17.11.2015 №363/2567/15к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді в залі судових засідань кримінальне провадження № 0000728 за обвинуваченням щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Демидів Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 06.08.2014 року Обухівським районним судом Київської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, у вчиненні кримінального провадження передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26 травня 2015 року близько 16.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи на річці Ірпінь в с.Демидів Вишгородського району Київської області , умисно, повторно, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав з портфеля, який знаходився на мосту вказаної річки мобільний телефон «Леново-S660», що належав ОСОБА_5 , чим заподів останньому матеріальну шкоду в розмірі 2200 грн. В подальшому, в цей же день продав вказаний мобільний телефон своєму сусіду ОСОБА_6 за суму 750 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину, пояснив суду, що дійсно він 26.05.2015 року перебував на річці Ірпінь в с.Демидів Вишгородського району Київської області. В цей час, коли він був на мосту вказаної річки прийшов потерпілий ОСОБА_7 разом зі своїм дідусем, щоб покупатися. ОСОБА_8 залишив свій рюкзак , в якому із кармана виглядав мобільний телефон біля нього і цей час у нього виник умисел на викрадення вказаного телефону. Після викрадення телефону він його продав своєму сусіду за 750 грн. Вказаними коштами розпорядився на власний розсуд. В скоєному чисто сердечно розкаюється, та просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з інкримінованими йому кваліфікуючими ознаками злочину та розміром завданої потерпілому матеріальної шкоди.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою прокурора, та обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин , чи добровільною та істинною є їх згода, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) повторно, і кваліфікує його злочинні дії за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, які сприяли вчиненню злочину, причини та умови, які сприяли вчиненню злочину, дані про особу винного, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 , що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає вчинення злочину щодо малолітнього.

Враховуючи вказані обставини, суспільну небезпеку скоєного, думку потерпілого, у якого до обвинуваченого відсутні претензії, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, злочин вчинено на ґрунті відсутності самостійних заробітків, а також те, що він вчинив злочин під час відбування покарання на іспитовому терміні, тому суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити у вигляді позбавленням волі в межах санкції інкримінованого злочину.

Разом з тим, враховуючи, що даний злочин ОСОБА_4 вчинив після постановлення відносно нього попереднього вироку, то при призначенні йому остаточного покарання підлягають застосуванню правила ст.71 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків з врахуванням вироку Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2014 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.
До набрання вироку законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_4 залишити у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО № 13 управління Державного департаменту з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 06 листопада 2015 року.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Леново-S660», який переданий потерпілому під розписку залишити у його володінні (том 2 а.с.31).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1