Дата документу Справа № 11-1301/11
Дата документу Справа № 11-1301/11
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11- 1301/2011 р. Головуючий в 1-ій інстанції
Категорія: ст. 296 ч.4 КК України Доповідач в 2-ій інстанції суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого Імберової Г.П.

суддів Шаповал О.С., Прямілової Н.С.

при секретарі Михайловській Т.І.

за участю: прокурора Шелудько З.Л.

засудженого ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши 19 вересня 2011 року в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, кримінальну справу по апеляції засудженого ОСОБА_3 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що має середню-технічну освіту, одруженого, пенсіонера, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого 10.06.2009 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням на 1 рік,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 296 КК України до одного року позбавлення волі в силу ст. 49 КК України кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 в скоєнні злочину за ч. 1 ст. 296 КК України по епізоду з потерпілою ОСОБА_4 закрито у звязку з закінченням строків давності,

- за ч. 3 ст.296 КК України до двох років позбавлення волі,

- за ч. 4 ст.296 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.

В порядку ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, зобов'язавши його в порядку ст. 76 УК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи; періодично являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід - підписка про невиїзд.

Згідно вироку,

У травні 2002 року, в денний час в с. Нагірне Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_3, знаходячись на земельній ділянці № 272 під забудову будинку, що належить йому, під час проведення замірів на своїй земельній ділянці, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, почав виражатися на адресу ОСОБА_4, що знаходилася на своїй земельній ділянці, нецензурною лайкою. Після чого почав виривати із землі на межі ділянок арматурні прути, які почав кидати в сторону ОСОБА_4, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою в адресу останньої.

В кінці серпня 2004 року, близько 9.00 години, в с. Нагірне Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 прийшов до ділянки № 271, що належить ОСОБА_6, де безпричинно з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, почав виражатися на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою, при цьому розмахував косою, після того, як вона спробувала відібрати у нього косу, ОСОБА_3 почав з силою штовхати косу і таким чином держаком коси наніс їй множинні удари в область голови, після цього кілька разів ударив її своєю головою в область її голови. На прохання припинити хуліганські дії останній не реагував.

12.09.2004 р. близько 11.00 години в с. Нагірне Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 прийшов до ділянки № 327, що належить ОСОБА_7, де в зухвалій формі зажадав вимкнути, що грала в салоні автомобіля ОСОБА_7, музику, проте отримавши відмову, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно з хуліганських мотивів почав виражатися на адресу ОСОБА_7 і членів його сім'ї, що знаходилися на ділянці, нецензурною лайкою, після чого вилами зрубав капусту, що росла на ділянці, потім почав рвати квіти і кидати на ділянку ОСОБА_7, при цьому свої дії супроводжував нецензурною лайкою, на зауваження не реагував. Продовжуючи свій злочинний намір, зайшов на ділянку ОСОБА_7, де наявними в руках вилами почав розмахувати і імітувати удари, після чого, продовжуючи свої хуліганські дії, схопив дерев'яний брус, який кинув у бік ОСОБА_8, яка знаходилася на ділянці, внаслідок чого влучив їй по голові і спині ззаду, таким чином заподіяв потерпілій ОСОБА_8 фізичний біль. Після втручання ОСОБА_9, який присік хуліганські дії, ОСОБА_3 пішов.

01.07.2006 р. близько 12.00 години в с. Нагірне Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3, знаходячись у себе на ділянці № 272, де займався земельними роботами, безпричинно з хуліганських мотивів пристав до ОСОБА_10, що проходив повз його ділянки з малолітньою дитиною, почав на його адресу виражатися нецензурною лайкою. ОСОБА_10, ігноруючи ОСОБА_3, почав йти, після чого останній побіг за ОСОБА_10, що йшов, і наявною в руках лопатою спробував нанести останньому удар, проте ОСОБА_10 від удару відхилився, після чого спробував відібрати лопату, проте ОСОБА_3, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства почав виражатися на адресу ОСОБА_10 нецензурною лайкою і завдавати множинних ударів в область голови ОСОБА_10 Внаслідок чого згідно висновку судово-медичної експертизи № 217 від 22.11.2006 р. заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця лобової області зліва, синця правої щоки, синця правої бічної поверхні шиї, синця задньої поверхні лівого ліктьового суглоба, синця тильної поверхні нігтьової фаланги другого пальця лівої руки, синця задньої поверхні нижньої третини правого плеча, подряпини внутрішньої поверхні нижньої третини правого передпліччя, синця передньої поверхні правого колінного суглоба переривистого характеру, синця передньої поверхні середньої третини лівої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після втручання ОСОБА_11, ОСОБА_3 припинив свої хуліганські дії.

24.08.2006 року близько 03 години 30 хвилин в с. Нагірне Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3, проходячи по вул. Дніпровській, безпричинно з хуліганських мотивів, виражаючи явну неповагу до суспільства, почав кидати камені у бік ОСОБА_10 і ОСОБА_12 з малолітнім внуком, що знаходилися на вулиці, побачивши те, що відбувається, ОСОБА_10 відібрав у ОСОБА_3 камінь, чим припинив хуліганські дії відносно себе і членів сім'ї.

У апеляції засуджений ОСОБА_3 вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим у зв'язку з однобічністю та неповнотою досудового і судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням закону.

Не були задоволені його клопотання про виклик свідків - ОСОБА_13, ОСОБА_14, суд не узяв до уваги строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Просить вирок суду скасувати, справу закрити у звязку з відсутністю в його діях складу злочину.

Заслухавши доповідь судді по суті справи і доводів апеляції; засудженого, який підтримав свою апеляцію і просить її задовольнити; прокурора стосовно порушень, допущених судом першої інстанції, у звязку з чим вирок вважає за необхідне змінити: по епізодам 2002 року та 24.08.2006 року справу належить закрити на підставі п.2ст.6 КПК України, дії засудженого за ч.3 та ч.4 ст.296 КК України належить перекваліфікувати на ч.1 ст.296 КК України, по якій призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі та звільнити від призначеного покарання на підставі п.5 ст.74 КК України; потерпілих, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши та частково дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, засудженому ОСОБА_3 було пред'явлене обвинувачення і він був визнаний судом винним і засуджений за скоєння хуліганства за ч.1 /у відношенні ОСОБА_4Г./, ч.3 / у відношенні ОСОБА_10, ОСОБА_15 та ОСОБА_16А./ та ч. 4 / у відношенні ОСОБА_17П./ ст.296 КК України.

Відповідно до даних, які містяться в матеріалах справи, потерпілі пояснювали, що засуджений стосовно них скоїв хуліганські дії. Засуджений, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, не заперечував, що між ним та потерпілими на протязі декількох років існують неприязні стосунки, у звязку з чим, він вимушений був реагувати на їх неправомірні дії. При цьому, без посилання на конкретні дати подій та на обставини в їх підтвердження, вказав, що події мали місце значно раніше, ніж вказано потерпілими і зазначено у вироку, і не вважає свої дії хуліганством.

Відповідно до диспозиції ст.296 КК України і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові №10 від 22.12.2006 року Про судову практику у справах про хуліганство, до кримінально караного хуліганства відноситься умисне грубе порушення громадського порядку по мотивах явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, що підлягає конкретизації в об'ємі обвинувачення.

Якщо порушення громадського порядку не супроводжувалося особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, то такі діяння необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст.173 КУпАП.

Дії, які супроводжуються погрозою вбивством, побоями, спричиненням тілесних ушкоджень, скоєні винною особою відносно членів сім'ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними відносинами, неправомірними діями потерпілих або інше, слід кваліфікувати за статтями кримінального закону, які передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Як хуліганство вказані дії кваліфікують тільки в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку по мотивах явної неповаги до суспільства і супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

При кваліфікації дій винної особи в скоєнні хуліганства за ч.3 ст.296 КК України за кваліфікуючою ознакою, пов'язаною з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, слід розуміти активну протидію особі, яка скоює хуліганство, відштовхування, нанесення побоїв, спричинення тілесних ушкоджень або інше, з метою позбавлення вказаних громадян можливості присікти порушення громадського порядку.

Вирішуючи питання в частині наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як застосування предмету, спеціально пристосованого або заздалегідь приготованого для спричинення тілесних ушкоджень /ч.4 ст.296 КК України/, слід враховувати, що ця ознака може мати місце в тих випадках, коли винна особа за допомогою названих предметів заподіяла або намагалася заподіяти тілесні ушкодження, або коли використання цих предметів при здійсненні хуліганських дій вказувало на реальну загрозу для життя або здоровя громадян.

Вказані обставини, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини скоєння злочину, винність особи і мотив злочину, відповідно до ст.64 КПК України, підлягають доведенню при провадженні досудового слідства і розгляді кримінальної справи в суді.

ОСОБА_3 був визнаний винним і засуджений за скоєння хуліганства, тобто за умисне грубе порушення громадського порядку по мотивах явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю, за ч.1 ст.296 КК України, за ч.3 ст.296 КК України за кваліфікуючою ознакою, повязаною з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, та за ч.4 ст.296 КК України за кваліфікуючою ознакою застосування предмета, спеціально заготовленого для спричинення тілесних ушкоджень.

Між тим, за ознакою особливої зухвалості може бути віднесене таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося грубим порушенням громадського порядку, супроводжуване насильством із спричиненням потерпілому побоїв або знищенням або пошкодженням майна, зривом масового заходу.

При постановленні вироку, суд повинен вирішити, на ряду з іншими питаннями, вказаними в ст.324 КПК України, також питання, чи мало місце діяння, у скоєнні якого обвинувачується підсудний, чи містить діяння склад злочину і якою саме статтею кримінального закону воно передбачене, і при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд зобов'язаний вказати кваліфікуючі ознаки складу злочину.

При цьому колегія суддів приходить до висновку, що вимоги кримінально-процесуального закону не були виконані, як в ході проведення досудового слідства, так і при розгляді кримінальної справи в суді.

Виходячи з наведеного та з урахуванням доводів апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що позиція засудженого по подіям у відношенні потерпілої ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_10 по епізоду від 24.08.2006 року, по яким він вважає себе безпідставно визнаним винним і засудженим, заслуговує на увагу.

Так, потерпіла ОСОБА_4, у тому числі в суді апеляційної інстанції, пояснила, що приблизно в травні 2002 року вона знаходилася на своїй дачній ділянці, в цей час на сусідній ділянці знаходився ОСОБА_3, який почав їй висловлювати свою незадоволеність з приводу того, що вона невірно встановила межі між їх ділянками. Коли вона йому сказала, що це не вона встановлювала, а землевпорядник, то ОСОБА_3 почав їй грубити, виражався в її адресу нецензурною лайкою, після чого почав висмикувати залізні прути із землі і кидати їх в її сторону /т.1 а.с.114, т.3 а.с.241/.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції також підтвердив, що хуліганські дії з боку ОСОБА_3 мали місце 24.08.2006 року о 08 годині 30 хвилин в с. Нагірне Вільнянського району по вул. Дніпровській, під час яких він безпричинно з хуліганських міркувань, почав кидати камені у його бік і його дружини ОСОБА_12 з малолітнім онуком, що знаходилися на вулиці /т.1 а.с.97-98/.

Виходячи з пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_10 по епізоду від 24.08.2006 року, як на досудовому слідстві, так і в суді, а також пред'явленого обвинувачення ОСОБА_3 по вказаним епізодам, визнаного судом в цій частині доведеним, не були встановлені і не містяться в обвинуваченні обставини, які вказують на те, що порушення ОСОБА_3 громадського порядку у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_10 24.08.2006 року супроводжувалося особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, що вказує на відсутність в його діях кримінально караного хуліганства.

Суд першої інстанції вказаним обставинам належної правової оцінки не дав.

Визнавши засудженого винним і призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі, яке не передбачено ч.1 ст.296 КК України, за діяння у відношенні ОСОБА_4, суд закрив кримінальну справу з закінченням строків давності, тобто застосував ст.49 КК України, чим постановив у справі незаконне, необґрунтоване і суперечливе по суті рішення, оскільки закриття кримінальної справи виключає засудження. Кримінально-процесуальним законом не передбачено закриття справи вироком.

Крім того, суд першої інстанції не мав законних підстав для застосування відносно ОСОБА_3 ст.49 КК України, оскільки він був ним визнаний винним в скоєнні нових злочинів середньої тяжкості і тяжкого в період строку давності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне по епізодам відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_10 від 24.08.2006 року вирок скасувати та закрити провадження у кримінальній справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.1 та ч.3 ст.296 КК України, тобто по п.2 ст.6 КПК України.

З доводами засудженого, покладеними в обґрунтування апеляції стосовно відсутності в його діях складу хуліганства по іншим епізодам діянь у відношенні потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, колегія суддів не може погодитись.

Так, потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що відносини у неї з ОСОБА_3 були нормальні. В кінці серпня 2004 року з ранку вона з сім'єю була на дачі, куди прийшов ОСОБА_3 і почав безпричинно виражатися в її адресу нецензурною лайкою, розмахуючи косою, яку вона схопила за держак, щоб зупинити ОСОБА_3. У цей момент ОСОБА_3 почав завдавати їй держаком коси удари в обличчя, наніс удар своєю головою по її голові, від чого вона впала. ОСОБА_3 зупинив її чоловік. /т.1 а.с.117,т.3 а.с. 253-354/.

Потерпілий ОСОБА_10, у тому числі в суді апеляційної інстанції, пояснив, що першого липні 2006 року біля 12 годині дня він разом з онуком та собакою проходив повз ділянки ОСОБА_3, у якого в руках була лопата і який до нього причепився і почав ображати його нецензурною лайкою, намагався завдати удару лопатою, але коли він перехопив лопату, то ОСОБА_3 почав завдавати ударів рукою і головою, чим спричинив йому тілесні ушкодження /т.1 а.с.100, т.3 а.с.237/, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 217 від 22.11.2006 року, згідно якому заподіяні потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця лобової області зліва, синця правої щоки, синця правої бічної поверхні шиї, синця задньої поверхні лівого ліктьового суглоба, синця тильної поверхні нігтьової фаланги другого пальця лівої руки, синця задньої поверхні нижньої третини правого плеча, подряпини внутрішньої поверхні нижньої третини правого передпліччя, синця передньої поверхні правого колінного суглоба переривистого характеру, синця передньої поверхні середньої третини лівої гомілки, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження /т.1 а.с.93-94/.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснював, що 12.09.2004 року близько об 11.00 години він з сімєю знаходився на земельній ділянці, яка належить його донці в с. Нагірне Вільнянського району, куди прийшов ОСОБА_3 і вимагав вимкнути музику, що грала в салоні автомобіля. Проте отримавши відмову, безпричинно почав виражатися на адресу ОСОБА_7 і членів його сім'ї, що знаходилися на ділянці, нецензурною лайкою, після чого вилами зрубав капусту, що росла на ділянці, потім почав рвати квіти і кидати на ділянку ОСОБА_7, на зауваження не реагував. Продовжуючи свій злочинний намір, зайшов на ділянку ОСОБА_7, де наявними в руках вилами почав розмахувати і імітувати удари, кинув метровий деревяний брусок, який потрапив його донці по голові та спині. Після втручання зятя, який присік хуліганські дії, ОСОБА_3 пішов /т.1 л.д.120/.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснювала, що 12 вересня 2004 року вона разом з батьками та чоловіком знаходилась на своїй дачній ділянці, об 11 годині вони працювали на земельній ділянці, куди прийшов ОСОБА_3 з вимогами виключити музику, яка грала в салоні їх автомобіля, і першим почав кричати, кидати камені, вилами рубати капусту на їх ділянці, після з цими вилами накинувся на її батька, кинув в її бік метровий деревяний брусок, який потрапив їй по голові та спині, що спричинило фізичний біль. Причиною такої поведінки ОСОБА_3 стало те, що на його вимоги вимкнути музику вони відреагували лише зменшенням звуку /т.1 а.с.110-111, т.3 а.с. 238/.

Пояснення потерпілих знайшли підтвердження: в свідченнях ОСОБА_9Г./т.1 а.с.132/ та ОСОБА_19 стосовно того, що конфлікт на ділянці ОСОБА_7 відбувся із-за музики, що грала в салоні автомобіля, проте вона не чула гучної музики, хоча її дачна ділянка знаходиться на тій же відстані, що і ділянка ОСОБА_3 /т.3 а.с.239/; а також в поясненнях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_20; в даних протоколів очних ставок між ОСОБА_3, потерпілими та свідками /т.1 а.с.147, 148,149, 150-151, 156-157, 158-159, 165-166, 169-170/.

Виходячи з сукупності доказів, зібраних по справі, які були досліджені судом першої інстанції і частково в апеляційній інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 у відношенні потерпілих ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_10О./ 01.07.2006 рік/ скоїв кримінально каране хуліганство.

Доводи апеляції засудженого про недоведеність його вини у скоєнні хуліганства у відношенні вказаних потерпілих спростовуються доказами, зібраними по справі. Не знайшли підтвердження, відповідно до змісту протоколу судового засідання /т.3 а.с.245/, і доводи апеляції про те, що суд допустив неповноту судового слідства.

При цьому колегія суддів не може погодитись з правомірністю кваліфікації дій ОСОБА_3 у відношенні вказаних потерпілих.

Як свідчать матеріали справи, в обємі обвинувачення, предявленного ОСОБА_3 на досудовому слідстві і визнаного судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку доведеним, не наведені обставини, які вказують на скоєння ОСОБА_3 кримінально караного хуліганства за кваліфікуючою ознакою, повязаною з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії / потерпілі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10О./ та із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_17

При цьому, як досудовим слідством, так і судом першої інстанції, дії ОСОБА_3 по вказаним епізодам були кваліфіковані відповідно за ч.3 ст.296 КК України та ч.4 ст.296 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції не виконав вимоги кримінально-процесуального закону і не встановив належним чином обставини інкримінованого хуліганства ОСОБА_3, у звязку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч.3 ст.296 КК України /по епізодам у відношенні потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 від 01.07.2006 року/ та з ч.4 ст.296 КК України / по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_17М./ на ч.1 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за якою призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до невеликої тяжкості, даних про особу засудженого, який є пенсіонером та позитивно характеризується, та всіх обставин справи.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 скоїв злочини, передбачені ч.1 ст.296 КК України, у серпні 2004 року /ОСОБА_17П./, 12.09.2004 року /ОСОБА_7, ОСОБА_8М./ та 01.07.2006 року /ОСОБА_10О./, колегія суддів вважає за необхідне звільнити його від призначеного покарання у звязку з закінченням строків давності, передбачених ч.1 п.2 ст.49 КК України, на підставі п.5 ст.74 КК України.

Вирок Вільнянского районного суду Запорізької області від 10.06.2009 року підлягає виконанню самостійно, а міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, обрана ОСОБА_3 по справі, скасуванню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 365, 366 УПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2010 року відносно ОСОБА_3 змінити.

Вирок в частині засудження ОСОБА_3 за ч.1 ст.296 КК України по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_4 із закриттям справи за ст.49 КК України, та за ч.3 ст.296 КК України по епізоду від 24.08.2006 року у відношенні потерпілого ОСОБА_10, скасувати і в цій частині закрити провадження по справі на підставі п.2 ст.6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину.

По епізодам у відношенні потерпілої ОСОБА_6 /серпень 2004 року/, потерпілих ОСОБА_21, ОСОБА_8 /12.09.2004 року/ та ОСОБА_10 /01.07.2006 року/ перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з ч.4 ст.296 КК України та ч.3 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України і призначити ОСОБА_3 за ч.1 ст.296 КК України покарання у вигляді шести місяців арешту.

На підставі п.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного йому покарання у звязку з закінченням строків давності.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.06.2009 року у відношенні ОСОБА_3 виконувати самостійно.

Міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, обрану ОСОБА_3 по справі, скасувати.

Судді:

ОСОБА_22 ОСОБА_2 ОСОБА_23