АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/799/15 Справа № 712/6191/15-к Категорія: ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 191 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.07.2015 р., яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Кам`янка Черкаської обл., житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.. 1 ст. 358 КК України - на один рік обмеження волі;

- ч. 4 ст. 358 КК України - на два роки обмеження волі;

- ч. 1 ст. 191 КК України - на один рік шість місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати адміністративно-керівні посади чи займатися господарчо-розпорядчою діяльністю на строк - два роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати адміністративно-керівні посади чи займатися господарчо-розпорядчою діяльністю на строк - два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, в частині основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців.

На підставі п. 2 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з`являтися для реєстрації в ОКВС.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 20 454, 08 грн.

Вирішена доля речових доказів по справі.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, будучи майстром-приймальником на ТОВ «Колос-Авто», згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 03.09.2012 р., будучи матеріально-відповідальною особою, умисно з корисливих мотивів, в період з часу з 03.09.2012 р. по 08.08.2013 р., шляхом внесення неправдивих відомостей у акти виконаних робіт, а саме: зазначав вартість ремонту та запчастин меншу, ніж вартість ремонтних робіт, які були фактично зазначені в актах, пред`явлених клієнтами, вчинив привласнення товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Колос-Авто», які перебували в його віданні на загальну суму 15 030, 47 грн., що завдало матеріальної шкоди підприємству, яка більш ніж у 4 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що був встановлений на час вчинення кримінального правопорушення.

Він же, з метою приховування привласнення коштів підписувався за клієнтів та вносив недостовірну інформацію про вартість ремонту та запчастин у акті виконаних робіт № ЗН 00010065 від 03.07.2013 р., які в подальшому здавав у бухгалтерію ТОВ «Колос-Авто», з метою приховування привласнення коштів підписувався за клієнтів та вносив недостовірну інформацію про вартість ремонту та запчастин у акти виконаних робіт №ЗН 00010065 від 03.07.2013 р., №ЗН 001080 від 03.07.2013 р., №ЗН 00009428 від 04.05.2013 р., №ЗН 00009821 від 11.06.2012 р., №ЗН 00009737 від 03.06.2013 р., №ЗН 00009982 від 25.06.2013 р., №ЗН 00009548 від 18.05.2013 р., №ЗН 00009996 від 26.06.2013 р., №ЗН 0000991 від 18.06.2013 р., №ЗН 00009663 від 27.05.2013 р., №ЗН 00009533 від 15.05.2013 р., №ЗН 00009729 від 01.06.2013 р., №ЗН 00009576 від 18.05.2013 р., №ЗН 00009796 від 08.06.2013 р., №ЗН 00009853 від 19.06.2013 р., №ЗН 00009869 від 14.06.2013 р., №ЗН 00009771 від 06.06.2013 р., №ЗН 00009770 від 15.06.2013 р., №ЗН 00009863 від 04.01.2013 р., №ЗН 00009375 від 30.04.2013 р., які в подальшому здавав у бухгалтерію ТОВ «Колос-Авто» та використав їх для отримання грошових коштів.

Не оспорюючи фактичних обставин справи і кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 65 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, що призвело до уникнення ним справедливого покарання та не сприятиме його виправленню і попередженню вчинення ним нових злочинів. Просив постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі, за ч. 1 ст. 191 КК України - 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати адміністративно-керівні посади чи займатися господарчо-розрахунковою діяльністю на строк 2 роки та на підставі ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати адміністративно-керівні посади чи займатися господарчо-розрахунковою діяльністю на строк 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовільнити; думку представника потерпілого ОСОБА_9 , який покладаться у вирішенні апеляції на вбачення суду; думку обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які її заперечили; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, визнання вини, відшкодування заподіяних злочином збитків, і за відсутності обставин, що обтяжує покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 1 та ч.4 ст. 358 , ч.1 ст. 191 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, - 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати адміністративно-керівні посади чи займатися господарчо-розпорядчою діяльністю на строк - два роки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання, звільнивши від його відбування з випробувальним іспитовим строком згідно ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст.76 КК України, враховуючи встановлені по справі та наведені у вироці позитивно характеризуючі обвинуваченого дані, його молодий вік, відсутність судимостей, його щире каяття та повне відшкодування завданих злочином збитків, перебування на його утриманні малолітньої дитини, та думку представника потерпілого ОСОБА_9 , який не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді обмеження волі без застосування вимог ст. 75 КК України.

Твердження апелянта про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України до основного покарання районним судом не в достатній мірі враховано, що один з злочинів відноситься до категорії середньої тяжкості внаслідок підвищення рівня суспільної небезпеки, а збитки були відшкодовані ним лише під час розгляду справи судом 1 інстанції, є безпідставними, оскільки дані обставини не є такими, що обтяжують покарання, так як в ст. 67 КК України визначений вичерпний їх перелік, який розширенню не підлягає, а суспільна небезпечність вчинених злочинів в повній мірі була врахована суддею районного суду при винесенні вироку .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та збільшення розміру основного покарання без застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407,419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :