Справа № 162/750/15-к
Провадження № 1-кп/162/18/2015
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року смт Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000048 про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі КК),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні двоє дітей, непрацюючого, відповідно до статті 89 КК не судимого,
встановив:

ОСОБА_7 близько 06 години 02 березня 2015 року, перебуваючи у будинку ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 на ґрунті короткотривалих особистих неприязних стосунків умисно завдав один удар дерев`яним стільцем у ліву частину грудної клітки ОСОБА_4 , чим заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому восьмого та дев`ятого ребер зліва, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Крім цього, за викладених вище обставин ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій не визнав. Відмовився від дачі показань, заявив, що у ході досудового розслідування йому не роз`яснювались його права, зокрема право на захист, у міліції застосовували щодо нього тортури тощо.

Потерпілий ОСОБА_4 у суді показав, що близько 05 години 02 березня 2015 року зайшов у хату до своїх сусідів ОСОБА_9 . Обвинувачений, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 розпивали пиво, запросили його. Коли спиртного не залишилось, він запропонував присутнім купити у нього за сто гривень болгарку, на які придбати самогон. На пропозицію зголосився ОСОБА_7 , який одразу ж дав йому 30 гривень. Він вийшов з будинку. За ці кошти у когось з сусідів придбав 0,75 літра самогону. Повернувся у хату ОСОБА_9 та продовжив розпивати спиртне з згаданими вище особами. Через деякий час він запитав у ОСОБА_7 коли той йому поверне решта коштів. У відповідь обвинувачений почав його бити, спочатку кулаком у голову, а коли він упав, табуреткою по тулубу. Кілька ударів у голову йому наніс ОСОБА_10 . Коли він почав утікати, ОСОБА_7 спіймав його за куртку, яка від цього порвалась. Він повернувся додому та ліг спати. Йому було погано і дружина через деякий час викликала швидку медичну допомогу. У лікарні діагностували численні забої та синці, перелом ребер. У цей день з кимсь іншим будь-яких конфліктів не мав. Потерпілий переконаний, що переломи ребер у нього стались внаслідок ударів ОСОБА_7 табуреткою, адже ОСОБА_10 завдавав йому кілька ударів у голову, це відбулось раніше.

Свідок захисту ОСОБА_10 у суді показав, що 01 березня 2015 року ОСОБА_7 відзначав день народження. У зв`язку з цим обвинувачений придбав йому та його брату ОСОБА_8 спиртне. У ніч з 01 на 02 березня всі втрьох сиділи у нього вдома по АДРЕСА_2 . При цьому алкогольні напої розпивав лише він із братом, ОСОБА_7 спиртного не вживав. Під ранок до них прийшов ОСОБА_4 , він був напідпитку, приєднався до товариства та сів за стіл. Час від часу він виходив у свою кімнату, де спав, а тому не бачив чи був конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_4 пішов додому він не пригадує. Разом з тим, на вигук обвинуваченого у залі судових засідань: «Ми з тобою ж говорили, що ОСОБА_11 розбив скло». ОСОБА_10 додав, що коли ОСОБА_4 виходив з його будинку він розбив шибку. На запитання прокурора щодо суттєвої різниці у показаннях, які свідок давав на досудовому розслідуванні і у суді, ОСОБА_10 повідомив, що під час досудового розслідування йому ніхто не роз`яснював його прав, протоколи допиту та слідчого експерименту підписував не читаючи, під тиском, адже у міліції його били.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 , слідчий Любешівського РВ УМВС у Волинській області, у суді показав, що у цьому кримінальному провадженні проводив досудове розслідування. Здійснюючи процесуальні дії з свідком ОСОБА_10 , будь-якого тиску на останнього не чинив, вказівок йому не давав, тим паче, його не бив. Під час проведення слідчого експерименту у присутності понятих свідок відтворив як саме обвинувачений бив потерпілого 02 березня 2015 року.

Свідок обвинувачення ОСОБА_13 у суді вказав, що у цьому кримінальному провадженні залучався у якості понятого при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_10 . При здійсненні процесуальних дій слідчий не впливав на свідка, будь-якого тиску на нього не чинив, а лише попередив його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. По закінченні слідчого експерименту ОСОБА_10 перечитав та підписав відповідний протокол, зауважень та доповнень до нього свідок не мав. Описані вище дії загалом тривали близько години.

Свідок захисту ОСОБА_14 у суді показав, що о 08 годині 25 хвилин перебував біля магазину «Світлофор», що навпроти будинку потерпілого по вулиці Червоноармійській селища Любешів. Він бачив як потерпілий сварився з особою жіночої статі, схожою на його дружину. При цьому жінка мала у руках щось на зразок сільськогосподарських граблів і била ними ОСОБА_4 .

Свідок обвинувачення ОСОБА_15 , дружина потерпілого, у суді показала, що близько 09 години 2015 року її чоловік повернувся додому п`яний, він був у крові, побитий, у нього була порвана куртка. Іван одразу ліг у ліжко. Побачивши, що йому погано, через деякий час вона викликала швидку медичну допомогу. Лікарі, що приїхали на виклик, оглянувши чоловіка, повідомили про необхідність більш детального його огляду у лікарні. У Любешівській райлікарні у потерпілого діагностували переломи ребер, струс мозку, численні забої.

Свідок обвинувачення ОСОБА_16 вказала, що проживає у іншій відокремленій половині будинку з ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 суперечки потерпілого з своєю дружиною вона не бачила. Між нею та ОСОБА_4 також не було ніяких конфліктів. На запитання захисту свідок повідомила, що працює продавцем у кафе і щоранку йде на роботу на 09 годину.

Свідок обвинувачення, дільничний інспектор міліції ОСОБА_18 , у суді показав, що у першій половині дня 02 березня 2015 року у чергову частину Любешівського РВ УМВС у Волинській області надійшло повідомлення від чергової медсестри райлікарні про те, що у приймальне відділення з струсом мозку, черепно-мозковою травмою, переломами ребер поступив ОСОБА_4 . У медичному закладі, відбираючи заяву у потерпілого, він дізнався, що тілесні ушкодження йому заподіяв ОСОБА_7 у будинку ОСОБА_9 . Ввечері цього ж дня він не зміг відібрати в обвинуваченого пояснень, оскільки той був п`яний. Виконуючи доручення слідчого, забезпечував явку ОСОБА_7 у Любешівський РВ УМВС 23 та 26 березня 2015 року. При цьому фізичної сили та спецзасобів до обвинуваченого не застосував, адже він добровільно погодився пройти у міліцію. Участі у слідчих діях у цьому кримінальному провадженні він не брав. Виконуючи завдання прокурора ОСОБА_3 , у липні-серпні 2015 року неодноразово повідомляв ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про необхідність з`явитись у прокуратуру району для дачі пояснень про застосування стосовно них тортур.

Згідно з витягу з Журналу реєстрації заяв і повідомлень Любешівського РВ УМВС у Волинській області повідомлення про госпіталізацію ОСОБА_4 надійшло у міліцію о 11 годині 40 хвилин 02 березня 2015 року від чергової медсестри Любешівської райлікарні.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02 березня 2015 року потерпілий ОСОБА_4 о 14 годині 50 хвилин цього дня звернувся у міліцію з приводу завдання йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у будинку останнього.

17 березня 2015 року у ході проведення слідчого експерименту потерпілий вказав на спосіб заподіяння йому тілесних ушкоджень. Удари в ділянку грудної клітки ОСОБА_7 наносились зокрема і дерев`яним стільцем.
Під час проведення слідчого експерименту 17 березня 2015 року свідок ОСОБА_10 також показав як ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_4 по тулубу дерев`яним стільцем.
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз від 13 та 20 березня 2015 року у потерпілого ОСОБА_4 констатовано наявність тілесних ушкоджень, зокрема перелому ребер зліва. Судово-медичних даних, що вони утворились при падінні з власного зросту та при вдарянні об тупі предмети немає. Ці тілесні ушкодження утворились внаслідок дії тупого предмету без відображення контактуючих поверхонь у термін, вказаний у медичній документації.

Оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд дійшов таких висновків.
З допитаних у судовому засіданні осіб учасниками подій у ніч з 01 на 02 березня 2015 року у будинку по АДРЕСА_2 були потерпілий, обвинувачений та свідок ОСОБА_10 .
ОСОБА_7 відмовився від дачі показань, у ході судового розгляду заявив про свою непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.
Заява ОСОБА_7 про застосування під час досудового розслідування щодо нього тортур була предметом розгляду у прокуратурі Волинської області. Відповідно до листа № 17-1947 вих-15 від 15 вересня 2015 року обвинуваченому відмовлено у внесенні відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з листом Любешівської центральної районної лікарні № 677/15/2.15 від 16 липня 2015 року у період з 02 по 31 березня 2015 року за медичною допомогою з приводу отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не звертався.
Таким чином, будь-яких об`єктивних даних, які б могли свідчити, про застосування у ході досудового розслідування щодо ОСОБА_7 тортур, катування, жорстокого поводження не здобуто.
В ході судового розгляду прокурором спростовано відповідними письмовими доказами твердження обвинуваченого про нероз`яснення йому процесуальних прав під час досудового розслідування.
Отже, на момент ухвалення цього вироку немає підстав для визнання доказів обвинувачення, які досліджувались у судовому засіданні, недопустимими відповідно до статті 87 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Свідок ОСОБА_10 у суді не підтвердив і не спростував версію обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_7 . Показав, що часто виходив у іншу кімнату спати і не бачив конфлікту між потерпілим та обвинуваченим. Разом з тим, у журналі судового засідання зафіксовано як свідок змінював та доповнював свої покази внаслідок підказок ОСОБА_7 .
Заява ОСОБА_10 про застосування щодо нього тортур під час проведення слідчого експерименту не підтверджена будь-якими доказами. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у суді показали, що на ОСОБА_10 будь-якого тиску ніхто не чинив, у ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 детально розказав та показав на манекені як саме ОСОБА_7 бив ОСОБА_4 , відповідний протокол свідок прочитав та підписав без зауважень.
Разом з тим, поведінка ОСОБА_10 у судовому засіданні, який часто плутався у показаннях, на вигуки обвинуваченого змінював та доповнював свої пояснення, переконує суд у їх неправдивості.
Сторона захисту припускає, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_4 , він міг отримати внаслідок іншого інциденту, про який згадував свідок ОСОБА_14 .
На думку суду, ця версія є непереконливою. Окрім свідка ОСОБА_14 , ніхто з допитаних у судовому засіданні не підтвердив конфлікт потерпілого з особою жіночої статі близько 08 години 02 березня 2015 року.
Показання свідка ОСОБА_14 повністю спростовує потерпілий ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_15 , сусідка ОСОБА_16 .
Продовжуючи аналіз показань, суд констатує, що потерпілий протягом усього часу розгляду справи у суді давав послідовні пояснення. Він стверджує, що саме удари ОСОБА_7 , які той наносив йому дерев`яним стільцем, і призвели до перелому ребер. Аналогічні відомості містяться у протоколі слідчого експерименту від 17 березня 2015 року за участю потерпілого.
Таким чином, показання потерпілого, свідка ОСОБА_15 , щодо часу та місця отримання останнім тілесних ушкоджень, у поєднанні з письмовими доказами: витягом з Журналу реєстрації заяв і повідомлень Любешівського РВ УМВС у Волинській області, протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, висновками експерта, даними слідчих експериментів, приводить суд до переконання про доведеність причетності обвинуваченого до умисного заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за частиною 1 статті 122 КК.
Вирішуючи питання про покарання обвинуваченому, слід взяти до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує, що скоєне є злочином середньої тяжкості. Разом з тим, здійснено посягання на здоров`я потерпілого.
Обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_7 , не встановлено.
Внаслідок упущень у ході досудового розслідування, суд виключає з обвинувачення вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання. З матеріалів кримінального провадження слідує, що особу винного фактично було встановлено 02 березня 2015 року, однак перші процесуальні дії з ним були проведені лише 23 березня 2015 року. Враховуючи, що сп`яніння являє собою фізіологічний стан людини, пов`язаний з вживанням певних речовин, то для його констатації показань свідків, потерпілого недостатньо, особа підлягає освідуванню у лікаря. Під час досудового розслідування цього зроблено не було.
При призначенні покарання суд бере до уваги, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, по місцю проживання характеризується негативно, ніде не працює, не бере участі у вихованні своїх дітей тощо.
Обвинувачений хоч і вважається таким, що не має судимостей, однак про антисоціальну спрямованість його особи вказують факти попереднього притягнення до кримінальної відповідальності. 14 листопада 2005 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 КК, у зв`язку з амністією; 12 жовтня 2006 року його засуджено за частиною 1 статті 296 КК, статтею 128 КК до двох років обмеження волі з застосуванням статей 75, 76 КК; 01 жовтня 2009 року він визнаний винуватим за частиною 1 статті 296 КК з призначенням покаранням у виді штрафу.
Таким чином, суд дійшов висновку, що для досягнення передбачених статтею 50, частиною 2 статті 65 КК цілей необхідним і достатнім у цьому випадку буде призначення реального покарання в межах санкції частини 1 статті 122 КК у виді обмеження волі.
Вирішення питання про цивільний позов прокурора.
Прокурором у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі управління фінансів Любешівської державної районної адміністрації Волинської області про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину на суму 776,1 гривень.
Прокурор, представник цивільного позивача позов підтримали. Обвинувачений, захисник проти позову заперечили.

Відповідно до довідки Любешівської центральної районної лікарні № 32/15/2.15 від 03 квітня 2015 року потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 02 по 05 березня 2015 року. Вартість лікування хворого за три ліжко-дні становить 776,1 гривень.
Згідно з частинами 1, 3 статті 1206 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову прокурора та необхідність його задоволення.
Вирішення цивільного позову потерпілого.
Потерпілим у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування 12 тисяч моральної шкоди, заподіяної злочином.
В обґрунтуванні позову ОСОБА_4 вказує, що внаслідок кримінального правопорушення він зазнав фізичного болю та моральних страждань. Крім цього, у зв`язку лікуванням було порушено його звичайний уклад життя тощо.
У судовому засіданні потерпілий зменшив свої позовні вимоги: просить суд стягнути з обвинуваченого три тисячі гривень як компенсацію моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1167, частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Проаналізувавши дослідженні в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача у користь позивача моральною шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Розмір заявлених ОСОБА_4 сум не порушує принципів поміркованості, розумності та справедливості тощо, а тому позов підлягає до задоволення.
Судових витрат, речових доказів по справі немає.

Передбачених процесуальних законом приводів для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу немає.
Керуючись статтями 370, 374 КПК, суд
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі управління фінансів Любешівської державної районної адміністрації Волинської області про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 у користь держави на рахунок місцевого бюджету Любешівського району Волинської області (№ 0240 в ГУДКСУ в Волинській області, код платежу: 24060300, МФО 803014) 776 (сімсот сімдесят шість) гривень 10 копійок витрат на лікування потерпілого від злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 у користь ОСОБА_4 3 (три) тисячі моральної шкоди.
Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку, надіслати його копію не пізніше наступного дня.
На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення можуть бути подані апеляції до Апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд.

Головуючий: суддя ОСОБА_1