АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1975/15 Справа № 176/2075/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження, кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року якою:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Маяк Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, який відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в Жовтоводській виправній колонії № 26,
відмовлено у задоволенні клопотання про скорочення наполовину не відбутої частини покарання у зв`язку із застосуванням Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
за участю:
- прокурора: ОСОБА_7 ,
-засудженого: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
В с т а н о в и л а :
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про скорочення наполовину не відбутої частини покарання у зв`язку із застосуванням Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
Відмовляючи ОСОБА_8 в задоволені клопотання щодо звільнення його від покарання за амністією, суд першої інстанції послався на те, що останній підпадає під перелік осіб, визначених в статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме в пункті «в» даної статті Закону, до яких обмежується застосування амністії як таких, які були звільнені судом від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, судимість не погашена у встановленому законом порядку, і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий злочин, за який відбувають покарання.
Крім того, ОСОБА_8 має неповнолітнього сина, та засуджений і відбуває покарання за ч.1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів, підпадає під обмежуючу дію п. «г» ст. 8 цього Закону як такий, який має дітей, яким не виповнилось 18 років, та вчинив злочин, що посягає на інтереси цієї дитини.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу суду першої інстанції та на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротити йому наполовину не відбуту частину покарання у зв`язку з застосуванням Закону України «Про амністію у 2014 році».
В обґрунтування зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки вважає, що на теперішній час ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України є вчинення злочину невеликої тяжкості.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який апеляційну скаргу просить задовольнити, думку прокурора який вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою та просив апеляцію засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_6 про необхідність звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 , засуджений:
- 12 грудня 2012 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч. 2, 289, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
- 19 грудня 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області по ст. 164 ч. 1 КК України до 1 року обмеження волі.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Царичанського районного суду від 12.12.2012 року, та остаточно до відбування визначити покарання у виді п`яти років одного місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Відповідно ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, амністія не застосовується до осіб, зазначених в ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року, а відповідно до п «г» вказаного закону амністію не може бути застосовано до осіб, які мають дітей, яким не виповнилось 18 років, і вчинили злочини, що посягають на охоронювані законом права та інтереси цих дітей.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, ОСОБА_6 засуджений 19 грудня 2013 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області по ст. 164 ч. 1 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх, що перебувають а їх утриманні.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання за амністією згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» немає.
Однак, суд допустився помилки та помилково вказав підставу відмови у задоволенні клопотання засудженого, що останній підпадає під перелік осіб, визначених в статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме в пункті «в» даної статті Закону, до яких обмежується застосування амністії як таких, які були звільнені судом від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, судимість не погашена у встановленому законом порядку, і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий злочин, за який відбувають покарання.
З огляду на те, що ОСОБА_6 було засуджено по ч.1 ст. 164 КК України дійсно з застосуванням ст. 71 КК України, тобто засуджений в період відбування покарання з випробуванням знову скоїв злочин,але даний злочин не відноситься к категорії тяжких( як зазначено у законі), а тому слід виключити дану вказівку суду з ухвали як підставу для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Враховуючи що по суті вирішення провадження, ухвала суду відповідає вимогам закону, колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_6 про необхідність застосування до нього амністії з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 , змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали суду вказівку про те, що ОСОБА_6 підпадає під перелік осіб, визначених в статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме в пункті «в» даної статті Закону, до яких обмежується застосування амністії, як таких які були звільнені судом від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, судимість не погашена у встановленому законом порядку, і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий злочин, за який відбувають покарання.

В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4