ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українець, гр-н України, вища освіта, не одружений, працює, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , судимий 22 квітня 2015 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 121 КК України на п`ять років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на три роки, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115; ч. 2 ст. 125; ч. 2 ст. 15, п. 13, ч. 2 ст. 115 КК України,

сторони: прокурор ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , інші учасники: потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,-

В С Т А Н О В И В:
26 серпня 2015 року, приблизно о 02 год ночі, ОСОБА_7 , за місцем свого проживання (кв. АДРЕСА_3 ), відчуваючи з ревнощів особисту неприязнь, вирішив шляхом фізичної розправи та вбивства помститися своїй дівчині ОСОБА_12 , яка пішла від нього до ОСОБА_13 , з яким також зустрічалася.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_14 , ОСОБА_7 засобами зв`язку дізнався про місце її перебування біля будинку АДРЕСА_4 , після чого взяв із собою як знаряддя вбивства кухонний ніж і направився на зустріч із нею. Близько 02 год 10 хв він прибув за вказаною адресою, де побачив ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 . Одночасно на місце їх зустрічі прибув наряд поліції за викликом ОСОБА_13 , який раніше зазнавав нападу з боку ОСОБА_17 . Розмова між ними у присутності поліцейських була нетривалою, після чого ОСОБА_18 разом із ОСОБА_16 направилася в напрямку метро «Академмістечко», а ОСОБА_7 залишився із поліцейськими.

Близько 02 год 15 хв, коли ОСОБА_18 разом із ОСОБА_16 перебували поблизу будинку № 1 по вул. Командарма Уборевича, їх наздогнав ОСОБА_7 і між ними продовжилася сварка, під час якої ОСОБА_7 дістав правою рукою із своєї сумки заздалегідь заготовлений ніж та з метою позбавлення життя ОСОБА_14 з вказаних вище мотивів, почав наносити їй численні (всього 14) колото-різані рани в різні частини тіла (груди, живіт, спина, тулуб, передпліччя, руки), в тому числі й коли потерпіла вже нерухома лежала на землі, з яких дев`ять були проникаючі у груди та живіт, поєднані з ушкодження внутрішніх органів, крововтратою та шоком, а тому мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_18 померла на місці. Інші непроникаючі колото-різаних поранення ОСОБА_14 , завдані цими діями обвинуваченого, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які не перебувають у причиновому зв`язку із смертю останньої.

Крім того, в процесі нанесення вказаних ножових поранень ОСОБА_19 , ОСОБА_7 умисно наніс тим же ножем різану рану по зовнішній поверхні правого колінного суглобу ОСОБА_20 , який намагався захистити ОСОБА_15 і вибити ногою ніж з рук ОСОБА_17 . Вказана рана відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинила короткочасний розлад здоров`я.

Близько 02 год 20 хв 26 серпня 2015 року, ОСОБА_7 переконавшись у тому, що досяг поставленої мети позбавити ОСОБА_15 життя, почав тікати з місця злочину. У цей момент біля будинку № 1 по вул. Командарма Уборевича його вирішив затримати випадковий очевидець подій ОСОБА_11 .. Реагуючи на такі дії ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, утримуючи в правій руці кухонний ніж, маючи намір позбавити життя ОСОБА_21 , умисно наніс цим ножем один проникаючий колото-різаний удар в область грудної клітини потерпілого, цілячись йому у серце. Цими своїми діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_22 проникаюче торако-абдомінальне поранення на лівій переднє-боковій поверхні грудної клітини в проекції 7 ребра по передньо-пахвовій лінії, від якої виходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудей, нижня доля лівої легені та лівий купол діафрагми з проникненням у ліву плевральну порожнину з послідуючим проникненням в черевну порожнину та пораненням селезінки, а тому відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Проте, вчинивши всі дії, які ОСОБА_7 вважав за необхідне для позбавлення життя ОСОБА_21 , цей злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі, оскільки останньому було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу. Після цього ОСОБА_7 знову намагався зникнути з місця вчинення злочину, проте був затриманий.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаних злочинів визнав частково, а саме, не заперечуючи своєї причетності до позбавлення життя за наведених вище обставин ОСОБА_23 та заподіяння при цьому легкого тілесного ушкодження КОЛЕСНИКУ, заперечував проти обвинувачення у закінченому замаху на вбивство ОСОБА_24 , наполягаючи на тому, що наміру позбавити його життя не мав, міг лише його випадково поранити, але водночас зазначив, що деталей цих подій не пам`ятає.

Також ОСОБА_7 показав, що тривалий час проживав разом з ОСОБА_23 , маючи з нею особисті стосунки. Оскільки та не припинила зустрічі з КОЛЕСНИКОМ, між ними трьома на ґрунті ревнощів виникали сварки. Так, 12 лютого 2015 року під час чергової сварки він, ОСОБА_25 , заподіяв ножем КОЛЕСНИКУ тяжке тілесне ушкодження, за що був засуджений.

Як далі показав ОСОБА_7 , 26 серпня 2015 року вночі до нього подзвонив КОЛЕСНИК і цікавився, чи прийшла додому ОСОБА_23 . Будучи обуреним такими діями КОЛЕСНИКА, а також поведінкою ОСОБА_23 , яка продовжувала з ним зустрічатися, він посварився з останньою, внаслідок чого остання забрала свої речі і пішла з дому. Приблизно о 02 год ночі він дізнався від КОЛЕСНИКА, де той територіально перебуває із ОСОБА_23 , і вирішив зустрітися з ними. Близько 02 год 10 хв він, ОСОБА_7 , прибув до буд. № 9 по вул. Командарма Уборевича, де побачив ОСОБА_23 разом із КОЛЕСНИКОМ. Одночасно на місце їх зустрічі прибув наряд поліції, а тому розмова між ними була нетривалою, він, ОСОБА_7 , віддав ОСОБА_23 її телефон, який вона залишила в нього, після чого вона разом із КОЛЕСНИКОМ направилася в напрямку метро «Академмістечко», а він, СЛОТІН, залишився із поліцейськими. Після розмови з поліцейськими він наздогнав ОСОБА_23 разом із КОЛЕСНИКОМ, коли вони перебували вже поблизу буд. № 1 по вул. Командарма Уборевича, і між ними продовжився конфлікт. Далі, як показав обвинувачений, будучи розлюченим, він не пам`ятає деталей нанесення ножових поранень ОСОБА_23 , КОЛЕСНИКУ та ОСОБА_24 , але того, що це вчинив саме він не заперечував.

Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченого ОСОБА_26 , його вина у вказаних злочинах в повному обсязі підтверджується, крім власне його показань, в яких не заперечуються більшість обставин з фактичного боку, зокрема факт поранення КОЛЕСНИКА та умисного позбавлення життя ОСОБА_23 вночі 26 серпня 2015 року, також й іншими дослідженими судом доказами, які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що був знайомий з обвинуваченим та загиблою ОСОБА_23 , з якою підтримував дружні стосунки. СЛОТІН внаслідок безпідставних ревнощів став конфліктувати з ним, а згодом на цьому ґрунті завдав ножове поранення, за що і був засуджений. Ввечері 25 серпня 2015 року він, потерпілий, біля метро «Академмістечко» зустрічався з ОСОБА_23 , яка після цього поїхала додому. Близько 24 години він зателефонував їй, щоб дізнатися чи вона дісталась додому, однак слухавку підняв невдоволений ОСОБА_25 . Через деякий час йому зателефонувала ОСОБА_23 і повідомила, що посварилася із ОСОБА_25 , від якого пішла, а тому попросила, щоб він зустрів її на ОСОБА_27 , 9. Коли він, потерпілий, зустрів ОСОБА_23 , ОСОБА_25 телефонував їм і погрожував вбивством. Він вимушений був зустрітися із СЛОТІНИМ, оскільки той повинен був повернути ОСОБА_23 її телефон, але задля безпеки цієї зустрічі одночасно викликав поліцію. У присутності поліції ОСОБА_25 повернув телефон, а тому розмова між ними була коротка, поліція залишилася розбиратись зі ОСОБА_25 , а вони пішли в сторону метро «Академмістечка», де їх чекало таксі. Коли вони майже дійшли до метро (зупинка маршрутного таксі № 302), їх наздогнав ОСОБА_25 і, висуваючи претензії, дістав ніж, яким почав бити ОСОБА_23 . Вона намагалась втекти від нього, а він, потерпілий, намагався вибити ніж з рук ОСОБА_25 . СЛОТІН наносив удари ножем і тоді, коли вже поранена ОСОБА_23 впала на дорозі, в цей момент він, КОЛЕСНИК, знову намагався вибити ніж, але ОСОБА_25 , відмахуючись, наніс ножем і йому травму в коліно правої ноги. Після цього ОСОБА_25 почав тікати, обставин його затримання він, потерпілий, не бачив, оскільки залишився біля непритомної ОСОБА_23 . Пізніше до них підійшли перехожі, викликали швидку медичну допомогу і повідомили що СЛОТІНА впіймали.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 працівник міліції показав, що ввечері 25 серпня 2015 року був у приватних справах у кафе по вул. Уборевича. Спочатку побачив як на вулиці СЛОТІН та ОСОБА_23 дуже гучно з`ясовували стосунки, а коли через деякий час почув жіночий крик, побачив, що на асфальті лежить ОСОБА_23 , поруч з нею був КОЛЕСНИК, а ОСОБА_25 тікав в його сторону. Він, потерпілий, вийшов СЛОТІНУ назустріч і наказав зупинитися, в цей момент ОСОБА_25 наблизився і замахнувся правою рукою. Побачивши у цій руці СЛОТІНА великий ніж, він, потерпілий, зупинився і прикрився рукою, в цей час той завдав цим ножем удар в груди в область серця, від якого потерпілий впав. Обставин затримання ОСОБА_25 не бачив.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що дійсно її донька підтримувала стосунки як з обвинуваченим, так і КОЛЕСНИКОМ, у зв`язку з чим були між ними сварки. Очевидцем загибелі доньки не була, вважає винуватим у її смерті ОСОБА_25 , який діяв через ревнощі.

Як видно з протоколів огляду місця події від 26 серпня 2015 року та додатків до них у виді фототаблиць, на ділянці місцевості поблизу будинку АДРЕСА_5 , виявлено закривавлений труп жінки на вигляд віком 23 роки з численними колото різаними ранами в різні частини тіла (груди, живіт, спина, тулуб, передпліччя, руки), поруч виявлена жіноча сумочка з паспортом на ім`я ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніж кухонний з темною ручкою з лезом довжиною до 20 см з плямами бурого кольору, а також сумка чорного кольру з інструментами (а. 66-96).

Під час дослідження вказаних протоколів огляду обвинувачений визнав, що вказаний ніж належить йому, його він використав для вбивства ОСОБА_14 , труп якої оглядався, всі виявлені на тілі загиблої колото-різані рани утворилися в результати його дій, виявлена сумка з інструментами належить йому, а потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказали на те, що загибла ОСОБА_18 була виявлена на тому місці, де їй в останнє наносив поранення вказаним ножем обвинувачений.

Згідно з дослідженим висновком судово-медичного експерта № 2191 від 05 листопада 2015 року на тілі ОСОБА_14 були виявлені спричинені в короткий проміжок часу: А) три проникаючих сліпих колото-різаних поєднаних поранення грудей та живота (глибина ранового каналу становить від 10 до 14,5 см), поєднані з пошкодженням м`яких тканей грудей, ребер, пристінкової плеври, діафрагми, печінки, шлунку та підшлункової залози; Б) три проникаючих сліпих колото-різаних поранення грудей (глибина ранового каналу становить від 09 до 11, 5 см), поєднані з пошкодженням м`яких тканей грудей та спини, легень, ребер; В) три проникаючих сліпих колото-різаних поранення живота (глибина ранового каналу становить від 12 до 14 см), поєднані з пошкодженням м`яких тканей живота, кишки та матку. Вказані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) і знаходяться в прямому причиновому зв`язку із настанням смерті. На тілі ОСОБА_14 також були виявлені: Г) три непроникаючих сліпих колото-різаних поранення тулуба; Д) наскрізне колото-різане поранення лівого передпліччя; Е) різана рана на другому пальці правої кісті збоку. Вказані ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я і не перебувають в прямому причиновому зв`язку із настанням смерті. Крім того, на тілі ОСОБА_14 були виявлені: Ж) синці та садно на лівому лікті; З) синець на лівому стегні. Ці ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я і не перебувають в прямому причиновому зв`язку із настанням смерті. Ушкодження А), Б), В), Г), Д), Е) виникли від дії гострого предмету, який має колючо-ріжучі властивості (по типу клинка та леза клинка ножа) (а. 100-119).

Згідно з дослідженим висновком судово-медичного експерта № 2081 від 11 листопада 2015 року на тілі ОСОБА_21 було виявлене проникаюче торако-абдомінальне поранення на лівій переднє-боковій поверхні грудної клітини в проекції 7 ребра по передньо-пахвовій лінії, від якої виходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудей, нижня доля лівої легені та лівий купол діафрагми з проникненням у ліву плевральну порожнину з послідуючим проникненням в черевну порожнину та пораненням селезінки, а тому відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Це ушкодження виникло від однократної дії гострого предмету, який має колючо-ріжучі властивості (по типу клинка ножа) (а. 123-126).

Згідно з дослідженим висновком судово-медичного експерта № 2426 від 26 серпня 2015 року на тілі ОСОБА_13 була виявлена різана рана по зовнішній поверхні колінного суглобу, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я (а. 129-130).

Як вбачається з висновку експерта імунолога № 363 від 02 жовтня 2015 року, на наданих на дослідження двох марлевих тампонах із змивами з рук обвинуваченого ОСОБА_26 знайдена кров людини, походження якої від загиблої ОСОБА_14 не виключається (а. 146-149).

Сторони захисту та обвинувачення не оспорювали вказані і встановлені висновками експертів фактичні обставини справи.

За таких обставин, суд визнає показання вказаних вище потерпілих очевидців подій, дані, які містять протоколи огляду місця події та додатки до них, всі наведені вище висновки експертів, а також показання обвинуваченого, в частині, що їм не суперечать, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить причетність ОСОБА_26 до позбавлення життя ОСОБА_14 , ножового поранення потерпілого ОСОБА_13 та тяжкого ножового поранення потерпілого ОСОБА_11 .

Суд враховує спосіб та знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_19 (численні проникаючі колото-різані поранення), їх кількість, характер і локалізацію (тяжкі поранення грудей та живота), причини припинення ним своїх дій (безпорадність стану загиблої). Вказані обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_14 і бажав їх настання, а тому вважає доведеним, що ОСОБА_7 за вказаних вище обставин мав прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 і реалізував свій намір, умисно заподіявши їй смерть.

З огляду на обстановку позбавлення життя ОСОБА_14 та намагання при цьому з боку потерпілого ОСОБА_13 припинити злочинні дії обвинуваченого, суд вважає безспірно доведеним і те, що ОСОБА_7 за вказаних вище обставин мав неконкретизований умисел на заподіяння ОСОБА_20 за допомогою ножа, яким відмахувався, тілесного ушкодження, а тому його дії слід оцінювати за результатом, що настав фактично, як заподіяння ОСОБА_20 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Разом з тими суд критично оцінює заяви обвинуваченого про те, що він, йдучи вночі 26 серпня 2015 року на зустріч з БУШМАКІНОЮ та КОЛЕСНИКОМ, не мав наміру з ними конфліктувати, а ніж взяв із собою випадково, а відтак відхиляє їх як недостовірні.

Показання обвинуваченого в цій частині спростовуються твердженнями його самого як про неймовірний ступень обурення діями КОЛЕСНИКОВА, які передували драматичним подіям відтак був наявний мотив, та про намір розібратися з ним, так і самою динамікою загострення подій з фактичного боку (стриманий конфлікт присутністю поліцейських, які розвели конфліктуючі сторони в різні сторони, притримуючи у часі СЛОТІНА, а потім загострення конфлікту після ініціативних дій саме з боку СЛОТІНА, який розшукав, побачив і знову продовжив конфліктувати, а не навпаки).

Що ж стосується ножа, то СЛОТІН чітко усвідомлював його наявність при собі і миттєво скористався цією можливістю. На це вказує чіткість та раптовість його дій, пов`язаних із його застосуванням, які були неочікуваними для КОЛЕСНИКА разом з БУШМАКІНОЮ, адже останні не встигли адекватно відреагувати на них і втекти від нападника на більш людяне місце. Вказані обставини підтверджуються показаннями потерпілого КОЛЕСНИКА, які суд визнав достовірними.

Суд також критично оцінює доводи обвинуваченого та його захисника як вочевидь надумані про недоведеність умислу ОСОБА_26 на позбавлення життя ОСОБА_21 .

Оцінюючи здобуті докази в цій частині висунутого ОСОБА_29 обвинувачення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з ч. 2 ст. 24 КК умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. При відмежуванні замаху на вбивство від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»). Аналогічну правову позицію сформував і Верховний Суд України у своїй постанові від 22 січня 2015 року (джерело: http://reyestr.court.gov.ua/Review/42862028, а також див справи № 5-34кс13, № 5-27кс14).

У межах даного провадження встановлено, що ОСОБА_7 не перебував із потерпілим ОСОБА_30 у жодних стосунках, між ними не було неприязні і вони зустрілися випадково, конфлікт між ними виник спонтанно внаслідок правомірних дій ОСОБА_21 , який будучи очевидцем вбивства намагався затримати ОСОБА_26 , ніж в руках ОСОБА_26 опинився не випадково і перед цим використовувався як знаряддя жорстокого вбивства, удар ножем був хоча й одиничним, але сильним, рішучим і прицільним, глибоке проникаюче поранення зачепило внутрішні органи (через тканини грудної стінки, плевральну порожнину, діафрагму, черевну порожнину з пораненням селезінки). Одразу після завдання цього удару ОСОБА_7 не вживав заходів, щоб відвернути настання для потерпілого шкідливих наслідків, навпаки, скориставшись його безпорадним станом, намагався продовжити втечу з місця злочину, поки не був затриманим остаточно.

Оцінюючи сукупність зазначених фактичних обставин, а також спосіб (завдання одного ножового поранення в область серця, що свідчить про його прицільний характер), знаряддя злочину (ніж із довжиною леза близько 200 мм, тобто знаряддя, що об`єктивно може спричинити смерть), кількість, характер і локалізацію поранення, причини припинення злочинних дій (безпорадний стан потерпілого, який залишився лежати на землі), поведінку винного і потерпілого, що передувала події, колегія суддів вважає доведеним те, що ОСОБА_7 , вчиняючи опір ОСОБА_22 , який намагався його затримати на місці вчинення вбивства, та завдаючи один удар ножем в ліву половину грудної клітки потерпілого (переднє-бокова поверхня в проекції 7-го ребра), усвідомлював суспільно небезпечний характер цієї своєї дії, що посягала на життя потерпілого, передбачав її суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання. Однак смерть потерпілого не настала у зв`язку з наданням йому медичної допомоги, тобто злочинний результат не настав із незалежних від волі ОСОБА_26 причин.

Таким чином, вважати, що обвинувачений, завдаючи потерпілому удар ножем в грудну клітку в ділянку серця, не мав умислу на вбивство потерпілого, про що йдеться у заяві обвинуваченого та захисту, немає підстав. Навпаки, вказані обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що обвинувачений бажав смерті ОСОБА_21 , а тому вважає доведеним, що ОСОБА_7 за вказаних вище обставин мав прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_21 , однак не реалізував свій намір із незалежних від своєї волі причин.

Як видно з дослідженого в судовому засіданні висновку комісії експертів психіатрів та психолога № 260 від 03 листопада 2015 року, ОСОБА_7 у період часу інкримінованих йому дій не страждав будь-якими психічними розладами та захворюваннями, не знаходився у стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість та діяльність, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вказаний висновок є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складений комісією висококвалі-фікованих експертів, що мають достатній досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження всіх матеріалів кримінального провадження, яким не суперечить, відповіді та висновки експертів повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз`яснення, а тому суд кладе його в основу свого висновку про те, ОСОБА_7 був осудним, тобто здатним під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Наведені дані, які одержані судом під час дослідження вказаного висновку комісії експертів психіатрів та психолога, також переконливо вказують на те, що ОСОБА_7 повідомляє не про всі відомі йому події вчинення злочинів, посилаючись на свою пам`ять, намагаючись у такій спосіб пом`якшити відповідальність за вчинене.

У судовому засіданні були досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, які мали значення для правильного вирішення справи, всім їм дана оцінка.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_7 приблизно о 02 год 15 хв 26 серпня 2015 року, перебуваючи поблизу будинку № 1 по вул. Командарма Уборевича в м. Києві, умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині - ОСОБА_19 , тобто вчинив умисне вбивство, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 115 КК України.
Крім того, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 приблизно о 02 год 15 хв 26 серпня 2015 року, перебуваючи поблизу будинку № 1 по вул. Командарма Уборевича в м. Києві, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_20 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому ці дії ОСОБА_26 кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України.
Крім того, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 приблизно о 02 год 20 хв 26 серпня 2015 року, перебуваючи поблизу будинку № 1 по вул. Командарма Уборевича в м. Києві, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, вчинив закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині тобто умисне вбивство ОСОБА_21 , а тому ці дії ОСОБА_26 кваліфікує за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_29 покарання колегія суддів згідно з вимогами ст. ст. 50, 65 та 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, два з яких згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжкими, а один з них відзначається заподіянням численних тілесних ушкоджень на ґрунті ревнощів, ступень здійснення злочинного наміру та причини, за яких вбивство ОСОБА_21 не було доведено до кінця, дані про особу винуватого, який вчинив ці злочини під час іспитового строку, тобто належних висновків для себе не зробив, більш того, ігноруючи надану попереднім вироком можливість для виправлення рішуче продовжив вирішувати свої особисті питання шляхом вчинення зухвалих насильницьких дій, не виявив у судовому засіданні жалю та каяття у тому, що сталося, навпаки у присутності матері загиблої вів себе зверхньо, хоча за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працевлаштований, має молодий вік. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_29 , не встановлено. Каяття з боку ОСОБА_26 на яке посилався захисник, не має ознак щирого. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_29 , є рецидив злочину.

Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_26 як недоведену під час судового розгляду вказівку на те, що він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Така обставина серед тих, що обтяжують покарання, не визнана і прокурором, з огляду на зміст обвинувального акта.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_26 тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому пов`язаний з такою ізоляцією максимальний за розміром вид покарання у виді позбавлення волі на певний строк за вчинені ним злочини в межах санкції ч. 1 та ч. 2 ст. 115 КК України з урахуванням встановлених ч. 3 ст. 68 КК України обмежень, а за вчинений інший злочин максимальне за своїм розміром покарання у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Остаточне покарання ОСОБА_29 має бути призначено в порядку ст. 71 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, оскільки він вчинив нові особливо тяжкі злочини після постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, від відбування покарання призначеного за яким був звільнений з випробуванням та іспитовим строком - невідбута частина становить п`ять років.

Враховуючи обґрунтованість висунутої обвинуваченому підозри у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_7 , з огляду на його судимість, зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді взяття під варту без зміни до набрання вироком законної сили, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

Дане кримінальне провадження стосується обвинувачення у насильницькому злочині, а тому суд, вважаючи необхідним продовжити тримання під вартою обвинуваченого, керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 177, 178, 183, 368, 371, 373-377 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_31 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за якими призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді обмеження волі строком на два роки;

-за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

-за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на десять років.

За сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_32 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

На підстави ст. 71 КК України до призначеного за даним ОСОБА_29 покарання повністю приєднати невідбуте ним покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року та остаточно призначити ОСОБА_32 покарання у виді позбавлення волі строком на двадцять років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_32 рахувати з 26 серпня 2015 року (02 год 30 хв) з урахуванням строку його затримання та тримання під вартою у зв`язку з даним провадженням.

Строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні, який рахувати з 26 серпня 2015 року, до набрання вироком законної сили зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_29 із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Речові докази після набрання вироком законної сили знищити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 утримання під вартою залишити без зміни і до набрання вироком законної сили утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДІ: ОСОБА_33

ОСОБА_34

ОСОБА_35