АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/319/16 Справа № 199/7367/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001740 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року,

Встановила:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Дніпропетровська,
який проживає та зареєстрований
по АДРЕСА_1 ,
такого, що відповідно до ст.89 КК України не має
судимості,
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 07 серпня 2015 року о 15 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , де разом з ним проживає його батько ОСОБА_9 , з яким у нього раніше виникали неприязні стосунки.
Під час бесіди між ОСОБА_7 та його батьком ОСОБА_9 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в процесі якого ОСОБА_7 з метою заподіяння ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень умисно руками штовхнув останнього в область грудної клітини, від чого той впав на спину та вдарився правим ліктем об асфальтне покриття. Після того, як потерпілий ОСОБА_9 підвівся з підлоги, обвинувачений ОСОБА_7 наніс останньому один удар рукою в область обличчя, внаслідок чого потерпілий впав на землю, пошкодивши при падінні ліву ногу.

Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, у виді трьох синців у виличній області ліворуч з переходом в щічну ділянку, по задній поверхні правого ліктьового суглобу, по передній поверхні лівого колінного суглобу, саднин на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч, задній поверхні правого ліктьового суглобу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та виправдати його. Свої вимоги мотивує тим, що у справі відсутні об`єктивні докази вини обвинуваченого в зазначеному злочині. Стверджує, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 спростовуються наявними у справі доказами, яким суд не дав належної оцінки. Скаржиться він також на однобічність і неповноту судового розгляду. Зазначає, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а оскаржуваний вирок суду містить посилання на докази, які є недопустимими та неналежними. Посилається захисник, крім того, на численні порушення кримінального процесуального закону, які на його думку допустив суд при розгляді даного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, а тому просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише в разі надходження заяви потерпілого про вчинення кримінального правопорушення. Отримавши заяву потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, зазначеного в ст.477 КПК України, слідчий, прокурор відповідно до ст.214 КПК України зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) та розпочати розслідування.

Згідно з ч.4 ст.22 КПК України повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке наведено в ст.477 КПК України, може здійснюватися, крім самого прокурора, слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим або його представником.

Недотримання цих положень закону є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Проте під час розгляду даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суд належним чином не виконав наведених вимог кримінального процесуального закону.

Суд всупереч вимогам ст.349 КПК України, не визначивши з учасниками судового провадження, які докази досудового розслідування потрібно дослідити, фактично розглянув справу в спрощеному порядку, в результаті чого деякі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення провадження, залишилися недослідженими.

Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 серпня 2015 р., яке було долучено до матеріалів судового провадження, потерпілий ОСОБА_9 вказаного числа звернувся до Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з усною заявою про те, що 07 серпня 2015 р. за місцем проживання син ОСОБА_7 заподіяв йому тілесні ушкодження, у зв`язку з цим просив застосувати до нього заходи (а.с.20).

Між тим, в зазначеному протоколі не зазначено відомостей про те, що ОСОБА_7 учинив кримінальне правопорушення та за якою статтею Кримінального кодексу України. Цей документ не містить в собі й даних про те, що потерпілий бажає притягти сина до кримінальної відповідальності за вчинені дії.

Відсутні в матеріалах судового провадження й дані про наявність в кримінальному провадженні іншої заяви потерпілого ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення як законного приводу для початку досудового розслідування, дані про внесення слідчим чи прокурором відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також дані щодо повідомлення ОСОБА_7 про підозру (статті 277-278 КПК України).

В порушення вимог ст.349 КПК України ці матеріали кримінального провадження суд у прокурора не витребував, їх не перевірив, а розглянув справу та прийняв рішення по суті в судовому засіданні на підставі обвинувального акта, допитів обвинуваченого, потерпілого, свідків, протоколів слідчих експериментів та висновків судово-медичних експертиз.

Згідно з вироком суду в основу обвинувачення ОСОБА_7 були покладені висновки судово-медичних експертиз № 4390 «е» від 17 вересня 2015 р. і № 4389 «е» від 18 вересня 2015 р. щодо виявлених в ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, їх механізму, характеру та локалізації за результатами проведених на судовому розслідуванні слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відповідно 14 і 17 вересня 2015 р.

Як убачається з висновків цих експертиз, предметом експертних досліджень були лише дані протоколів слідчих експериментів та висновок спеціаліста № 3583 від 10 серпня 2015 року, коли ОСОБА_9 було обстежено в КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ».

Разом з тим, всупереч вимогам ст.104 КПК України в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 відсутній підпис останнього.

Крім того, висновки судово-медичних експертиз ОСОБА_9 щодо заподіяння йому зазначених тілесних ушкоджень ґрунтувалися не на результатах обстеження самого потерпілого, а на підставі даних висновку спеціаліста № 3583 від 10 серпня 2015 р.

Однак цей висновок спеціаліста не був витребуваний судом, його не було досліджено в судовому засіданні, а суд не посилався на нього як на доказ.

Отже, висновки експерта ґрунтувалися на неповно провірених даних, здобутих під час досудового розслідування. Крім того, органом досудового розслідування положення статей 101 і 102 КПК України, які регулюють порядок проведення експертизи і складання висновку експерта органи досудового розслідування належним чином не виконали, на що в своїй апеляційній скарзі обґрунтовано посилається захисник ОСОБА_8 .

Суд не тільки не усунув вказані порушення, допущені стороною обвинувачення, а й обґрунтував у вироку доведеність вини ОСОБА_7 зазначеними висновками судово-медичних експертиз, хоча вони потребують додаткової перевірки.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суд першої інстанції, встановлюючи винуватість ОСОБА_7 , перерахував докази, однак ним не дано оцінку допустимості цих доказів з урахуванням положень ст.94 КПК України.

Більше того, суд у своєму рішенні вказав, що винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочину підтверджуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак, про що справедливо зазначає захисник ОСОБА_8 в скарзі, між показаннями цих осіб, як вони викладені у вироку, і показаннями їх в судовому засіданні, що зафіксовано за допомогою технічних засобів, в частині, де йдеться про обставини виникнення конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, застосування фізичного насильства та його наслідків, є істотні розбіжності, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 одних із основних засад кримінального провадження, передбачених ст.7 КПК України, - законності та справедливості та ухвалив вирок, який не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в силу статей 409 і 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в цьому суді, який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України, зважаючи також на положення статей 91, 92 цього Кодексу, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , дати на все вичерпну відповідь та ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Оскільки вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 404, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 частково задовольнити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в тому самому суді в іншому складі.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4