Справа № 461/1021/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/333/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2014 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, судимий 18.08.2011 р. Личаківським районним судом м. Львова за ч.1 ст.190 КК України

засуджений за ч.2 ст.186 КК України застосуванням положень ст. 69 КК України на один рік позбавлення волі.

Відбуття строку покарання рахується з 18 січня 2014 року з часу його фактичного затримання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 09 вересня 2012 р., близько 10 год. 50 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, відкрито викрав майно ОСОБА_10 , зірвавши з її шиї золотий ланцюжок вартістю 2000 грн., на якому знаходився кулон вартістю 3000 грн., золотий ланцюжок вартістю 800 грн., на якому знаходився золотий хрестик вартістю 500 грн., та золотий кулон у вигляді букви «ї» вартістю 700 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 7000 грн.

На вирок суду прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України п`ять років позбавлення волі. Свої вимоги він мотивує тим, що в постановленому вироку при призначенні покарання обвинуваченому, судом не в повній мірі враховано характер ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Адже згідно з ч. 1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

І застосування положень ст.69 КК України можливе у виняткових випадках за наявності підстав, передбачених даною статтею, у їх єдності та сукупності, а саме: наявності кількох підстав, передбачених ст.66 КК України, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину, та даних про особу винного, які свідчать про можливість досягнення за допомогою більш м`якого покарання поставлених перед ним цілей.

Виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину щодо призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті у даному випадку є явно не доцільним.

Зокрема, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: позитивну характеристику за місцем проживання, щире каяття, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував шкоду потерпілій.

За наявності зазначених вище обставин судом неналежно оцінено особу обвинуваченого та в повній мірі не враховано тяжкість вчиненого ним злочину, а тому прийнято незаконне рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 , призначивши йому із застосуванням ст.69 КК України мінімальне покарання.

Крім того судом не враховано те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, а саме 18.08.2011 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт, судимість за який не була погашена у встановленому законом порядку.

Таким чином, при призначені покарання ОСОБА_7 суд порушив вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких засудженому має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів з урахуванням особи, ступеня тяжкості вчинених злочинів, а також обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Апелянт вважає, що ОСОБА_7 слід призначити більш суворе покарання, в межах санкції статті за якою його визнано винуватим, і яке буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційних вимог, пояснення засудженого ОСОБА_7 про залишення вироку без зміни, а апеляції - без задоволення, обговоривши наведені в апеляції доводи й, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Кваліфікація дій засудженого та обставини вчинення злочину ніким не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, і призначене засудженому покарання відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст.69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце лише за наявності декількох /не менше двох/ обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

За змістом ст.ст.65,66 КК України та відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 ст. 66 КК України /наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди/. Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

На підтримку свого рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд першої інстанції у вироку зазначив, що підсудний, щиро розкаюється у вчиненому, повністю усвідомлює протиправність своїх дій, є особою молодого віку, вибачився перед потерпілою, яка просила не позбавляти його волі, та відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, які колегія вважає за можливе визнати винятковими обставинами.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ряду обставин такими, що пом`якшують покарання та дають підстави для застосування ст.69 КК України, ґрунтується на вимогах закону і місцевим судом було правильно застосовано кримінальний закон ст.69 КК України, а призначене засудженому покарання у виді одного року позбавлення волі достатнє для виправлення і перевиховання засудженого.

Таким чином висновок суду першої інстанції про визнання зазначених обставин такими, що пом`якшують покарання, та призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України є обґрунтованим і відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: