Ухвала

іменем України 23 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши касаційні скарги з доповненнями засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 і засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 серпня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046,

встановила:

вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2 червня 2015 року засуджено:

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Кіровограда, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2014 року, ОСОБА_3 остаточно визначено покарання 4 роки позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання, частину покарання, що відбута за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2014 року з 21 січня 2013 року по 2 червня 2015 року;

та

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_4,

уродженця Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 3 липня 2013 року, ОСОБА_1 остаточно визначено покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання, частину покарання, що відбута за ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 3 липня 2013 року з 28 березня 2013 року по 2 червня 2015 року.

Вирішені питання щодо судових витрат у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 серпня 2015 року цей вирок залишено без зміни.

За вироком суду, 27.11.2012 року приблизно о 12 годині ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3, розподіливши між собою ролі, виконуючи які ОСОБА_1 відволікав продавця магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5», що розташований в АДРЕСА_3, ОСОБА_5, а ОСОБА_3, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав комплект постільної білизни, чим спричинили потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 727,50 грн.

Як убачається зі змісту аналогічних касаційних скарг, захисник ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_3 ставлять питання про зміну постановлених судових рішень, виключення з обвинувачення кваліфікуючої ознаки - попередньої змови, пом'якшення призначеного покарання. Наголошують, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не існувало попередньої змови на вчинення злочину і це, на їх думку, підтверджується дослідженими в судовому засіданнями доказами. Призначене покарання вважають невиправдано суворим, оскільки ОСОБА_3 хворіє тяжкими хворобами, вину визнав, що не знайшло свого відображення, як обставина, що пом'якшує покарання. Також ОСОБА_3 вказує, що комплект білизни який він викрав значно дешевший ніж той, який йому інкримінують.

У аналогічних за змістом касаційних скаргах засуджений ОСОБА_1 та в його інтересах захисник ОСОБА_2 ставлять питання про скасування постановлених судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 Вказують на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Наголошують, що ОСОБА_1 злочину не вчиняв, докази, які б прямо свідчили про його причетність до інкримінованої крадіжки відсутні. Показання потерпілої вважають сумнівними та наданими переважно зі слів іншого свідка, яка безпосередньо не бачила як вчинялася крадіжка. Вважають, що апеляційний суд формально розглянув справу, не надав відповіді на доводи, зазначені в апеляційних скаргах.

Перевіривши доводи касаційних скарг та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однак, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неналежна, на думку скаржників, оцінка доказів, не є предметом перегляду касаційним судом.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилаються у касаційних скаргах захисники та засуджені, були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, яка зазначила про відсутність порушень вимог КПК України при розгляді справи в суді першої інстанції і правильне встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення.

Тому, при перевірці доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом і викладених у вироку.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою мотивувальна частина вироку, крім іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Цих вимог закону суд дотримався.

Висновки про винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши показання засудженого ОСОБА_3, який вину визнав частково та повідомив, що дійсно викрав з магазину комплект білизни, однак заперечував, що злочин вчинив разом із ОСОБА_1 Вказав, що під час крадіжки знаходився в магазині разом із ОСОБА_1

Проаналізовано судом і показання засудженого ОСОБА_1, який заперечив свою причетність до вчинення крадіжки, однак не заперечував, що перебував в магазині одночасно з ОСОБА_3, який йому кивнув головою, а потім сказав, що зачекає на дворі та вийшов.

Взято до уваги судом і показання потерпілої ОСОБА_6, яка повідомила, що до магазину зайшли обвинувачені. ОСОБА_1 відвів продавця-стажиста в кінець магазину та попросив показати йому товар, а ОСОБА_3 у цей час взяв з прилавку, що знаходиться біля входу в магазин, комплект постільної білизни, сховав його під куртку та вийшов.

Досліджено і показання свідка ОСОБА_5, яка підтвердила, що в магазин зайшли обвинувачені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_3 залишився біля вхідних дверей, а ОСОБА_1 запитав її про постільну білизну, яка знаходилася на вітрині у кінці залу, протилежному від вхідних дверей. Вона повернулася спиною до вхідних дверей, взяла з вітрини комплект дитячої постільної білизни, на який вказав ОСОБА_1 та показала. У цей час почула, як відкрилися та закрилися вхідні двері в магазин. Почувши ціну постільної білизни ОСОБА_1 втратив інтерес до її купівлі, після чого вийшов з магазину. Вона пішла за ним та помітила, що на полиці біля входу пусте місце і відсутня велика коробка з постільною білизною, яскравих кольорів, марки «Le Velle», вибігла на вулицю і побачила ОСОБА_1 який вже повертав за ріг на набережну. Зайшовши в магазин вона повідомила потерпілу про те, що трапилося.

Суд також проаналізував протоколи проведення слідчих експериментів за участю:

- потерпілої, з якого вбачається, що у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» ОСОБА_6, вказала місце біля столу, де 27.11.2012 року стояв один чоловік і спілкувався з продавцем, чим відволікав її, а також вказала на місце біля вхідних дверей, де стояв інший чоловік та показала місце на полиці з товаром, звідки викрадено комплект білизни;

- ОСОБА_1, в ході якого останній показав у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» на місце, де він спілкувався з продавцем та місце біля входу, де стояв ОСОБА_3 Пояснив, що того дня він зайшов до магазину разом з ОСОБА_3, коли він запитав у продавця про постільну білизну, ОСОБА_3 сказав, що почекає його на дворі та вийшов з магазину, після чого він також вийшов з магазину;

- ОСОБА_3 в ході якого він показав на приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5», куди в день вчинення злочину зайшов ОСОБА_1, а він зайшов слідом. У приміщенні магазину вказав місце поруч з входом, де він стояв та на другу полицю праворуч від дверей, де стояв комплект білизни, який ним викрадено. Зазначив, що побачивши, як ОСОБА_1 розмовляє з продавцем магазину, та що за ним ніхто не спостерігає, він взяв з другої полиці комплект постільної білизни, заховав його під куртку, сказав ОСОБА_1, що чекає його на вулиці, вийшов з магазину.

Обґрунтовано здійснено судом посилання у вироку на протоколи пред'явлення осіб для впізнання, в ході яких 07.12.2012 року потерпіла серед чотирьох осіб впізнала ОСОБА_1, як чоловіка, який 27.11.2012 року, приблизно о 12 годині, разом зі спільником викрав комплект постільної білизни з магазину та відповідно 12.12.2012 року потерпіла серед чотирьох осіб впізнала ОСОБА_3, як чоловіка, який 27.11.2012 року, приблизно о 12 годині, разом зі спільником викрав комплект постільної білизни.

Судом також досліджено інші матеріали кримінального провадження, зокрема дані протоколів: прийняття заяви про злочин; огляду місця події; висновку товарознавчої експертизи.

З достатньою повнотою в судовому засіданні суд перевірив доводи засуджених та їх захисників про відсутність попередньої змови між ними, критичний аналіз окремих доказів належним чином мотивований. У своїх висновках суд навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші та правильно зазначив, що наведені докази в сукупності свідчать про узгодженість дій ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно за попередньою змовою.

Викладене спростовує доводи скарг про те, що судами допущено неправильне застосування кримінального закону в частині кваліфікації дій ОСОБА_3, який діяв без попередньої змови з ОСОБА_1 та незаконного засудження ОСОБА_1

Неспроможні і доводи засудженого ОСОБА_3 про викрадення ним іншого комплекту білизни ніж йому інкримінують, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_5, які вказали, що викрадено білизну марки «Le Velle». Крім того, сам ОСОБА_3 зазначив, що не знає назву білизни, яка вкрадена.

Що стосується призначення ОСОБА_3 покарання, то вимоги закону судом дотримані.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд урахував обставини і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, посередню характеристику з місця проживання, стан його здоров'я та не встановив обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням всіх зазначених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 лише в умовах ізоляції від суспільства, призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Таким чином, рішення про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі належним чином умотивовано, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.

Правильно визначене судом ОСОБА_3 і остаточне покарання, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України. Підстав для його пом'якшення колегія суддів не вбачає.

Апеляційний розгляд проведений з дотримання вимог кримінального процесуального закону. Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши усі доводи апеляцій і не знайшла підстав для їх задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами з доповненнями засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах захисника ОСОБА_2 і засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 2 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 5 серпня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12