АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/802/15 Справа № 695/1730/15-к Категорія: ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Морозень Оргіївського району Республіки Молдова, молдаванина, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено процесуальні обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держаного бюджету України процесуальні витрати в сумі 9770 грн. 68 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті (вбивство) двох або більше осіб, вчинений способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5,7,12 ч. 2 ст. 115 КК України і в незаконному придбанні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 засуджений за те, що він 27.12.2014 року близько 03 години в АДРЕСА_1 , у власному домоволодінні, реалізуючі спільний злочинний умисел, незаконно, умисно, без передбаченого законом дозволу придбав шляхом отримання однієї гранати РГД 5 від ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що вказаний предмет відноситься до категорії вибухових пристроїв та в подальшому, тримаючи її в руці, іншою рукою висмикнув штопорне кільце із запалу гранати та кинув в напрямку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Він же, 27.12.2014 року у власному домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 зберігав вибухові пристрої, а саме 2 корпуси ручних наступальних осколкових гранат РГД 5 без запалів, які відповідно до висновку судово-балістичної експертизи споряджені вибуховою речовиною тротилом і придатні для проведення вибуху, які придбав при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах та які, під час проведення санкціонованого обшуку вказаного домоволодіння, 27.12.2014 року було виявлено та вилучено.

Також ОСОБА_7 27.12.2014 року біля 03 години перебуваючи у власному домоволодінні в АДРЕСА_1 , разом та за попередньою змовою з ОСОБА_10 , матеріали відносно якого виділені з матеріалів досудового розслідування № 0000892, умисно, проявляючи особливу зухвалість, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганство, що проявлялось в очевидному для потерпілих та інших осіб зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих в суспільстві загальноприйнятих правил поведінки і моральності з застосуванням вибухового пристрою.

Так, ОСОБА_7 дістав гранату РГД 5, яка відповідно до висновку судово-вибухотехнічної експертизи являється ручною наступальною гранатою РГД -5 і придатна для використання за цільовим призначенням (здійснення вибуху), від`єднав кільце від запобіжної чеки, яка залишилась у підривника, після чого безпричинно, з хуліганських спонукань, кинув гранату у бік потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перебували за парканом на проїзній частині навпроти домоволодіння ОСОБА_7 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу та за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вибухового пристрою.

При цьому, у вироку суд зазначив, що правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п.п. 1,5,7,12 ч. 2 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті (вбивство) двох або більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, за якою останньому органом досудового розслідування повідомлено про підозру, не знайшло свого підтвердження доказами зібраними в ході судового розгляду кримінального провадження, оскільки така кваліфікація можлива тільки у випадку, коли винний мав прямий умисел на позбавлення життя іншої особи, тобто настання смерті потерпілого і бажав її настання.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Чорнобаївського районного суду Черкаської області через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить повторно дослідивши обставини, встановлені під час судового провадження, зокрема допитавши обвинуваченого, потерпілих та дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 п.п. 1,5,7,12 ч. 2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити обвинуваченому до відбування покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Апелянт посилається на те, що суд дійшов до невірного висновку про те, що граната РГД 5, яку ОСОБА_7 кинув в бік потерпілих, була спрямована на їх залякування, так як у разі доведеності злочину до кінця (у разі спрацювання запалу) від вибуху гранати останні могли зазнати ушкоджень. Зазначене, на думку прокурора, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 про те, що граната впала на відстані 5 метрів від нього, тобто потерпілі були в радіусі її дії.

В змінах до апеляційної скарги, поданих до початку судового розгляду, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Прокурор, посилаючись на постанову ВСУ від 25.06.2015 року у справі № 5-111кс15 (у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України), зазначає, що органом досудового розслідування та судом порушено вимоги ст. 384 КПК України та не роз`яснено ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1,5,7,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, право на розгляд справи судом присяжних та особливості такого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 в зміненій редакції та просив її задовольнити, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен місити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 вказаним вимогам не відповідає, оскільки він не містить належним чином сформульованого обвинувачення, а містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені під час досудового розслідування, вказівку на підозру останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1,5,7,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та правову кваліфікацію його дій.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги положень ст.370 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Поряд з наведеним встановлено, що обвинувальний акт, в порушення вимог ч. 3 ст. 291 КК України, не підписаний прокурором, який його затвердив.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що органом досудового розслідування та місцевим судом не виконано вимоги ст. 384 КПК України.

Так, згідно ч. 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

Відповідно до ст. 384 КПК України прокурор зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому, письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 можливість і особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних та не долучив відповідне письмове роз`яснення до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Суд першої інстанції, під час підготовчого судового засідання, не звернув увагу на невиконання органом досудового розслідування зазначених вимог закону, та сам допустив порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 384 КПК України, оскільки не роз`яснив обвинуваченому його право на розгляд справи судом присяжних та особливості такого розгляду.

Зазначені невідповідності обвинувального акта ст. 291 КК України та не виконання органом досудового розслідування та судом вимог ст. 384 КПК України, колегією суддів розцінюється як порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та є безмовними підставами для скасування обвинувального вироку відносно останнього.

Суду першої інстанції слід врахувати вказівки апеляційного суду, викладені в мотивувальній частині ухвали та, відповідно ч.3 п.3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого провадження повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, ст.ст. 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Золотоніської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 в зміненій редакції задовольнити частково.

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суддів із стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала апеляційного суду у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :