Єдиний унікальний номер №445/1929/15-к
Провадження №1-кп/440/8/2016
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року

Буський районний суд Львівської області

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Буську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000642 від 13 серпня 2015 року в підозрі у вчиненні кримінального правопорушення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцем, гр. України, б/п, уродженець с. Чемеринці Перемишлянського району Львівської області, житель АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, одружений, працює водієм Золочівського райавтодору раніше не судимого,

передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в :

13 серпня 2015 року, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на околиці с. Червоне Золочівського району Львівської області, керуючи вантажним автомобілем марки «МАЗ-5546», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить філії «Золочівський райавтодор», порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, а саме: п.п. 2.3. а), 2.9. а), 10.1., 21.1, 28.2. б), 31.4.1. д,е) чинних Правил дорожнього руху України, яке виразилось у тому, що на крутих спусках ОСОБА_4 - водій вантажного автомобіля, дозволена максимальна маса якого перевищує 3,5 т, під час стоянки на підйомах і спусках не користувався противідкотними упорами; всупереч забороні ПДР України, експлуатував транспортний засіб у якому стоянкова гальмова система при підключеному від трансмісії двигуні не забезпечувала нерухомий стан вантажного автомобіля на уклоні не менше ніж 31%; перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху; перевозив пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в більшій кількості, що передбачена технічною характеристикою даного транспортного засобу; не перевірив та не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, не закачав повітря у компресор гальм, як це передбачено конструкцією автомобіля, почав здійснювати рух, внаслідок чого у автомобілі не спрацьовували гальма, що призвело до виїзду вантажного автомобіля на автодорогу Львів-Тернопіль, поза межами перехрестя, та в подальшому з`їзд у правий кювет, де автомобіль зіткнувся із берегом кювету, внаслідок чого пасажири автомобіля «МАЗ-5549» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, давши аналогічні покази, згідно повідомлення про підозру і не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів по даному епізоду, що приймається судом, оскільки обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди не оспорюються учасниками процесу і суд немає сумніву у добровільності та істинності їх позицій.

Оцінюючи перевірені докази по справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, доведена, кваліфікація його злочинних дій за ст. 286 ч.1 КК України, вірна.

24 вересня 2015 року у м. Золочеві Львівської області між потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , на підставі ст. ст. 468,469,471 КПК України укладено угоду про примирення.

Відповідно до даної угоди потерпілі та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному та потерпілим.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали, що їм зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просять затвердити зазначену угоду.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши пояснення підозрюваного, потерпілих, думку прокурора, дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. Підозрюваний вину у скоєнні кримінального правопорушення, визнав. Встановлено, що укладення угоди між потерпілим та підозрюваним про примирення є добровільним. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Умови угоди про примирення не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди підозрюваний та потерпілі, визначена в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб не встановлено.

Крім того, шкода, охоронюваних законом інтересів потерпілих відсутня.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення.

Керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд -

з а с у д и в:

Затвердити угоду про примирення, укладену 24 вересня 2015 року між потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3 400,00 (три тисяч чотириста) гривень, що становить 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 1 595,88 гривень за проведення авто технічної, інженерно-транспортних експертиз .

Роз`яснити сторонам угоди, що у разі невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України прокурор та потерпілі мають право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотання про скасування вироку та призначення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди про примирення між потерпілими та підозрюваним може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.1 ст. 473 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1