Номер провадження: 11-кп/785/551/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в присутності засудженого ОСОБА_8 та представника ПВК-51 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2015 р. про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ Одеської області, громадянина України, засудженого:

19.11.2009 р. Котовським міськрайонним судом Одеської області за ст. 115 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А:

21.08.2014 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, мотивована тим, що він не був представлений адміністрацією ПВК-51 на комісію по розгляду можливості його умовно-дострокового звільнення, хоча має на це право.

17.09.2014 р. ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання на тій підставі, що ОСОБА_8 неодноразово порушував режим утримання відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та на нього було накладено дев`ять стягнень.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_8 вказану вище ухвалу Малиновського райсуду було скасовано, постановлено нову ухвалу, якою призначено новий розгляд заяви засудженого з причин істотного порушення судом вимог КПК.

06.03.2015 р. ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси повторно відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 на тій підставі, що він неодноразово порушував режим утримання відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати зазначену ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву засудженого ОСОБА_8 та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що суд неповно провів судовий розгляд та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_8 своєю поведінкою довів, що розкаявся у скоєному злочині та став на шлях виправлення, одружився та прагне створити сім`ю, під час відбуття покарання у ПВК-51 працював на виробництві, сумлінно ставився до праці, жодним чином не порушував трудову дисципліну, не мав жодних нарікань по своїй трудовій діяльності, мав заохочення від адміністрації колонії. Захисник стверджує, що до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 притягався незаконно та необґрунтовано на підставі рапортів, складених на фоні особистої неприязні до нього працівника ПВК-51 ОСОБА_11 , (що можуть підтвердити інші засуджені), який вимагав у нього гроші за умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідача, захисника та засудженого, які підтримали апеляцію, прокурора, який заперечував проти апеляції, представника ПВК-51, який також заперечував проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали особової справи засудженого, розглянувши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, виходячи з наступного.

Як зазначено в ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, в судовому засіданні при розгляді зазначеного клопотання суд мав дійти висновку виправився засуджений чи ні.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції засудженому відмовлено в умовно- достроковому звільненні від відбування покарання на тій підставі, що ОСОБА_8 не довів своє виправлення, він дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Для перевірки такого висновку та доводів апеляції про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційним судом ретельно досліджено матеріали особової справи засудженого та дані, які містяться в них, підтвердили об`єктивність висновку суду першої інстанції.

Так, для відбування покарання в ПВК-51 ОСОБА_8 прибув в липні 2010 р. згідно рішення відповідної комісії від 14.07. 2010 р., протокол № 37 та відбував покарання в дільниці ресоціалізації, де спочатку приймав участь в благоустрої дільниці, за що 28.12. 2011 р. отримав заохочення у виді зняття раніше накладеного стягнення, а саме суворої догани, накладеної 22.09.2011 р. за зберігання заборонених предметів. Після цього на протязі 2012 р. на нього було накладено п`ять дисциплінарних стягнень, в тому числі 5 діб ДІЗО та 15 діб ДІЗО за негативну поведінку та погрозу фізичної розправи стосовно працівників установи. В зв`язку з такою поведінкою на підставі рапорту начальника відділення СПС №3 ОСОБА_11 . ОСОБА_8 , як злісного порушника вимог режиму відбування покарання, було переведено до дільниці посиленого контролю. З приводу необхідності вказаного переводу в характеристиці від 11.01.2013 р. зазначалось, що ОСОБА_8 нетактовно відноситься до представників адміністрації установи, знаходиться на профілактичному обліку як схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи. За характером різкий, дратівливий, неврівноважений, провину не визнає, в скоєному не розкаюється, вперто не бажає ставати на шлях виправлення.

Після переведення до дільниці посиленого контролю, тільки 15.04.2013 р. приступив до праці і вже 08.05.2013 р. начальник ДПК в характеристиці вказав, що ОСОБА_8 змінився на краще, працевлаштований та до праці ставиться сумлінно, до представників адміністрації ввічливий та тактовний. При цьому ОСОБА_8 був переведений до дільниці СПК, не дивлячись на те, що в той час, за який зроблено висновок про його виправлення, на нього двічі 14.02. і 03.04.2013 р. накладались дисциплінарні стягнення у виді суворих доган. А тому підстав погодитись із зазначеним висновком про зміни в поведінці ОСОБА_8 на краще не має, що підтверджується і подальшою його поведінкою - 29.07.2013 р. на засудженого накладено стягнення у виді 15 діб ДІЗО за самовільне проникнення до промислової зони.

В характеристиці від 22.10.2013 р. не зазначено, з якого часу ОСОБА_8 працевлаштований та необґрунтовано вказано, що він має заохочення за сумлінне ставлення до праці та виконання норм виробітку цей факт не відповідає дійсності. З посиланням на інші обставини, в тому числі на наявність стягнень, в даній характеристиці начальник відділення СПС ОСОБА_12 дійшов до висновку про те, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення. Такого ж висновку дійшов і інший начальник відділення СПС ОСОБА_13 в характеристиці від 22.06.2014 р. на засудженого.

Не дивлячись на те, що в судах розглядалось його клопотання про умовно-дострокове звільнення, 12.02.2015 р. ОСОБА_8 знову було оголошено догану за зберігання недозволених предметів, а 27.03.2015 р. на ОСОБА_8 накладено стягнення 15 діб ДІЗО за грубе порушення режиму та правил внутрішнього розпорядку.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги стягнення, які вже погашені та були накладені на ОСОБА_8 необґрунтовано, колегією суддів не приймаються, так як суд аналізує поведінку засудженого в період відбування покарання та робить висновок про те, чи виправився засуджений чи ні. Що стосується необґрунтованості накладених стягнень, то матеріали особової справи не містять ніяких даних про їх оскарження засудженим в установленому законом порядку та скасування як необґрунтованих. Не долучені такі дані і до апеляції.

Також колегією суддів не приймаються до уваги і доводи засудженого про те, що начальник дільниці СПС ОСОБА_11 упередженоо до нього відносився, вимагав у нього гроші за умовно-дострокове звільнення. Як видно з наведених вище даних, засуджений перебував у відділенні СПС, начальником якого був ОСОБА_11 , ще в 2012 р., коли підстав умовно-дострокового звільнення не було (засуджений не відбув необхідної частини призначеного покарання). В подальшому, перебуваючи в інших відділеннях установи, засуджений продовжував порушувати режим відбування покарання.

Виходячи з наведеного підстав вважати, що ОСОБА_8 виправився та може бути умовно-достроково звільнений не має, рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2015 р. про відмову у застосуванні до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України без змін.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4