Справа № 11а-442/10 Головуючий у 1 інстанції Серьодкіна І.М.
Категорія: ч.1ст.186 КК України Доповідач: Михайлишин Г.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня 15 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: Танечника І.І.

Суддів: Михайлишин Г.Я., Зазулі І.Є.

з участю прокурора: Клісовського Й.Т.

та адвоката: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_1 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2010 року.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

Цим вироком засуджено:

за ч.1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст.76 КК України засудженого ОСОБА_2 зобовязано працевлаштуватись та не міняти постійного місця роботи та місця проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

Запобіжний захід підписку про невиїзд залишено до вступу вироку в законну силу.

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 08.01.2010 року близько 17год.15хв., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в магазині "Технолюкс", що на вул. Б.Хмельницького, 17 у м. Львові, відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_3, а саме DVD програвач вартістю 1389 гривень. Взявши програвач, ОСОБА_3 почав покидати приміщення магазину, однак його дії були виявлені продавцем ОСОБА_4, яка кричала, намагаючись його зупинити. Незважаючи на це, ОСОБА_3 продовжував злочинні дії, втікав з викраденим майном, однак надалі був затриманий працівниками міліції на вул. Підмурній у м. Львові.

У апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок суду змінити перекваліфікувати його дії на ст.185 ч.1 КК України, обравши йому покарання у вигляді штрафу. Стверджує, що викрав чуже майно таємно, оскільки продавця магазину не бачив, а її звертань не чув. Зазначає, що при обранні покарання суд не врахував, що він є інвалідом ІІІ групи, однак тривалий час працював, жодних правопорушень раніше не скоював, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризується, вибачився перед потерпілим.

У апеляції захисник засудженого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 просить вирок змінити перекваліфікувати його дії на ст.185 ч.1 КК України, обравши йому покарання у вигляді штрафу. В обґрунтування покликається те, що судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_2 усвідомлював, що його дії були виявлені продавцем магазину ОСОБА_4, показання якої, на думку захисту, є непослідовними та суперечливими. Вважає, що при обранні покарання суд не врахував щире каяття засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, жодних правопорушень не скоював, сумлінно пропрацював 20 років в службі охорони, є інвалідом ІІІ групи.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_1 в підтримку поданих апеляцій, міркування прокурора про законність і обгрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та його захисника підлягають до часткового задоволення.

Висновок суду про доведеність вини засудженого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам і є обгрунтованим.

Факт викрадення засудженим 08.01.2010р. майна потерпілого ОСОБА_3, а саме DVD програвача вартістю 1389 гривень в апеляціях не оспорюється.

Щодо доводів засудженого ОСОБА_2 та його захисника в апеляціях про те, що ОСОБА_2 не усвідомлював, що його злочинні дії були виявлені продавцем магазину ОСОБА_4 то такі не знайшли свого ствердження в матеріалах справи.

З показань продавця магазину - свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні вбачається, що вийшовши з підсобного приміщення, вона побачила як засуджений швидкою ходою виходить з магазину, а на прилавку відсутній програвач. Вона стала кричати, щоб зупинити засудженого. Однак ОСОБА_2, продовжуючи злочинні дії, біг, намагаючись втекти з викраденим майном. Вона кричала до засудженого і в магазині, і на вулиці, куди вибігла слідом за ним. Бачила як за засудженим побігли навздогін працівники міліції. Згодом вони його затримали.

Покликання в апеляції адвоката ОСОБА_1 на необєктивність, протирічивість показань свідка необгрунтоване.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних підстав оговорювати засудженого у свідка не було. До події злочину свідок ОСОБА_4 не була знайома із засудженим. Даний свідок є безпосереднім очевидцем злочину. Детально та послідовно розповіла про вчинені засудженими злочинні дії. Її показання не викликають сумнівів в своїй обєктивності, не містять суперечностей, відповідають іншим доказам по справі та обгрунтовано прийняті судом до уваги.

Показання свідка ОСОБА_4 щодо виявлення нею злочинних дій засудженого і намагання їх припинити; характер дій засудженого, який став бігти, намагаючись скритись із викраденим майном; те, що на дії продавця відреагували працівники міліції, які затримали засудженого свідчить про те, що засуджений усвідомлював, що його злочинні дії виявлені, але незважаючи на це ним продовжені з метою заволодіння чужим майном.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, відповідно до вимог ст. 67 КПК України, дав вірну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини засудженого у скоєнні злочину при зазначених у вироку суду обставинах.

Кваліфікація дій засудженого за ст. 186 ч.1 КК України є вірною, оскільки дії засудженого, розпочаті як крадіжка, були виявлені свідком і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння чужим майном.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_2 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003р. коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш мякі види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не повязаного з позбавленням волі, що не було виконано судом І інстанції.

Визнавши засудженого винним у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який законом передбачені нарівні з позбавленням волі, більш мякі, альтернативні види покарання, суд не дослідив питання можливості призначення засудженому більш мякого виду покарання.

Покликавшись на те, що ОСОБА_2 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом ІІІ групи, зазначивши у вироку, що виправлення і перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства - суд, по суті, не врахував дані обставини при обранні покарання та невмотивовано призначив засудженому найбільш суворий його вид.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що засуджений, будучи інвалідом ІІІ групи з дитинства, займався суспільно-корисною працею.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, а тому, засудженому ОСОБА_2 слід помякшити покарання, обравши таке у виді штрафу, частково задовольнивши подані по справі апеляції.

З матеріалів справи вбачається, що по справі не вирішені питання щодо понесених судових витрат /а.с.58/, долі речових доказів /а.с. 54/ відповідно до ст.ст. 330, 331 КПК України. А тому, слід запропонувати суду І інстанції вирішити дане питання в порядку ст. 411 КПК України.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 367 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2010 року відносно засудженого ОСОБА_2 змінити: помякшити засудженому ОСОБА_2 покарання, призначене за ст. 186 ч.1 КК України, обравши таке у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 /одної тисячі семисот/ гривень.

В решті цей вирок залишити без змін.

Запропонувати суду І інстанції в порядку ст. 411 КПК України вирішити питання про речові докази та про судові витрати по справі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом шести місяців з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: