Справа № 405/6179/13-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2013 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Мартинова Є.О.,

при секретарі Возлюбленій А.В.,

з участю прокурорів Бардиш О.В., Березолової І.М.,

потерпілого ОСОБА_1,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1,

захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, законних представників

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представників служби у

справах дітей КМР ОСОБА_8, ОСОБА_9,

представників ВКМСН

Кіровоградського МВ УМВС

України в Кіровоградській

області ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, освіти базової загальної середньої, неодруженого, не працюючого, учня ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України; ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, освіти середньої спеціальної, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України; ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, українця, громадянина України, освіти повної середньої, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

3 вересня 2012 року, близько 22 години 40 хвилин, неповнолітні ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, перебували поблизу будинку № 51 по вулиці Енгельса у місті Кіровограді, де побачили раніше незнайомого їм неповнолітнього ОСОБА_1, який крокував, розмовляючи по мобільному телефону.

В цей час в перебігу розмови, у неповнолітніх ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які вступили між собою в попередню злочинну змову, виник протиправний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, діючи узгоджено між собою, з корисливих мотивів, неповнолітні ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 наздогнали неповнолітнього ОСОБА_1 та ОСОБА_13 наніс останньому потужний удар в область спини та смикнув на себе, застосовуючи насильство яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, від чого останній впав на асфальтове покриття. У подальшому неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_15, діючи узгоджено, долаючи опір ОСОБА_1, утримували останнього в положенні сидячі, обличчям до низу, в перебігу чого протиправно та відкрито заволоділи його особистим майном, а саме мобільним телефоном «NOKIA 5230» ІМЕІ:353791/04/613599/9, вартістю 530 гривень 63 копійки, в якому знаходилася sim-картка оператора мобільного звязку МТС, вартістю 10 гривень; USB накопичувачем «Transcend» 8Gb, вартістю 100 гривень; модемом Djuice ZTE із сім-картою Djuice, вартістю 100 гривень та грошима в сумі 10 гривень.

Заволодівши чужим майном, що належить на праві власності потерпілому ОСОБА_1, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишили місце вчинення злочину та змогли розпорядитися викраденим на свій розсуд, спричинивши таким чином потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 750 гривень 63 копійки.

Такі дії неповнолітніх ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України спочатку фактично не визнав та показав, що на початку вересня 2012 року близько 21 год. 00 хв. він разом із ОСОБА_14 поїхали до своїх знайомих ОСОБА_16, ОСОБА_15 та ОСОБА_17, з якими домовилися зустрітися на вул. Полтавський в місті Кіровограді та пішли прогулюватися в бік медичного училища. Після чого він разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_14 пішли до магазину «Візит», щоб придбати цигарки. По дорозі до магазину, вони зустріли незнайомого їм хлопця та попросили його закурити, на що останній повідомив, що не палить. Вони пішли до магазину, в якому придбали цигарки та, коли поверталися назад, знову зустріли цього ж самого хлопця. Хтось із них наказав хлопцеві зупинитися, на що той не звернув увагу та йшов далі. В цей час ОСОБА_13 підбіг до незнайомого йому хлопця смикнув його за рюкзак, в результаті чого той впав на землю. ОСОБА_15 нагнувся над хлопцем, але останній попросив його не бити. Вони залишили хлопця та пішли далі прогулюватися по вул. Полтавській в м. Кіровограді. Згодом ОСОБА_15 показав їм мобільний телефон марки «Нокіа 5230» та повідомив, що телефон він підібрав біля хлопця. Також ОСОБА_15 повідомив, що забрав і флешку, але її не показав. Прогулюючись, вони зустріли ще знайомих хлопців, з якими пішли до спортмайданчику поблизу школи, ще деякий час посиділи, покурили, а потім друзі його та ОСОБА_14 провели до зупинки маршрутного таксі по вулиці Полтавській в місті Кіровограді, де вони сіли на маршрутку і поїхали додому. В судових дебатах ОСОБА_13 уточнив свої показання, повідомивши, що він дійсно вважає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, вказаних у обвинувальному акті. Просив суд не позбавляти його свободи та дати можливість виправитися.

Першочергові показання обвинуваченого ОСОБА_13, щодо відсутності у його діях складу інкримінованого йому діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України суд вважає неправдивими, не спроможними та такими, що суперечать іншим зібраним у справі доказам. Даючи спочатку показання про відсутність наміру та факту вчинення ним відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_14 та ОСОБА_15, обвинувачений ОСОБА_13 таким чином здійснював свій захист та намагався уникнути відповідальності та покарання за вчинене ним тяжке кримінальне правопорушення. Однак, по закінченню судового слідства ОСОБА_13 усвідомив, що його вина повністю та беззаперечно доведена комплексом отриманих судовим слідством доказів, що наведені далі у цьому вироку та підтвердив обставини, наведені в обвинувальному акті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 спочатку свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України фактично не визнав та показав, що на початку вересня 2012 року він домовився зустрітися зі своїм знайомим ОСОБА_15 та близько 20 год. 00 хв. поїхав на вул. Полтавську в м. Кіровоград, де зустрівся з ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_13 та ОСОБА_17 Вони всі разом пішли гуляти до ЗОШ № 26 в м. Кіровограді. Згодом вони вирішили піти до магазину «Візит» придбати цигарок, по дорозі зустріли невідомого хлопця, у якого ОСОБА_13 попросив закурити, але останній відповів, що не палить. ОСОБА_16 запитав у хлопця чи він не спортсмен, та чи швидко бігає, останній нічого не відповів. Придбавши в магазині цигарки, повернулися назад до ЗОШ № 26 в м. Кіровограді. Згодом вирішили знову піти до магазину за цигарками, але вже в трьох: він, ОСОБА_15 та ОСОБА_13, по дорозі зустріли того ж самого хлопця. В цей час нього зателефонувала дівчина, з якою він розмовляв по телефону, біля нього стояв ОСОБА_15, а ОСОБА_13 пішов далі за хлопцем. Згодом за ОСОБА_13 пішов і ОСОБА_15 Коли він закінчив розмовляти по телефону, то побачив, що ОСОБА_13 тримає рюкзак невідомого хлопця, а ОСОБА_15 сидить на хлопцеві зверху та тримає йому руки. ОСОБА_15 поросив у нього потримати хлопця, і він поклав йому між лопаток ногу, притиснувши до землі. ОСОБА_13 роздивлявся речі, які знаходилася у рюкзаку хлопця. ОСОБА_15 нагнувся над хлопцем на декілька секунд, після чого ОСОБА_13 кинув на землю рюкзак та втік разом із ОСОБА_15 Хлопець, якого він тримав, почав плакати та просити, щоб йому повернули телефон. На його запитання, який телефон, останній повідомив, що хлопці забрали у нього телефон. Він поросив у хлопця назвати свій номер телефону та зателефонував. Телефон підняв ОСОБА_15 і він запитав, де вони. ОСОБА_15 повідомив про їх місцезнаходження, він сказав їм, щоб вони повернули телефон, але ОСОБА_15 перервав звязок. Після чого ОСОБА_14 сказав хлопцеві, щоб той йшов з ним забрати телефон. Коли вони підійшли до ОСОБА_13 та ОСОБА_15, на його прохання повернути хлопцеві телефон, ОСОБА_13 сказав хлопцеві, щоб той йшов, а то отримає ще більше. Хлопець пішов, а вони пішли в трьох далі. Пізніше вони всі разом пішли на зупинку громадського транспорту по вул. Полтавській в м. Кіровограді та він поїхав додому. По закінченню судового слідства та в судових дебатах ОСОБА_14 уточнив свої показання, повідомивши, що він дійсно вважає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, вказаних у обвинувальному акті. Просив суд не позбавляти його свободи та дати можливість виправитися.

Першочергові показання обвинуваченого ОСОБА_14, щодо відсутності у його діях складу інкримінованого йому діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд вважає неправдивими, не спроможними та такими, що суперечать іншим зібраним у справі доказам. Даючи спочатку показання про відсутність наміру та факту вчинення ним відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 та намагаючись створити уяву у суду про те, що він приймав участь лише в бійці з потерпілим, обвинувачений ОСОБА_14 таким чином здійснював свій захист та намагався уникнути відповідальності та покарання за вчинене ним тяжке кримінальне правопорушення. Однак, по закінченню судового слідства ОСОБА_14 усвідомив, що його вина повністю та беззаперечно доведена комплексом отриманих судовим слідством доказів, що наведені далі у цьому вироку та підтвердив обставини, наведені в обвинувальному акті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що на початку вересня 2012 року він домовився зустрітися зі своїм знайомим ОСОБА_14 та близько 20 год. 00 хв. Вони зустрілися по вул. Полтавській в м. Кіровограді, де також зустрілися з ОСОБА_16, ОСОБА_13 та ОСОБА_17 Вони всі разом пішли гуляти до ЗОШ № 26 в м. Кіровограді. Перебуваючи у вказаному районі вони вирішили піти до магазину, щоб придбати цигарки, де по дорозі до магазину зустріли раніше невідомого їм хлопця, у якого ОСОБА_13 попросив закурити, на що останній повідомив, що не палить. ОСОБА_16 запитав у хлопця чи він не спортсмен, та чи швидко бігає, останній нічого не відповів. Придбавши в магазині цигарки, вони повернулися до ЗОШ № 26. Через деякий час знову вирішили піти в магазин за цигарками, проте пішли вже в трьох: він, ОСОБА_14 та ОСОБА_13, де знову побачили того ж самого хлопця. До ОСОБА_14 в цей час зателефонувала дівчина і він з нею розмовляв. Він стояв біля нього, а ОСОБА_13 пішов за хлопцем. Він також пішов за ОСОБА_13, а ОСОБА_14 він сказав, щоб той їх наздоганяв. ОСОБА_13 запропонував йому нанести хлопцеві тілесні ушкодження та відібрати у нього телефон. На що він нічого не відповів. ОСОБА_13 наздогнав хлопця та наніс йому удар ногою в спину, на якій був рюкзак. Хлопець від удару упав на землю, ОСОБА_13 взяв його під руку та потягнув до дерева, де зняв із хлопця рюкзак та почав роздивлятися речі, які знаходилися у рюкзаку. Він присів на хлопця, в цей момент до нього підійшов ОСОБА_14, в якого він попросив потримати хлопця, та який поклавши хлопцеві між лопаток ногу, притиснув до землі. ОСОБА_13, роздивляючись речі хлопця, дістав з рюкзака студентський квиток та передав його йому. Йому стало відомо, що хлопець навчається в технікумі імені Винниченка. Після чого він поклав студентський квиток біля хлопця на землю і в цей момент побачив мобільний телефон, який взяв в руки. ОСОБА_13 сказав йому: «Побігли!», і вони втекли. ОСОБА_14 залишився біля хлопця. Потім ОСОБА_14 зателефонував на мобільний телефон хлопця і запитав де вони. ОСОБА_15 відповів, що на вулицю вище. ОСОБА_14 сказав, щоб вони віддали хлопцеві телефон, ОСОБА_13 сказав, що телефон хлопцеві не поверне та щоб той йшов, а то отримає більше. Хлопець пішов, а вони пішли в трьох далі. Пізніше вони всі разом пішли на зупинку громадського транспорту по вул. Полтавській в м. Кіровограді. ОСОБА_15 повідомив суду, що розкаюється у вчинені злочину.

Аналізуючи вказані показання всіх трьох обвинувачених, отримані під час судового слідства з дотриманням вимог КПК України, суд вважає їх частково правдивими та такими, що в певній мірі відповідають дійсним обставинам скоєного щодо потерпілого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, у звязку з тим, що вони частково збігаються як між собою так і з показаннями даними потерпілим ОСОБА_1 під час судового слідства, показаннями свідків та іншими зібраними у справі доказами. Та за таких обставин, в комплексі з іншими, отриманими судом доказами, ці показання на думку суду підтверджують провину кожного з трьох обвинувачених.

Вина підсудних ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення повністю підтверджується наступними, отриманими та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Чіткими та послідовними показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1, який, будучи допитаний у судовому засіданні, пояснив, що приблизно о 22 годині 00 хвилин він вийшов від своєї дівчини ОСОБА_18, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11 та попрямував до своєї бабусі ОСОБА_19, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12 «а», де повинен був залишитися на ніч. Коли він звернув на вул. Карабінерну в м. Кіровограді, до нього підійшов невідомий хлопець, та попросив у нього закурити. Він відповів, що у нього немає цигарок і пішов далі. Проходячи повз дитячий майданчик, на якому в цей час знаходився гурт хлопців, до нього зателефонувала мати, з якою він розмовляв протягом 1-2 хв. В цей час його обігнали двоє хлопців, один з них розмовляв по телефону та які зупинилися від нього на відстані 2 м. Він, розмовляючи по телефону, обійшов їх та після закінчення розмови, поклав мобільний телефон до лівої кишені штанів, в які був одягнений. Потім він відчув удар в спину, на якій ззаду був рюкзак, в результаті удару впав на землю. Один із хлопців тримав його руки, а інший двічі вдарив його в обличчя та присів біля нього. До них підійшов третій хлопець, який перед цим просив у нього закурити на вул. Єгорова, та зупинився біля них. Хлопець, який присів біля нього, витяг з кишені його телефон та відчепив від светра навушники. Хлопець, який забрав у нього телефон, запитав, що він може дати взамін, за телефон. На що він відповів, що у нього є лише 10 грн. Хлопці його підняли з землі та відвели на відстань приблизно 3-4 метри від дороги та наказали відкрити рюкзак, з якого він дістав барсетку. Хтось із хлопців вихопив барсетку та витяг з неї всі речі. Після чого йому повернули ключі, студентський квиток, а забрали модем, флешку та 2 квитки до м. Одеси, 10 грн. купюрами 5 грн. та дві по 2 грн. ОСОБА_20 хлопців разом з його речами побігли в напрямку вул. Єгорова, а хлопець, який просив у нього закурити, наказав йому повернутися та присісти. Після чого запитав у нього номер телефону та став комусь телефонувати зі свого телефону. Двоє хлопців повернулися та віддали йому телефон, з якого наказали витягти флешку. Коли він виймав з телефону флешку, один із хлопців вихопив з його рук телефон та почав тікати. Інший побіг слідом за ним, а третій хлопець наказав йому йти вверх по вул. Енгельса, що він і зробив, та пішов за ним. Наступного дня ОСОБА_1 розповів батькам про те, що трапилося та повідомив до міліції. Крім того потерпілий повідомив, що дії обвинувачених під час скоєння щодо нього злочинних дій були узгодженими, чіткими та послідовними. Обвинувачені на його думку чітко розуміли яку роль виконує кожен з них. ОСОБА_1 також повідомив, що на даний час заподіяний збиток йому відшкодовано у повному обсязі, будь-яких претензій матеріального та морального характеру він до обвинувачених не має та просить суд не позбавляти їх свободи та надати можливість виправитися.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_1, суд вважає їх правдивими та обєктивними, оскільки потерпілий, дає свідчення детальні та послідовні, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні. Ці показання у повній мірі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, вони також підтверджуються іншими доказами у кримінальній справі наведеними у вироку нижче, показаннями свідків тощо. Саме тому суд, з урахуванням усіх зазначених обставин вважає правдивими показання потерпілого і в частині майна, відкрито викраденого у ОСОБА_1, а саме мобільного телефону «NOKIA 5230», вартістю 530 гривень 63 копійки, в якому знаходилася sim-картка оператора мобільного звязку МТС, вартістю 10 гривень; USB накопичувача «Transcend» 8Gb, вартістю 100 гривень; модема Djuice ZTE із сім-картою Djuice, вартістю 100 гривень та грошима в сумі 10 гривень, і не ставить їх під сумнів, а покладає в основу даного вироку та бере до уваги при вирішенні справи по суті.

Показаннями свідка ОСОБА_16, який в судовому засіданні пояснив, що 4 вересня 2012 року він разом із своїми товаришами: ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_17 та ОСОБА_21 гуляли в районі Дитячої обласної лікарні. Повз них пройшов невідомий їм хлопець, у якого ОСОБА_14 запитав, чи не має у нього цигарок, на що останній відповів, що не палить. Хтось із хлопців запитав, чи він випадково не спортсмен, після чого невідомий хлопець, не відповівши на запитання, прискорився. Через деякий час ОСОБА_14 запропонував побити хлопця, оскільки той відмовився пригостити їх цигарками та пішов в напрямку за хлопцем, за ним також пішли Ростик та ОСОБА_15. Що відбувалася потім йому невідомо. Приблизно через 20 хв. Ростік, Дмитро та Віталій повернулися та повідомили, що вони щось забрали у хлопця. Згодом він взяв покористуватися телефон марки «Нокіа» серебристого кольору. Даний телефон був у нього у користуванні приблизно два тижні. 12 травня 2013 року він зустрівся з ОСОБА_22, який попросив у нього в користування цей же телефон, він погодився і віддав його. Через деякий час йому стало відомо, що цей телефон забрали ОСОБА_13, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 у невідомого хлопця, під час їхньої прогулянки біля Дитячої обласної лікарні.

Показаннями свідка ОСОБА_17, який в судовому засіданні пояснив, що на початку вересня 2012 року він зустрів свого знайомого ОСОБА_16 та ОСОБА_20, з якими пішли до ЗОШ № 26, де до них приєдналися хлопці на імя ОСОБА_14 та Ростик, їх прізвища йому невідомі. Потім вони всі разом пішли на майданчик, який знаходиться по вул. Єгорова в м. Кіровограді, повз них проходив невідомий хлопець віком 18 років. Віталій запитав у хлопця, чи немає у нього цигарок, хлопець відповів, що не має та пішов далі в напрямку поліклініки. Віталій запропонував нанести хлопцеві тілесні ушкодження, оскільки той відмовився пригостити їх цигарками, та пішов за ним, слідом пішли ОСОБА_20 та ОСОБА_13, а він разом із ОСОБА_16 пішли до магазину, щоб придбати цигарки. Приблизно через 20 хвилин вони повернулися на майданчик, до них прийшли ОСОБА_14, ОСОБА_20 та ОСОБА_13, які їм повідомили, що вони наздогнали хлопця та побили його. Після чого вони провели ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на маршрутне таксі, а самі пішли додому. По дорозі до зупинки ОСОБА_20 дістав з кармана мобільний телефон марки «Нокіа» та попросив, щоб телефон деякий час побув у нього вдома. На його запитання звідки телефон, ОСОБА_20 повідомив, що вони побили та забрали телефон у невідомого хлопця, який проходив повз них, коли вони були на майданчику, але ОСОБА_20 сказав ОСОБА_14 та ОСОБА_13, що телефон він загубив, коли біг. Він забрав собі телефон та користувався ним до березня 2013 року, а потім віддав його ОСОБА_16.

Витягом з ЄРДР від 21 червня 2013 року, з якого вбачається, що 3 вересня 2012 року близько 22 год. 40 хв., невідомі особи, знаходячись, біля будинку № 51 по вул. Енгельса в м. Кіровограді, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя, відкрито викрали належний ОСОБА_1 мобільний телефон «Нокіа 5230», вартістю 1591 грн., флешку «Transend 8Gb», вартістю 100 грн., модем, вартістю 100 грн., з місця скоєння злочину зникли, спричинивши потерпілому шкоду на вказану суму (т. 1, а.с.1);

Заявою потерпілого неповнолітнього ОСОБА_1 від 4 вересня 2012 року про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які 03.09.12 близько 22 год. 40 хв., знаходячись біля будинку № 51 по вулиці Енгельса в м. Кіровограді, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя, відкрито викрали належний ОСОБА_1 мобільний телефон «Нокіа 5230», вартістю 1591 грн., флешку «Transend 8Gb», вартістю 100 грн., модем, вартістю 100 грн. (т. 1, а.с. 19);

Протоколом огляду місця події від 4 вересня 2012 року, в ході якого було оглянуто територію біля будинку № 51 по вул. Енгельса в м. Кіровограді (т. 1, а.с.19-22);

Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 6 вересня 2012 року, в ході якого потерпілим неповнолітнім ОСОБА_1 відтворено обстановку та обставини події, яка сталася 03.09.12 (т. 1, а.с. 29-30);

Висновком експерта №1772 від 30 жовтня 2012 року, згідно якого ринкова вартість з урахуванням зносу не наданого на дослідження мобільного телефону «Нокіа 5230» , придбаного новим 14.10.10 (телефон класичний без аксесуарів, панель чорного кольору, знаходиться у відмінному робочому стані, використовувався за призначенням), станом цін на 03.09.12, може складати 530 грн. 60 коп. (т. 1, а.с. 39-40);

Протоколом огляду місця події від 21.05.13, в ході якого оглянуто мобільний телефон марки «Нокіа 5230» IMEI 35999, сенсорний, блакитна задня панель, без механічних пошкоджень, який в добровільному порядку виданий громадянином ОСОБА_23 та оглянутий в каб. №400 Кіровоградського МВ (т. 1, а.с.44-45);

Протоколом огляду від 22 травня 2013 року, в ході якого оглянуто мобільний телефон «Нокіа 5230» IMEI 35999, який виготовлений з полімерного матеріалу білого та синього кольору (т. 1, а.с.46);

Постановою від 22.05.13 про визнання речовим доказом мобільного телефону «Нокіа 5230» та передачу його на зберігання потерпілому (т. 1, а.с. 47);

Висновком експерта № 582 від 23.05.13, згідно якого ринкова вартість, станом цін на 03.09.13, представленого на експертне дослідження мобільного телефону «Нокіа 5230» може складати 530 грн. 60 коп. (т. 1, а.с.53-56).

У звязку з дотриманням положень ст. 62 Конституції України, а саме тієї її частини, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд виключає з числа доказів у даній кримінальній справі усі інші дані, які на думку органу досудового слідства доводять винуватість обвинувачених у вчиненні злочину, зазначені в обвинувальному акті, та не покладає їх в основу даного вироку.

Викладені обставини у даному вироку, спільний та узгоджений характер дій обвинувачених в конкретній ситуації, спосіб вчинення злочину, вказує на прямий умисел ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 саме на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином суд дослідив, оцінив та проаналізував зібрані по справі докази у їх сукупності та прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_13 є повністю доведеним.

Дії ОСОБА_13 органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого.

Крім того, суд дослідивши, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_14 є повністю доведеним.

Дії ОСОБА_14 органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого.

Крім того, суд дослідивши, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_15 є повністю доведеним.

Дії ОСОБА_15 органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоровя, обставини, що помякшують та обтяжують його покарання, думку потерпілого, який просив не позбавляти його свободи та дати можливість виправитися.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_13 є раніше не судимим (т. 1, а.с. 159), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1, а.с. 161, 163), позитивно характеризується за місцем проживання та навчання (т. 1, а.с. 166, 167).

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом'якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого потерпілому ОСОБА_1 заподіяного збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_13 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом'якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання у виді позбавлення волі, але оскільки його перевиховання і виправлення можливе без ізоляції від суспільства, то його допустимо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши випробувальний строк та зобовязавши щомісячно зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Таке покарання та застосування стосовно ОСОБА_13 ст.ст. 75, 76, 104 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_14 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоровя, обставини, що помякшують та обтяжують його покарання, думку потерпілого, який просив не позбавляти його свободи та дати можливість виправитися.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_14 є раніше не судимим (т. 1, а.с. 169), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1, а.с. 171, 173), позитивно характеризується за місцем проживання та навчання (т. 1, а.с. 174-175).

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом'якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого потерпілому ОСОБА_1 заподіяного збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_14 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом'якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання у виді позбавлення волі, але оскільки його перевиховання і виправлення можливе без ізоляції від суспільства, то його допустимо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши випробувальний строк та зобовязавши щомісячно зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Таке покарання та застосування стосовно ОСОБА_14 ст.ст. 75, 76, 104 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_15 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоровя, обставини, що помякшують та обтяжують його покарання, думку потерпілого, який просив не позбавляти його свободи та дати можливість виправитися.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_15 є раніше не судимим (т. 1, а.с. 177), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1, а.с. 179, 181), позитивно характеризується за місцем проживання та навчання (т. 1, а.с. 182-183).

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом'якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_15, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого потерпілому ОСОБА_1 заподіяного збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_15, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_15 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом'якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання у виді позбавлення волі, але оскільки його перевиховання і виправлення можливе без ізоляції від суспільства, то його допустимо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши випробувальний строк та зобовязавши щомісячно зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Таке покарання та застосування стосовно ОСОБА_15 ст.ст. 75, 76, 104 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

У кримінальному провадженні було проведено дві судові товарознавчі експертизи, загальна вартість яких становить 430 гривень 80 копійок (т. 1, а.с. 37, 51), що суд визнає процесуальними витратами по справі, а тому зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з обвинувачених ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави в рівних частинах, тобто по 143 гривні 60 копійок з кожного.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон «NOKIA 5230» ІМЕІ:353791/04/613599/9 (переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_1М.) підлягає залишенню у власності потерпілого ОСОБА_1

Арешт на майно обвинувачених не накладено. Цивільний позов заявлено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, главою 38 КПК України, з урахуванням вимог розділів ХІ-ХІІ, ХV КК України, положень Конвенції про права дитини 1989 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються правосуддя відносно неповнолітніх («Пекінські правила»), суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України від призначеного покарання ОСОБА_13 звільнити з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та зобовязавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця свого проживання, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_13 покласти на органи виконання покарань за місцем його проживання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_13 залишити попередній особисте зобовязання.

Стягнути з ОСОБА_13 в дохід держави - 143 гривні 60 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи.

ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України від призначеного покарання ОСОБА_14 звільнити з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та зобовязавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця свого проживання, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_14 покласти на органи виконання покарань за місцем його проживання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_14 залишити попередній особисте зобовязання.

Стягнути з ОСОБА_14 в дохід держави - 143 гривні 60 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи.

ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України від призначеного покарання ОСОБА_15 звільнити з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та зобовязавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця свого проживання, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_15 покласти на органи виконання покарань за місцем його проживання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_15 залишити попередній особисте зобовязання.

Стягнути з ОСОБА_15 в дохід держави - 143 гривні 60 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон «NOKIA 5230» ІМЕІ:353791/04/613599/9 (переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_1М.) залишити у власності потерпілого ОСОБА_1

Вирок суду на протязі тридцяти днів може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області, шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Є. О. ОСОБА_1