Провадження №11-кп/792/32/16
Справа № 2220/4082/2012 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.01.2016 Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретар ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання та визнання судимості погашеною щодо засудженого ОСОБА_7 .

З наявних у провадженні матеріалів, зокрема й в особових справах №24/2013 та №21/2014, встановлено таке.

Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 27.12.2012, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28.02.2013, ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі без конфіскації майна і, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили 28 лютого 2013 року, засуджений ОСОБА_7 22 березня 2013 року був узятий на облік Шепетівським МРВ Кримінально-виконавчої інспекції Хмельницької області Державної пенітенціарної служби України.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 22.08.2013 вирок Шепетівського міськрайонного суду від 27.12.2012 та ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 28.02.2013 були скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Новим вироком Шепетівського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року ОСОБА_7 засуджено: за ч.1 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; за ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ст. 369, ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн. без конфіскації майна, а на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 2550 грн. без конфіскації майна.

Однак вироком колегії суддів Апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2014 року вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року в частині призначення покарання було скасовано, призначено ОСОБА_7 за ч.1 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369, ч.1 ст.70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна і, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, його звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та з покладенням на нього відповідних обов`язків.

У зв`язку з тим, що вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30.12.2013 (з урахуванням вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 28.02.2014) 28 лютого 2014 року набрав законної сили, 18 квітня 2014 року ОСОБА_7 знято з обліку, на який його було взято на підставі попереднього вироку (від 27.12.2012).

У цей же день - 18.04.2014 ОСОБА_7 узято на облік Шепетівським МРВ Кримінально-виконавчої інспекції Хмельницької області Державної пенітенціарної служби України на підставі вироку Шепетівського міськрайонного суду від 30.12.2013, на якому він перебуває по теперішній час.

10 листопада 2015 року до Шепетівського міськрайонного суду надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про:

звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку ОСОБА_7 , засудженого вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.12.2013 за ч.1 ст. 190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369; ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,

та визнання судимості ОСОБА_7 погашеною з моменту повного відбуття покарання з іспитовим строком, тобто з 28.12.2014 року.

В обґрунтування клопотання захисник посилався на те, що, попри скасування попереднього вироку (від 27.12.2012), ОСОБА_7 не був знятий з обліку КВІ, а у зв`язку з набранням чинності новим вироком (від 30.12.2013) його лише 18.04.2014 було знято з обліку КВІ, на якому він був за першим (скасованим) вироком, і в той же день узято на облік КВІ на підставі нового вироку, на якому він перебуває по теперішній час.

На думку захисника, за вчинення одних і тих же кримінально карних діянь ОСОБА_7 відбуває покарання більше, ніж призначено вироком суду, тобто відбуває покарання повторно, оскільки будучи засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна, від відбування якого, на підставі ст.75 КК України, звільнений з випробуванням на 2 роки, він відбував покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном у 2 роки з 27.12.2012 по 18.04.2014, та з 30.12.2013 по теперішній час.

При цьому захисник у клопотанні звертав увагу на те, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення, а згідно із ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд виходив з того, що вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року щодо ОСОБА_7 вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2014 року в частині призначення покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч.1 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна і, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, його звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього відповідних обов`язків. А відповідно до ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. При цьому суд у своїй ухвалі зазначив, що іспитовий строк не є покаранням, вичерпний перелік яких визначений ст.51 КК України, тому твердження захисника про подвійне притягнення ОСОБА_7 до юридичної відповідальності не заслуговують на увагу.

В апеляційній скарзі захисник, уважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та не вмотивованою, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою зарахувати ОСОБА_7 , засудженому вироком Шепетівського міськрайонного суду від 30.12.2013, строк відбування покарання з випробуванням, який він відбував за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.12.2012р, та звільнити його від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку; визнати судимість ОСОБА_7 погашеною з моменту повного відбуття покарання з іспитовим строком, тобто з 28.12.2014.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж обставини, що й у клопотанні, а також на те, що частиною 3 ст.75 КК України не передбачено збільшення чи перевищення строку перебування на іспитовому строкові, визначеному вироком суду в межах, установлених вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність. На думку захисника, з тих же підстав до ОСОБА_7 слід застосувати положення ст.89 КК України і уважати його таким, що не має судимості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

28 лютого 2014 року був проголошений вирок Апеляційного суду Хмельницької області, яким вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30 грудня 2013 року в частині призначення покарання було скасовано та призначено ОСОБА_7 за ч.1 ст.190; ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369, ч.1 ст.70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна і, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено його від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього відповідних обов`язків (в решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни).

Відповідно ж до вимог ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду, а за змістом ч.1 ст.78 КК України засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання лише після закінчення іспитового строку.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що місцевий суд за наслідками розгляду клопотання захисника дійшов правильного висновку, що іспитовий строк, визначений останнім вироком, ще не закінчився, а тому підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку та визнання його таким, що не має судимості, немає.

При цьому суд першої інстанції навів в ухвалі правильні й докладні мотиви, з яких не взяв до уваги твердження захисника про подвійне притягнення ОСОБА_7 до юридичної відповідальності, зокрема тому, що іспитовий строк не є покаранням, вичерпний перелік яких визначений ст.51 КК України.

Доводи апелянта з посиланням на те, що ч.3 ст.75 КК України не передбачено збільшення чи перевищення строку перебування на іспитовому строкові, визначеному вироком суду в межах, установлених вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність, є безпідставними, оскільки, у цій нормі закону та розділі ХІІ Кримінального кодексу України, яким визначено порядок звільнення від покарання та його відбування, немає і будь-яких положень, що передбачали б можливість зарахування чи приєднання частини періоду іспитового строку, визначеного вироком, який згодом був скасований судом вищої інстанції, до періоду іспитового строку, визначеного новим (останнім) вироком. Не передбачено таких норм й у Кримінально-виконавчому кодексі України та у Кримінальному процесуальному кодексі України.

Доводи захисника з цього приводу не можуть бути визнані обґрунтованим ще й тому, що у зв`язку із скасуванням попереднього вироку втратили чинність усі без виключення рішення суду, ухвалені тим вироком, і відповідно усі правові наслідки, які могли настати при виконанні того (скасованого) вирок. Тобто, у разі скасування вироку від 27.12.2012 навіть, якби ОСОБА_7 під час іспитового строку, встановленого цим вироком, до чи після його скасування, перебуваючи чи не перебуваючи на обліку в КВІ, зразу після проголошення вироку чи після його скасування, вчинив новий злочин, до нього не можна було б застосувати наслідки, передбачені ч.3 ст.78 КК України незалежно від того, знятий він з обліку чи ні, виконував він покладені на нього обов`язки чи ні.

Отже доводи захисника колегія суддів уважає необґрунтованими і підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги не убачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання та визнання судимості погашеною щодо засудженого ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2