АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1487/15 Справа № 207/921/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000056, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
17 грудня 2010 року вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2012 року іспитовий строк скасовано і направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2010 року у виді позбавлення волі строком 3 місяці і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дніпропетровській металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20821,00 грн.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений не погоджуючись з призначеним покаранням, вважає його занадто суворим, просить пом`якшити покарання, посилаючись на те, що усвідомив вчинене і заподіяну шкоду та готовий її відшкодувати.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він разом з неповнолітнім ОСОБА_10 , якого вже засуджено вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 серпня 2012 року, проникли через огорожу на територію тепличного господарства ЦПП ПАТ «Дніпровського металургійного комбінату ім. Ф.Е. Дзержинського», розташованого за адресою: вул. Дальня, 62 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, де навмисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів демонтували за допомогою ножівки і викрали металеві труби: 29 грудня 2011року - на загальну суму 519,56 грн.; 08 січня 2012 року - на загальну суму 649,45 грн. та 11 січня 2012 року - на загальну суму 649, 45 грн.

В судовому засіданні захисник підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, прохав вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_6 менш тяжке покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що вирок суду є законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

Представник цивільного позивача пояснила, що апеляційна скарга обвинуваченого не стосується цивільного позову, тому при розгляді її доводів покладається на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах, проти яких не заперечував обвинувачений та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Даних які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Із вироку вбачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким; дані про його особу, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно, на час розгляду кримінального провадження на спеціальних обліках не перебував, раніше судимий і вчинив злочин в період іспитового строку, обставин, які обтяжують покарання не має, до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс визнання вини та щире каяття обвинуваченого та дійшов обґрунтованого висновку, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції його від суспільства.

Отже, суд, дотримуючись вимог ст. ст. 50, 65 КК України, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, у межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, будь - яких підстав призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості немає.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На переконання колегії суддів, суд вірно визначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст. 71 КК України, за сукупністю вироків з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2010 року.

В той же час, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначені йому остаточного покарання не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не заслуговують на увагу, оскільки на момент ухвалення оспорюваного вироку невідбута частина покарання за попереднім вироком, навіть з урахуванням застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію в 2014 році» та скорочення йому невідбутої частини покарання за цим вироком ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року, перевищувала розмір покарання, який судом першої інстанції було частково приєднано в порядку, передбаченому ст. 71 КК України.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що всі обставини, які впливають на вид і міру покарання, належним чином враховані судом, в тому числі і ті на які посилається обвинувачений в своєї скарзі, підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4