тілі потерпілої ОСОБА_7 виявленні множинні тілесні ушкодження у виді синців по всьому тілу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані висновки судово-медичних експертиз підтверджують правдивість показань потерпілих ОСОБА_36 та ОСОБА_7 щодо обставин вчинення на них розбійного нападу, які вони дали у суді першої інстанції, а саме застосування обвинуваченими в ході розбійного нападу погроз небезпечних для життя і здоров`я потерпілій ОСОБА_7 , а також застосування такого насильства щодо потерпілого ОСОБА_50 .

Винуватість обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 об`єктивно підтверджується такими доказами:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який в суді першої інстанції ствердив, що у вечірню пору 07.02.2015 року до нього в будинок в с. Прилуцьке, Ківерцівського району, Волинської області незаконно проникло троє раніше невідомих йому осіб, які мали чорні маски на обличчі. Його збили з ніг і поклали лицем вниз на землю. Двоє нападників руками і ногами наносити удари в різні частини тіла, а третій побіг у кімнату де знаходилась дружина. Згодом нападники зникли, після чого він виявив пропажу мобільного телефону. В ході досудового розслідування впізнав нападників по голосу. Завдані злочином матеріальні збитки відшкодували родичі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_8 показала, що 07.02.2015 року у вечірній час в кімнату до будинку вдерлося двоє невідомих їй чоловіків на головах яких були чорні панчохи, стали наносити тілесні ушкодження та вимагали гроші. Один з них приставив до тіла ніж і погрожував ним. Через деякий час у вікно будинку хтось став стукати і кричати. Нападки вибігли з кімнати. Вона побігла в кімнату до ОСОБА_9 . Обличчя чоловіка було порізано ножем. Він їй розповів, що нападники вимагали гроші, душили за горло та наносили удари по всьому тілу. В ході досудового розслідування впізнала нападників по голосу.

Згідно протоколу огляду місця події від 07.02.2015 року та фото таблиць до нього, які дослідив суд першої інстанції встановлено, що у в одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_9 , де проживають потерпілі на підлозі виявлені плями бурого кольору схожі на кров, а також порушена загальна обстановка. В цій же кімнаті виявлено синю мотузку, яка не належить потерпілим.

Згідно протоколу додаткового огляду місця події від 08.02.2015 року при огляді прибудинкової території за адресою АДРЕСА_9 органом досудового розслідування виявлено та вилучено чотири панчохи чорного кольору та ніж, що підтверджує правдивість показань потерпілої ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що в ході нападу обвинувачені мали на головах панчохи, а також, що останні в ході нападу погрожували ножем та використовували його.

Об`єктивність та правдивість показань потерпілої ОСОБА_8 в тій частині, що нападники їй погрожували ножем стверджується і висновком судово-медичної експертизи за № 138 від 10.02.2015 року згідно якого на другому пальці правої кисті ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна, яке виникло від гостро-ріжучого предмету.

Аналогічні рани, які могли виникнути в результаті травмуючої дії гостро-ріжучого предмету, яким міг бути ніж також виявлені і тілі потерпілого ОСОБА_9 , що стверджується висновком судово-медичного експерта за № 143 від 11.02.2015 року. Нанесені ОСОБА_9 за ступенем тяжкості тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад потерпілого.

В ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_9 по зросту та по голосу впізнання ОСОБА_12 як особу, яка вчинила на нього розбійний напад, що стверджується протоколом впізнання та фототаблицями до нього ( т. 1 а. пр. 203-206), а також за рисами обличчя і голосом впізнав ОСОБА_14 як особу, яка разом з іншими обвинуваченими брала участь у вчиненні злочину ( т. 1 а. пр. 207-210 ), що стверджується протоколом впізнання від 08.02.2015 року.

Потерпіла ОСОБА_8 по голосу також впізнала ОСОБА_12 , як особу, яка вчинила розбійний напад на неї ( т. 1 а. пр. 211-215 ), що стверджується протоколом впізнання та фототаблицями до нього.

Той факт, що розбійний напад на потерпілих ОСОБА_51 та ОСОБА_8 вчинили ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 стверджується і протоколом слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_14 в ході проведення якого він у присутності свого захисника адвоката ОСОБА_45 підтвердив обставини вчинення розбійного нападу на потерпілих обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( т. 1 а. пр. 216-220).

З врахуванням зібраних доказів суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_11 участі у розбійному нападі на потерпілих ОСОБА_51 та ОСОБА_8 не брав.

Винуватість обвинувачених у розбійному нападі на ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стверджується і протоколом огляду автомобіля «Ауді А-6» від 08.02.2015 року в якому працівниками міліції виявлено та вилучено мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 , яким обвинувачені незаконно заволоділи в ході розбійного нападу. В багажнику вказаного автомобіля також виявлено сумки з одягом, взуттям та іншими речами, які належать обвинуваченим ОСОБА_52 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , що також свідчить про їх причетність до даного кримінального правопорушення.

В матеріалах провадження відсутні будь-які докази, що потерпілі ОСОБА_36 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мали борги перед обвинуваченими чи їх знайомими. Тому посилання захисника ОСОБА_12 ОСОБА_17 , що ОСОБА_12 до житлового будинку потерпілих ОСОБА_36 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проник не з метою розбійного нападу, а з метою повернення боргу ніякими доказами не підтверджується, є надуманими, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Потерпілі ОСОБА_36 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без жодних сумнівів в особі ОСОБА_12 впізнали особу, яка в числі інших осіб вчинила на них розбійний напад. На ОСОБА_12 як на особу, яка вчинила розбійний напад вказав і свідок ОСОБА_29 , його також впізнав свідок ОСОБА_53 . Посилання захисника ОСОБА_17 , що показання потерпілих та свідків помилкові є голослівні і ніякими доказами не підтверджуються, а тому апеляційним судом такі доводи також до уваги не приймаються.

Не заслуговують на увагу і повністю спростовані у вироку доводи обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 про те, що на час вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_36 та ОСОБА_7 ОСОБА_13 перебував у м. Одеса де проходив курс лікування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_13 в ході провадження досудового слідства, в тому числі під час оголошення 21.07.2015 року йому підозри за ч. 3 ст. 187 КК України, а також під час надання доступу до матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з ними про своє «алібі» слідчому не заявляв, будь-яких свідків, які би могли підтвердити його алібі не вказував, а тому відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України суд не вправі допускати показань свідків, на які посилається в апеляції обвинувачений та його захисник, як доказ невинуватості обвинуваченого.

Крім цього, наведене у апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника «алібі» щодо ОСОБА_13 повністю спростовано наведеними у вироку доказами, а саме протоколами впізнання ОСОБА_13 потерпілими ОСОБА_54 та ОСОБА_7 протоколам впізнання особи ОСОБА_13 по фотознімках свідком ОСОБА_29 , а також доказами, які додатково досліджені у суді апеляційної інстанції, а саме матеріалами роздруківок телефонних з`єднань по сім картці НОМЕР_4 , якою користувався ОСОБА_13 з якої вбачається, що дана сім картка на час вчинення злочину була активована в зоні дії базових станцій на території Волинської області, а в момент вчинення злочину 24.12.2014 року у місті Нововолинську, тобто у місті де був вчинений злочин.

Також «алібі» ОСОБА_13 спростовується й інформацією про рух грошових коштів на картках останнього наданою 12.10.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк», а саме, що 23.12.2015 року у м. Нововолинську з банківської картки, яка належить ОСОБА_13 проводилось зняття готівки.

Потерпіла ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції без жодних сумнівів ствердила, що саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили на неї розбійний напад, ОСОБА_13 погрожував їй пістолетом та здійснював постріли у напрямку чоловіка ОСОБА_50 .

Тому дослідженні у суді першої інстанції докази у сукупності з додатково дослідженими у суді апеляційної інстанції доказами повністю спростовують «алібі» ОСОБА_13 , а саме, що на час вчинення злочину 24 грудня 2014 року він перебував у м. Одесі.

Стороною захисту будь-яких додаткових доказів, які б підтверджували «алібі» ОСОБА_13 суду не надано. Надана ж ОСОБА_13 та його захисником медична довідка про те, що ОСОБА_13 24.11.2015 року звертався в приймальне відділення лікарні № 1 м. Одеси з приводу вогнепального поранення спини жодним чином не спростовує наведених вище доказів, які вказують на участь останнього у інкримінованому йому злочині.

За таких обставин доводи обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 щодо «алібі» обвинуваченого апеляційний суд визнає необґрунтованими.

Не заслуговують на увагу і не є підставою для скасування чи зміни вироку посилання обвинуваченого ОСОБА_11 на показання обвинуваченого ОСОБА_14 , які він дав у суді першої інстанції щодо того, що ОСОБА_11 участі у розбійному нападі на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не брав, оскільки такі показання є суперечливими і не узгоджуються з його ж показаннями, які він дав у присутності свого захисника в ході проведення слідчого експерименту. Крім того, винуватість ОСОБА_11 у даному розбійному нападі підтверджується протоколом впізнання ОСОБА_11 свідком ОСОБА_55 , яка вказала на ОСОБА_11 , як на особу, яка брала участь у розбійному нападі на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і показання вказаного свідка ніякими доказами не спростовані.

Потерпілі ОСОБА_36 та ОСОБА_7 з упевненістю ствердили, що ОСОБА_11 в числі інших обвинувачених брав участь у розбійному нападі на них. Будь-яких доказів, які би давали суду підстави сумніватись у правдивості показань вказаних потерпілих у матеріалах провадження немає. Крім цього, участь ОСОБА_11 у даному злочині підтвердив і свідок ОСОБА_29 , який власним автомобілем підвозив ОСОБА_11 та інших учасників злочину до місця вчинення злочину, а після його вчинення забирав з місця злочину.

Жодних доказів, які би вказували, що ОСОБА_11 вчинив заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину у матеріалах провадження немає, а тому підстав для перекваліфікації його дій з ч. 4 ст. 187 на ч. 1 ст. 396 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 4 ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

В ході досудового розслідування слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_29 не проводився і на такі докази суд першої інстанції у вироку не посилався. Суд першої інстанції винуватість ОСОБА_10 у вчиненні розбійного нападу обґрунтовував протоколом впізнання ОСОБА_10 свідком ОСОБА_29 , що не є тотожним протоколу допиту даного свідка, а тому суд правильно послався у вироку на цей доказ.

Посилання адвоката ОСОБА_15 , що ОСОБА_10 винаймав у м. Нововолинськ квартиру для власного проживання не є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_10 для постійного проживання мав житло у м. Володимир-Волинському Волинської області, чого не заперечує і сам обвинувачений.

В суді першої інстанції ОСОБА_10 не заперечував, що він був ініціатором вчинення розбійних нападів. Матеріалами кримінального провадження стверджується, що саме ОСОБА_10 до вчинення злочинів залучив жителя Одеської області ОСОБА_11 та жителя м. Шірван, Республіки Азербайджан ОСОБА_12 . В свою чергу за вказівкою ОСОБА_10 ОСОБА_11 до вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_31 та ОСОБА_7 залучив ОСОБА_13 , який мав пристрій для відстрілу куль травматичної дії, який і був використаний в ході розбійного нападу на потерпілих. З метою забезпечення учасників організованої групи житлом ОСОБА_10 у м. Нововолинськ винайняв квартиру на якій тривалий час проживали учасники групи. Також за вказівкою ОСОБА_10 обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тривалий час вели візуальне спостереження за будинком потерпілих, що свідчить про ґрунтовне готування групою даного злочину на наявності плану на вчинення розбійного нападу. В ході нападу обвинувачені використовували спеціальні предмети маскування ( медичні маски та жіночі панчохи), а для застосування погроз, психічного насильства та нанесення потерпілим тілесних ушкоджень застосовувались спеціальні пристрої для відстрілу куль травматичної дії та предмети схожі на ножі, що також вказує на чітку підготовку та попередню розробку плану вчинення злочину, а усі зазначені дії у їх сукупності вказують на вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинів у складі організованої злочинної групи.

Тому підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 4 на ч. 3 ст. 187 КК України на що вказує у апеляції адвокат ОСОБА_15 немає. Також немає підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ст. 69 та 75 КК України та призначення йому покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції дослідив усі наявні у провадженні докази, розгляд справи провів відповідно до вимог кримінального-процесуального закону. Підстави для скасування вироку і призначення нового розгляду визначені у ст. 415 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_16 у апеляціях підстав для призначення нового розгляду не навели, таких підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду не знаходить і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності.

Учасники судового провадження не заперечували достовірності інформації матеріалів оперативно-технічних заходів, що міститься на оптичних дисках. За згодою усіх учасників судового провадження суд першої інстанції даної інформації не досліджував, а тому колегія суддів вважає, що посилання апелянтів, що не дослідження даної інформації вплинуло на повноту судового розгляду, є також необґрунтованими.

Вирішуючи питання про задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_31 та ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 діяли з єдиним наміром і їх дії по заподіянню потерпілим матеріальної та моральної шкоди були спільними і взаємопов`язаними, а тому з врахуванням вимог ст. 1190 ЦК України та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами прийшов до правильного висновку про солідарну відповідальність обвинувачених за спричинену шкоду.

Обговорюючи питання про розмір шкоди суд першої інстанції виходив з умисних дій обвинувачених та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, тривалості та обсягу моральних страждань та вимушених змін у житті кожного потерпілого, а також принципів розумності, виваженості та справедливості і визначив розмір моральної шкоди кожному з потерпілих у грошовому еквіваленті в сумі 50 000 гривень, який постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Тому посилання захисника ОСОБА_15 в апеляції на визначення судом невиправдано великого розміру моральної шкоди колегія суддів вважає необґрунтованим.

Призначаючи обвинуваченим покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, які є умисними і особливо тяжкими, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, а також дані, що характеризують осіб обвинувачених.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд відніс добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також відшкодування матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_36 та ОСОБА_7 та часткове визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд не знайшов.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд також не знайшов.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд відносить рецидив злочинів.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 суд не знайшов.

По відношенню до особи ОСОБА_10 врахував, що він є організатором злочинів, на утриманні має двох малолітніх дітей, по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_11 що він раніше вчиняв аналогічні злочини, по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_12 що він є інвалідом 2 групи, а також перебування на утриманні малолітньої дитини у обвинуваченого ОСОБА_13 .

З врахуванням зазначених вище обставин у їх сукупності суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише у місцях позбавлення волі і такі висновки суду з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень та тяжкості кримінальних правопорушень є правильними.

Призначене обвинуваченим покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, є необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції є умотивованим, а тому підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду, про що просить обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_16 , скасування вироку і закриття провадження за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, зміни вироку і перекваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187 на ч. 1 ст. 396 КК України, а також перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 4 ст. 187 на ч. 3 ст. 187 КК України та призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 та 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, при перегляді кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебувають під вартою з 09 лютого 2015 року, а обвинувачений ОСОБА_13 з 18 березня 2015 року.

26.11.2015 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» яким внесено зміни до ст. 72 КК України відповідно до якої строк попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тому апеляційний суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України приводить вирок суду першої інстанції у відповідність до вимог вказаного Закону і зараховує обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебувають під вартою з 09 лютого 2015 року у строк відбуття покарання строк їх попереднього ув`язнення з 09 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_13 з 18 березня 2015 року по 22 січня 2016 року з такого ж самого розрахунку.

Керуючись ст. 404,405,407 КПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_11 без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебувають під вартою з 09 лютого 2015 року у строк відбуття покарання строк їх попереднього ув`язнення з 09 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_13 з 18 березня 2015 року по 22 січня 2016 року з такого ж самого розрахунку.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той же строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4