Провадження №1-кп/761/99/2015
В И Р О К
іменем України
24 липня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження № 0016491, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.10.2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдови, Окнинського району, с.Мерешівка,, молдаванина, громадянина Молдови, з середньої освітою, непрацюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.09.2013 року вироком Святошинського районного суду м.Києва за ч.2 ст.186 КК України, звільненого з випробуванням та іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

свідка ОСОБА_10

в с т а н о в и в:
Відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_3 29 жовтня 2013 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, перебуваючи в кафе «Либідь» за адресою: м.Київ, вул. Старовокзальна, 26, побачив гр. ОСОБА_11 і в цей час у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме грошових коштів та особистих речей останнього.

Реалізуючи свій корисливий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 , ОСОБА_3 підійшов до нього та застосував до останнього насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у тому, що кулаком він наніс два удари в область обличчя ОСОБА_11 , після яких останній впав на підлогу, потім ОСОБА_3 сів на нього зверху та продовжував наносити удари руками в область голови та обличчя, чим завдав потерпілому фізичного болю. В подальшому ОСОБА_3 дістав із карману брюк ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Iphone 4» ( китайського виробництва) вартістю 584 грн. 32 коп., із заднього карману брюк ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 300 грн., а також із мізинця правої руки ОСОБА_11 зняв золотий перстень 585 проби вагою 7 грам вартістю 3000 грн.

Всього ОСОБА_3 заволодів майном ОСОБА_11 на загальну суму 3884 (три тисячі вісімсот вісімдесят чотири) гривні 32 копійки, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 стороною обвинувачення обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав, дав показання згідно з якими, 29 жовтня 2013 року він зустрівся зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_12 , з який направився на залізничний вокзал, де зустріли наглядно знайому ОСОБА_10 , яка разом із своїм знайомим ОСОБА_11 направлялася у бар «Варенична», куди запропонувала піти і їм, на що вони погодились. У барі «Варенична» вони разом випили пиво, після чого ОСОБА_10 наказала йому з ОСОБА_13 перейти на протилежну сторону вулиці у кафе «Либідь», на що вони погодились та пішли на літню площадку зазначеного кафе. Через деякий час, до них підійшли ОСОБА_10 із ОСОБА_11 разом зі знайомими ОСОБА_10 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і принесли алкогольні напої, які вони всі разом почали вживати. Потім, зайшовши в середину кафе він, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , почали замовляти пісні на музичному автоматі, який розташований біля барної стійки. Під час чергового замовляння пісень, тоді як ОСОБА_10 вийшла, у нього із ОСОБА_11 спалахнув конфлікт, у ході якого вони почали штовхатися та ОСОБА_11 від чергового його поштовху впав на підлогу, бо був у нетверезому стані, як і всі інші. В цей час до приміщення забігли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 знайомі ОСОБА_10 та зайшла остання. ОСОБА_15 декілька разів наніс удари потерпілому ОСОБА_11 ногою у верхню частину тулуба, який лежав на підлозі. Після чого ОСОБА_15 їм вигукнув, що ОСОБА_10 забрала телефон ОСОБА_11 , а тому він з ОСОБА_13 побігли за нею, з метою повернути телефон. По дорозі він забрав грошові кошти з барної стійки, в сумі 280 гривень, вважаючи, що це його власні грошові кошти, якими він розраховувався за своє замовлення, і пішов у напрямку переходу, за ОСОБА_10 . У переході він став свідком того, як ОСОБА_10 сварилася із ОСОБА_15 , який як він зрозумів був її хлопцем, після чого він направився у своїх справах. На наступний день, коли він зайшов до цього ж кафе, від бармена дізнався, що грошові кошти, які він забрав з барної стійки належали ОСОБА_11 та, що його розшукує міліція з приводу бійки, яка сталася напередодні. Крім того бармен йому повідомив, що ОСОБА_11 , хтось пограбував, однак йому нічого з цього приводу не відомо, окрім того, що телефоном потерпілого заволоділа ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- показання свідка ОСОБА_10 , згідно яких, вона з обвинуваченим ОСОБА_3 знайома наглядно, познайомилася, коли працювала у кафе поблизу залізничного вокзалу, що у місті Києві. 29 жовтня 2013 року у вечірній час доби познайомилася із потерпілим ОСОБА_11 у барі «Варенична», поблизу залізничного вокзалу. Після того, як посиділи у вищезазначеному закладі, де випивали разом із ОСОБА_11 , його приятелем, ОСОБА_3 та його знайомим ОСОБА_13 , вона з ОСОБА_11 провели його приятеля на поїзд, а потім вирішили зайти у заклад громадського харчування, який знаходиться біля ресторану «Фуршет» поїсти. Направляючись туди, проходячи повз кафе «Либідь», де знову зустріли ОСОБА_3 , який їх покликав та запросив присісти за його столик, розташований на літній площадці, на що вони погодились та почали розпивати спиртні напої. Через деякий час, вони втрьох (вона, ОСОБА_11 , та ОСОБА_3 ) попрямували усередину закладу «Либідь» та почали замовляти пісні у музичному автоматі, який стояв біля барної стійки, де працював бармен ОСОБА_16 . Після того, як вони замовили пісню, вона вийшла на вулицю палити, а як повернулася, стала свідком того, як ОСОБА_11 лежить на підлозі, а ОСОБА_3 підняв його телефон, що випав із кишені та поклав на підвіконня, де лежали його речі. У цей час у залі кафе були присутні лише ОСОБА_3 , його друг ОСОБА_12 та бармен ОСОБА_16 . Ніяких її знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не було. Вона взяла телефон ОСОБА_11 та попрямувала у пішохідний перехід, оскільки на наступний день вони із ОСОБА_11 домовилися зустрітися та вона планувала повернути йому телефон. Несподівано її наздогнав ОСОБА_3 зі своїм другом ОСОБА_13 та забрав телефон потерпілого ОСОБА_11 , крім того дістали з її сумочки та забрали її мобільний телефон. Як їй стало відомо від працівників міліції, у потерпілого, окрім телефону, зник фотоапарат, грошові кошти, золота печатка;

- дані протоколу огляду місця події від 30.10.2013 року, згідно яких за участю свідка ОСОБА_17 слідчим було оглянуто приміщення кафе «Либідь», що знаходиться по вулиці Старовокзальній, 2 у місті Києві та зафіксовано загальну обстановку при вході до кафе та у його приміщенні;

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.03.2014 року, згідно яких в присутності понятих потерпілий ОСОБА_11 серед чотирьох осіб пред`явлених йому на впізнання, вказав на ОСОБА_3 , який був під номером 2, як на особу, що 29.10.2013 року приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи по вул. Старовокзальній, 26 в кафе «Либідь» в м.Києві, наносив йому тілесні ушкодження та заволодів його майном. Згідно даних протоколу потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що впізнав особу за тілобудовою, обличчям, одягом, статурою, а саме: зростом, кольором шкіри на обличчі та чорним коротким волоссям;

-дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.03.2014 року, згідно яких в присутності понятих свідок ОСОБА_17 серед чотирьох осіб пред`явлених йому на впізнання, вказав на ОСОБА_3 , який був під номером 4, як на особу, що 29.10.2013 року приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи по вул. Старовокзальній, 26 в кафе «Либідь» в м.Києві, наносила тілесні ушкодження невідомому та заволоділа його майном, а саме: телефоном, марки яку він не пам`ятає, та передав жінці на ім`я ОСОБА_18 , фотоапаратом грошовими коштами та перснем. Згідно даних протоколу свідок ОСОБА_17 повідомив, що впізнав особу за: за тілобудовою, смуглим обличчям овальним, чорним коротким волоссям, чорною курткою, худощавої тілобудови, високого зросту;

-дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.10.2013 року згідно яких з дотримання вимог ст.ст. 60, 104, 214 КПК України о/у СКР 1-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві прийняв усуну заяву від ОСОБА_11 , про те, що 29.10.2013 року близько 20 год. 45 хв. по вул. Старовокзальній, 26 в м.Києві в кафе «Либідь» невідомий відкрито заволодів мобільним телефоном «Iphone 4» китайського виробництва, фотоапаратом «Nikon», грошима 300 грн. та золотою каблучкою.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина з них здобута з порушенням норм процесуального законодавства, а інші, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують причетність ОСОБА_3 до діянь, про які зазначено в обвинувальному акті.

Так, суд вважає неспростованими стороною обвинувачення показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що під час спільного розпиття спиртних напоїв та в ході замовлення музики в музичному автоматі 29 жовтня 2013 року в приміщенні кафе «Либідь», розташованого по вул. Старовокзальній, 26 в м.Києві, між ним та потерпілим ОСОБА_11 виник конфлікт, в ході якого він штовхнув потерпілого ОСОБА_11 , внаслідок чого той впав та будь-яких інших ударів йому не наносив. Після чого до ОСОБА_11 підбігли наглядно знайомий ОСОБА_15 , який у близьких стосунках перебував з ОСОБА_10 , його товариш ОСОБА_14 та сама ОСОБА_10 .

При цьому ОСОБА_3 стверджував, що бачив як саме ОСОБА_15 наносив у верхню частину тулуба потерпілого (в область шиї чи голови) два удари ногою, а потім йому ( ОСОБА_3 ) повідомив, що ОСОБА_10 забрала телефон потерпілого, покинула приміщення кафе та висловив прохання зупинити її.

Тобто, показання обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що він штовхнув потерпілого в плече, не з метою його пограбування, а у зв`язку з конфліктом, що між ними виник та інших ударів йому не наносив, залишилися не спростованими стороною обвинувачення.

Також на спростування версії обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він забрав з барної стійки грошові кошти в сумі 280 грн., вважаючи їх рештою власних грошових коштів, які він надав бармену для оплати свого рахунку, тобто не усвідомлював, що ці грошові кошти йому не належать, не надано будь-яких доказів.

Допитана свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду давала непослідовні, нелогічні та суперечливі показання, що виражалось у різних відповідях на питання щодо деталей фактичних обставин подій свідком яких вона була. А саме свідок спочатку повідомляла, що бачила початок конфлікту та нанесення ударів потерпілому ОСОБА_3 . Надаючи відповіді на уточнюючі питання щодо початку конфлікту, остання повідомила, що не бачила як розпочався конфлікт, посилаючись, що в цей час виходила палити. При цьому вона повідомляла, що повернувшись до приміщення кафе, вона побачила потерпілого ОСОБА_11 лежачого на підлозі. І те, як ОСОБА_3 в цей час підняв телефон потерпілого та поклав на підвіконня кафе. Свідок заперечила факт присутності у кафе її знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , однак підтвердила, що взяла телефон потерпілого з підвіконня та залишила кафе, пояснюючи свій вчинок нібито наміром повернути цей телефон потерпілому на наступний день.

До таких показань свідка ОСОБА_10 суд ставиться критично, враховуючи, що причетність самої ОСОБА_10 до можливого відкритого викрадення майна потерпілого у співучасті з невстановленими особами на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , належним чином не була перевірена органом досудового розслідування, у зв`язку з чим надання цим свідком неправдивих показань у суді цілком можуть бути зумовлені її власними інтересами.

Перевірити показання даного свідка на предмет їх достовірності під час судового розгляду не вдалося, шляхом допиту потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 , оскільки вжитими судом заходами не виявилось за можливе забезпечити їх явку у судове засідання та в подальшому сторона обвинувачення відмовилась від їх допиту.

У той же час, не підтвердженими належними доказами залишилися відомості викладені у протоколі усної заяви про злочин ОСОБА_11 від 30.10.2013 року, щодо переліку та вартості відкрито викраденого у нього майна, щодо наявності у нього вказаного майна та його належності йому, а також в тій частині, що його майном заволодів невідомий.

При цьому суд звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_11 у даній заяві про злочин вказав, про причетність до вчинення злочину, однієї особи та не вказував про застосування до нього насильства.

Фактично з огляду на докази надані суду стороною обвинувачення, вперше потерпілий заявив, про застосування до нього насильства у момент відкритого викрадення його майна та про те, що злочин стосовно нього було вчинено двома особами, під час проведення слідчої дій пред`явлення особи для впізнання 25.03.2014 року.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 серед пред`явлених йому для впізнання осіб вказав на ОСОБА_3 , який в групі з іншою особою, перебуваючи по вул. Старовокзальна, 26 в м.Києві в кафе «Либідь» із нанесенням тілесних ушкоджень, відкрито викрали його мобільний телефон марки «IPhone 4» китайського виробництва, фотоапарат марки «Nikon Colpix», грошові кошти в суму 300 грн. та каблучку із золота 585 проби, вагою 7 грам.

Так, на підтвердження, факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 29.10.2013 року, не надано об`єктивних даних, зокрема, даних про наявність у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень та виявлення їх слідів, зокрема висновку експерта.

Тому, суд вважає, що жодними об`єктивними даними не підтверджено висунуте обвинувачення в тій частині, що ОСОБА_3 кулаком наніс два удари в область обличчя ОСОБА_11 , після яких останній впав на підлогу, а ОСОБА_3 сів на нього зверху та продовжував наносити йому удари руками в область голови та обличчя.

Крім того не підтверджено жодними об`єктивними даними, що ОСОБА_3 мав умисел на відкрите заволодіння майном потерпілого та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Iphone 4» (китайського виробництва) вартістю 584 грн. 32 коп., грошові кошти в розмірі 300 грн., та золотою каблучкою 585 проби вагою 7 гра вартістю 3000 грн.

Так, по справі відсутні речові докази та безпосередньо у ОСОБА_3 жодних предметів відкрите викрадення яких йому інкримінується в ході досудового розслідування не вилучалось.

Тобто, відсутні об`єктивні дані, щодо наявності у потерпілого 29.10.2013 року всього переліченого майна відкрите викрадення якого ставиться у вину ОСОБА_3 , та щодо вартості цього майна.

На переконання суду, сам факт завдання обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_11 одного поштовху, внаслідок, якого він впав, за відсутності інших беззаперечних доказів, не доводить винуватість ОСОБА_3 у відкритому викраденні майна потерпілого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Аналізуючи інші докази, які надані прокурором на підтвердження обвинувачення, слід зазначити наступне.

Так, доводячи перед судом обставини відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_3 , сторона обвинувачення посилається на дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 30 жовтня 2013 року, згідно з якими, оглядалось приміщення кафе «Либідь», що знаходиться по вул. Старовокзальній, 2 в м.Києві. При цьому як вбачається з висунутого обвинувачення, ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінального правопорушення в приміщенні кафе «Либідь», розташованого за адресою: м.Київ. вул. Старовокзальна, 26. Отже приміщення, що оглядалось під час огляду місця події 30.06.2013 року за адресою: м.Київ, вул. Старовокзальна, 2, не стосується місця вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, як вбачається з протоколу пред`явлення осіб для впізнання потерпілому ОСОБА_11 , останній вказав на особу під № 2, як на особу, яка в складі двох осіб схожих на молдаван за національністю, перебуваючи по вул. Старовокзальній, 26 в кафе «Либідь» в м.Києві, відкрито викрали його речі та грошові кошти. Вказав, що впізнав особу під № 2 за тілобудовою обличчям, одягом статурою, а саме за зростом, кольором шкіри на обличчі та чорним коротким волоссям.

З протоколу пред`явлення осіб для впізнання свідку ОСОБА_17 , зокрема з фототаблиці до нього долученій, вбачається, що він вказав на особу № 4, яка наносила по вул. Старовокзальній, 26 в м.Києві в кафе «Либідь» тілесні ушкодження невідомому та заволоділа його майном, а саме: мобільним телефоном, марки яку він не пам`ятає та передав жінці на ім`я ОСОБА_18 , фотоапаратом, грошовими коштами та перснем. Вказав, що впізнав особу під № 4 за смуглим, овальним обличчям, коротким чорним волоссям, чорною курткою, худощавою тілобудовою, високого зросту.

Тобто, інформація, яку повідомив потерпілий та свідок під час даної слідчої дії, зокрема, щодо ознак за якими вони впізнають особу, є загальною, не конкретизованою, без повідомлення конкретних ознак. Крім того в порушення ч.2 ст. 228 КПК України дві особи серед яких був пред`явлений на впізнання ОСОБА_3 мають різкі відмінності у віці понад 20 та 10 років з ОСОБА_3 та зовнішності, а особа яка має приблизний з ОСОБА_3 вік, має різкі відмінності у зовнішності та одязі. Звертає на себе увагу й той факт, що дане впізнання проводилось фактично через 5 місяців з дня, коли було вчинене кримінальне правопорушення стосовно потерпілого, при цьому однією нібито з прикмет за якими свідок та потерпілий впізнали ОСОБА_3 є його одяг. Викладене в сукупності ставить під сумнів доказове значення даної слідчої дії.

Разом з тим, в судовому засіданні не виявилося за можливе допитати потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 з приводу вказаних обставин, оскільки стороною обвинувачення не була забезпечена їх явка у судове засідання та в подальшому сторона обвинувачення відмовилась від допиту потерпілого та свідка, з урахуванням того, що потерпілий ОСОБА_11 не мав змоги виїхати з тимчасово окупованої території, а розшукати свідка ОСОБА_17 вжитими розшуковими заходами стороною обвинувачення не виявилось за можливе.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З огляду на наведене, оскільки в судовому засіданні не виявилося за можливе перевірити достовірність даних, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 25 березня 2014 року потерпілому ОСОБА_11 , в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 25 березня 2014 року свідку ОСОБА_17 в тому числі, зафіксовані в них слідчим показання ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 , суд не вважає фактичні відомості цих протоколів належно здобутими доказами, а отже, і допустимими в цій частині для встановлення винуватості ОСОБА_3 .

Інші, надані стороною обвинувачення докази, наведені вище, не підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Таким чином, судом встановлено, що кримінальне правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_11 мало місце, але з урахуванням доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_3 29 жовтня 2013 року із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , а саме, мобільний телефон марки Iphone 4» (китайського виробництва) вартістю 584 грн. 32 копійки, грошові кошти в розмірі 300 грн., а також золотий перстень 585 проби вагою 7 грам вартістю 3000 грн.

А тому суд, розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явлення обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновків про необхідність виправдання ОСОБА_3 .

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст.370, 374 КПК України, до п.23 ППВСУ №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинене саме ним, органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 .

Керуючись ст.369-371, 373-374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України вчинене ОСОБА_3 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: