АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2182/15 Справа № 205/7454/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, раніше зареєстрованого та який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

в останнє: 18.04.2013 року Кіровським районним судом м. Кіровоград, за ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України на строк 7 років позбавлення волі, згідно постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.07.2014 року, невідбутий строк покарання скорочено на половину на підставі ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році»

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора : ОСОБА_7 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року, ОСОБА_6 , було відмовлено в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення. Мотивоване судове рішення тим, що в поведінці засудженого не відбулося позитивних змін, а метою призначеного покарання за скоєне правопорушення є не тільки кара, ай саме виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів. В ухвалі зазначено, що до ОСОБА_6 раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення, після чого засуджений знову скоїв умисний злочин. Станом на час розгляду справи, невідбута частина покарання складає 1 рік 2 місяці та 28 днів, яка з огляду на скоєне правопорушення, є значною та на думку суду першої інстанції сприятиме вихованню в засудженого право слухняної поведінки, адже засуджений можливо і став на шлях виправлення, проте не довів цього.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти законне і вмотивоване рішення. В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив рішення про відмову в задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що засуджений раніше вже звільнявся у 2004 році, але суд не мав права виходити за рамки його особової справи. Вказує на те, що на даний час він повністю виправився, змінив погляди на життя, посилаючись на наявну позитиву характеристику та заохочення. Також зазначає, що має матір похилого віку 1954 року народження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відповідно до ч.3 цієї статті, може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим у даному випадку не менше двох третин строку покарання до позбавлення воли.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 був раніше неодноразово судимий, останній раз згідно вироку Кіровського районного суду м.Кіровограда від 18.04.2013 року, за ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України на строк 7 років позбавлення волі. Згідно постанови Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14.07.2014 року, невідбутий строк покарання скорочено на половину на підставі ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році»

За даним вироком засуджений ОСОБА_6 ( початок строку з 18.11.2012 року, кінець строку 03.02.2017 року) знаходився в місцях позбавлення волі з 19.11.2012 року. Під час утримання у Кіровоградському слідчому ізоляторі режим утримання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, заохочення не застосовувались. З 31.07.2013 року відбував покарання у Кіровоградській виправній колонії №6, в якій характеризувався посередньо, мав одне дисциплінарне стягнення, та одне заохочення.

З 15.12.2014 року ОСОБА_6 відбуває покарання в Дніпропетровській виправній колонії № 89. Не працевлаштований, відбуває покарання у туберкульозному відділені стаціонарної туберкульозної лікарні при установі. За час знаходження в колонії характеризується добре, має одне дисциплінарне стягнення, яке погашено за спливом часу та одне заохочення.

Згідно довідки по особовій справі ОСОБА_6 адміністративною комісією установи 08.04.2015 року було відмовлено в поданні матеріалів на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та 23.09.2015 року було відмовлено в поданні матеріалів на умовно-дострокове звільнення.

При цьому, доводи засудженого про те, що він виправився, поміняв погляди на життя, добре характеризується та має заохочення і просить врахувати, що у нього залишилася мати 1954 року народження, яка потребує його допомоги не є достатнім для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Матеріалами справи повністю підтверджується висновки суду першої інстанції про те, що в поведінці засудженого ОСОБА_6 не відбулося позитивних змін. Наявність одного заохочення 17.10.2014 року у вигляді подяки та останьої позитивної характеристики не свідчить, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як встановлено, відмова судом першої інстанції ґрунтується на даних про особу засудженого не тільки за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 відбуває покарання, за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими.

Беручи до уваги ступінь тяжкість вчинених засудженим кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що наявність одного заохочення за тривалий період часу та останньої позитивної характеристики і наявність думки засудженого про його виправлення і зміну поглядів його на життя не може свідчити про виправлення останнього, що є обов`язковим елементом підстави для умовно-дострокового звільнення від покарання згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про те, що в поведінці засудженого ОСОБА_6 не відбулося позитивних змін, а саме виправлення під час відбування ним покарання та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його зміни або скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді апеляційного суду:
_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4