В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2015 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 24.02.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка, Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Сержант військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 , призваний під час мобілізації на підставі нарядів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді кулеметника РПК.
В зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, сержант військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України, законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази начальника, стримувати інших й самому не допускати негідних вчинків та виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни.
Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, сержант ОСОБА_4 15 вересня 2014 року на виконання наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №122 від 14 вересня 2014 року «щодо вибуття у щорічну основну відпустку рядового сержанта ОСОБА_4 » вибув у щорічну основну відпустку терміном 10 діб з 15.09.2014 ро 24.09.2014 року. В подальшому, в період з 23.09.2014 по 09.10.2014 року ОСОБА_4 проходив лікування у ВМКЦЦР та повинен був 10 жовтня 2014 року з`явився до військової частини - польова пошта В НОМЕР_2 .
Разом з тим, 10 жовтня 2014 року сержант ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість прибути до місця дислокації військової частини, діючи умисно та не бажаючи проходити військову службу у військовій частині, з метою ухилитись від військової служби не з`явився з відпустки до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , а поїхав до місця свого проживання - АДРЕСА_2 де проводив час на власний розсуд, не маючи наміру повернутись у військову частину, з метою взагалі ухилитись від військової служби, протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який повинен виконувати кожний громадянин України на підставі ст. ст. 17, 65 Конституції України, намагаючись повністю виключити себе із сфери військово-службових правовідносин.
Таким чином, сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 та приймає участь в проведенні Антитерористичної операції, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10 жовтня 2014 року, діючи з умисно, з метою ухилитися від проходження військової служби взагалі, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України не з`явився з відпустки у розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , та в подальшому проводив час на власний розсуд, не маючи наміру взагалі повернутись у військову частину, не робив ніяких заходів для повернення на військову службу, проживаючи в АДРЕСА_1 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав повністю та суду повідомив, що 17.05.2014 року він був мобілізований та проходив службу у військовій частини польова пошта НОМЕР_1 . Перші три тижні він проходив навчання у м. Бердичів, а після навчання він був передислокований в зону АТО, неподалік АДРЕСА_2 . Під час перебування там він пошкодив ногу, в зв`язку з чим йому надали відпустку тривалістю 10 днів починаючи з 15.09.14 по 24.09.12 року. Після цього він з 23.09.2014 року до 09.10.2014 року лікувався в шпиталі в м. Вінниці та мав 10 жовтня 2014 року, після закінчення відпустки, повернутись до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Проте, він не повернувся, оскільки під час його відсутності захворів його батько, у якого стався інсульт, через що він залишився його доглядати. Письмово він командування військової частини не повідомляв про вказану обставину, відповідних рапортів щодо продовження терміну відпустки не писав. Спроби повернутись до військової частини не робив та на даний час військову службу не проходить, тому що обставини стосовно необхідності догляду за батьком не змінились. Також обвинувачений зазначив, що він не оформлений як особа, що здійснює догляд за хворим батьком, оскільки для цього він має бути безробітним, а його не звільняють з постійного місця роботи через те, що він є мобілізованим.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він проходив військову службу з травня 2014 року по травень 2015 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини, в зв`язку з чим знає військовослужбовця ОСОБА_4 , який приймав участь у проведенні АТО в Луганській та Донецькій областях. В середині вересня 2014 року ОСОБА_4 вибув у щорічну відпустку з якої до військової частини не повернувся, про причини неявки з відпустки до військової частини ОСОБА_4 йому нічого не повідомляв.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він проходив військову службу з травня 2014 року по червень 2015 року у дев`ятому батальйоні територіальної оборони військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді діловода штабу. У середині вересня 2014 року ОСОБА_4 було надано щорічну відпустку, з якої ОСОБА_4 не повернувся та жодних документів до військової частини не надав. З яких саме причин після закінчення відпустки ОСОБА_4 на службу не з`явився йому не відомо.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проходив військову службу з травня 2014 року по травень 2015 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді командира зводу. Згідно складеного графіку відпусток та рапорту ОСОБА_4 , останній у середині вересня 2014 року вибув з військової частини у відпустку. З відпустки ОСОБА_4 до військової частини не повернувся у зв`язку з проведенням лікування у госпіталі в м. Вінниці, про що йому під час зустрічі в м. Жмеринці особисто повідомив сам обвинувачений.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона проживає по сусідству з батьками обвинуваченого ОСОБА_4 та перебуває з ними в добрих відносинах.
ОСОБА_4 був мобілізований, перебував в зоні АТО. Всередині вересня 2014 року ОСОБА_4 повернувся додому з військової служби у відпустку. В період відпустки ОСОБА_4 перебував у лікарні, так як в нього була травма ноги. Крім того, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_4 кожного дня займається доглядом батька в якого стався інсульт, через що батько потребує сторонньої допомоги.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_4 та його родину вона знає досить давно. Їй відомо, що ОСОБА_4 був мобілізований, перебував в зоні АТО. На початку осені 2014 року ОСОБА_4 повернувся додому з військової служби у відпустку. В цей час у батька обвинуваченого стався інсульт, у зв`язку з чим щоденним доглядом батька займається ОСОБА_4 . Більше доглядати лежачого батька в родині нікому.
З досліджених доказів, що надані сторонами під час судового провадження, зокрема із витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №122 від 14.09.2014 року, вбачається, що сержант ОСОБА_4 вибув у основну щорічну відпустку терміном на 10 діб з 15.09.2014 року по 24.09.2014 року.
Вказане ж вбачається і з відпускного квитка № НОМЕР_3 від 14.09.2014 року, згідно якого сержант ОСОБА_4 вибув у основну щорічну відпустку за місцем проживання терміном на 10 діб з 15.09.2014 року по 24.09.2014 року та 25.09.2014 року, після закінчення відпустки зобов`язаний з`явитись до місця служби В 2248.
Згідно книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до військової частини особового складу НОМЕР_4 батальйону територіальної оборони, сержант ОСОБА_4 14.09.2014 року вибув у відпустку за місцем проживання та повинен був повернутись до військової частини 25.09.2014 року.
З консультативного висновку від 23.09.2014 року вбачається, що сержанту ОСОБА_4 встановлено діагноз: стан (24.08.2014) після закритого травматичного пошкодження капсульно-зв`язкового апарату правого гомілковостопного суглобу, з больовим синдромом та рекомендовано звільнення від виконання с/о на 6 діб.
В зв`язку з вказаним ОСОБА_4 видано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби, що вбачається з направлення № 118 від 30.09.2014 року.
Згідно довідки військово-лікарської комісії №1731 від 30.09.2014 року, сержант ОСОБА_4 на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує звільнення від виконання службових обов`язків на десять календарних днів.
Згідно витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №139 від 01.10.2014 року, сержант ОСОБА_4 вважався таким, що вибув у відпустку після лікування з 30.09.2014 року терміном 10 календарних днів.
Відповідно до довідки від 29.07.2014 року № 134 сержант ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , яка станом на 29.07.2014 року бере участь у антитерористичній операції.
Сукупність вказаних доказів переконує суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді кулеметника РПК та 15 вересня 2014 року на законних підставах вибув з військової частини у щорічну відпустку тривалістю 10 діб, а в подальшому, відповідно до довідки ВЛК та наказу командира, 30 вересня 2014 року, вибув у відпустку після лікування терміном 10 днів. Вказані докази свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 мав 10 жовтня 2014 року повернутись з відпустки у військову частину для продовження проходження служби.
Разом з тим, з показань свідків у справі, поданих документів (книги обліку), вбачається, що ОСОБА_4 починаючи з 10 жовтня 2014 року по теперішній час до військової частини з відпустки не повернувся, що також підтверджується показаннями самого обвинуваченого, який підтвердив зазначену обставину.
Диспозицією ч. 1 ст. 408 КК України визначено, що дезертирством, серед іншого, є нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з відпустки або з лікувального закладу.
Таким чином, дослідженими доказами в їх сукупності підтверджено наявність спеціального суб`єкту вказаного злочину - військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, яким є обвинувачений та вчинення ОСОБА_4 діяння у виді нез`явлення на службу з відпустки, що утворює об`єктивну сторону зазначеного складу злочину.
При оцінці наявності суб`єктивної сторони, яка характеризується не лише наявністю умислу, а й наявністю обов`язкової спеціальної мети злочину ухилення від військової служби, суд приймає до уваги показання самого обвинуваченого, який зазначив, що не повернувся на службу свідомо, оскільки не бажав її проходити, як тоді, так і на даний час, знав, що він повинен повернутись з відпустки проте зазначеного не зробив. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє, що ухиляється від військової служби та свідомо надає перевагу догляду за батьком за батьком.
Такі показання обвинуваченого суд оцінює як такі, що підтверджую умисність дій ОСОБА_4 , оскільки він з власної волі, достовірно знаючи порядок проходження служби та його обв`язок повернутись до військової частини після закінчення відпустки, замість зазначеного поїхав до дому в м. Жмеринку.
Докази у справі та сукупність вчинених ОСОБА_4 об`єктивних дій, його розуміння необхідності повернення до військової частини та обов`язку вчинити зазначене, переконують суд у доведеності обвинувачення.
Вислухавши показання обвинуваченого та свідків дослідивши матеріали кримінального провадження та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з відпустки.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, з сусідами підтримує дружні стосунки, в сім`ї поводиться добре, що підтверджується довідкою характеристикою від 25.02.2015 року. Згідно характеристики за місцем роботи ОСОБА_4 від 05.03.2015 року, обвинувачений зарекомендував себе порядним, скромним, врівноваженим, вимогливим, чуйним працівником, користується повагою серед товаришів. З службової характеристики від 30.09.2014 року на сержанта ОСОБА_4 вбачається, що за час проходження служби обвинувачений зарекомендував себе з позитивного боку.
З поданих стороною захисту документів вбачається, що обвинувачений одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Згідно довідки МСЕК № 037977 від 04.03.2015 року батько обвинуваченого є інвалідом першої Б групи, потребує сторонньої допомоги. Мати обвинуваченого пенсіонерка, хворіє, що підтверджується випискою з медичної карти хворого від 02.03.2015 року. Обвинувачений має сестру, чоловік якої призваний на військову службу, що підтверджується наданими стороною захисту документами.
ОСОБА_4 на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, що вбачається з довідок лікувальних закладів та вимоги про судимість.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнав, характеризується позитивно, одружений, має неповнолітніх дітей та хворих батьків.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, наявність в обвинуваченого батька інваліда 1 групи та наявність на утриманні в обвинуваченого двох неповнолітніх дітей.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Разом з тим, наявність вищезазначених пом`якшуючих покарання обставини, позитивні характеристики обвинуваченого та те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, є підставою для прийняття судом рішення про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з застосуванням положень ст. 76 КК України.
Керуючись ст.65-67, 408 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 408 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки.
На підставі п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: