Справа № 154/359/15-к Провадження №11-кп/773/440/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду від 21 серпня 2015 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:
За даним вироком обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігів Чернігівської області, без визначеного місця проживання, неодружений, з середньою освітою, непрацюючий, раніше судимий:

1) 14.02.2007 року, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.3 ст.185, ст.ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 2 роки;

2) 18.05.2007 року, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.122, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

3) 23.04.2013 року, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ст.124 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці. Звільнений 18.05.2013 року по відбуттю строку покарання.

4) 18.09.2013 року, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.185, ст.ст.75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 2 роки;

засуджений:

за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання, призначеного за цим вироком, приєднано частину невідбутого покарання, призначеного за ч.2 ст.185 КК України за вироком Володимир-Волинського міського суду від 18 вересня 2013 року, та остаточно призначено за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і шість місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 21 серпня 2015 року, зараховано у відбутий строк час тримання ОСОБА_8 під вартою з 30 грудня 2014 року до 21 серпня 2015 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Виром вирішено питання щодо речових доказів.

ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 28 грудня 2014 року, після 16 год., перебуваючи поблизу магазину «Курант» що по вул. Луцькій, м. Володимир-Волинський, Волинської області, керуючись корисливим мотивом, наніс ОСОБА_9 два удари кулаками рук в обличчя й повторно, відкрито викрав належне останньому майно, а саме зимову куртку вартістю 600 грн., зимові черевики вартістю 500 грн., мобільний телефон марки «NOКІА 6300» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 200 грн. з сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Лайф» вартістю 10 грн., шкіряне портмоне вартістю 100 грн., гроші в сумі 100 грн. та пенсійне посвідчення, спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1510 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляції та доповненнях до неї вважає вирок суду незаконним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і просить, з врахуванням вимог ст.62 Конституції України, вирок скасувати та закрити провадження у справі.

Зазначає, що коли він перебував в приміщенні відділення міліції, то міліціонери спричинили йому тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що перебуваючи у кабінеті, де знаходився ОСОБА_8 , він впізнав на ньому свої речі, після чого пішов писати заяву про вчинений злочин. Вказує, що в даному випадку мало місце порушення вимог ст.86 КПК України.

Крім того, органом досудового розслідування були допущені порушення кримінального процесуального закону під час проведення впізнання особи та речей, проведення огляду квартири, де був вилучений телефон.

Просить визнати недопустимим такий доказ по справі, як протокол пред`явлення речей для впізнання.

Також обвинувачений вказує, що не було проведено дактилоскопічну експертизу по справі.

Потерпілий спочатку вказував, що в нього викрадено телефон «Нокіа 6200», а потім «Нокіа 6300».

Зазначає, що 30.12.2014 року на потерпілому тілесних ушкоджень не було, хоча згідно висновку судово-медичної експертизи в потерпілого на очах виявлено два багрові синці.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що в нього була рана спини, і він з 26 по 30 грудня перебував у квартирі по АДРЕСА_1 .

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію і просили вирок суду скасувати та закрити провадження у справі, прокурора, який заперечив апеляцію обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши її доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі обвинуваченого, були предметом розгляду в суді першої інстанції. Їм дана правильна юридична оцінка і вони спростовані іншими доказами у кримінальному провадженні.

Наявність в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, вчиненого 28 грудня 2014 року відносно ОСОБА_9 підтверджується як показаннями самого потерпілого, який вказав, що саме ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження та заволодів його майном, висновком експерта та іншими письмовими доказами, які є належними та допустимими.

Показання потерпілого підтверджуються протоколом огляду місця події від 30.12.2014 року під час якого ОСОБА_8 видав курточку та черевики, які в подальшому впізнав потерпілий, що підтверджується протоколом пред`явлення речей для впізнання від 02.01.2015 року (а.к.п.50-56), та дочка потерпілого, яка впізнала речі батька під час пред`явлення речей для впізнання (а.к.п.57-58).

Об`єктивність показань потерпілого також стверджується висновком експерта від 31.12.2014 року (а.к.п.10), згідно якого на тілі ОСОБА_9 виявлено синці на верхніх повіках обох очей. Дані тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок контактів з тупими твердими предметами з обмеженою контактною поверхнею, без будь-яких характерних слідоутворюючих особливостей контактної поверхні, не виключено в час та при обставинах, вказаних в описовій частині постанови і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зважаючи на кількість, характер виявлених тілесних ушкоджень та розташування їх в анатомічних ділянках, потерпілому було нанесено не менше як 2 удари.

А протоколом огляду місця події від 30 грудня 2014 року, стверджується, що у квартирі АДРЕСА_2 , в якій тимчасово проживав ОСОБА_8 , в кишені курточки, належної останньому, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «NOКІА 6300» з серійним номером, що належить потерпілому (а.к.п.15-17).

Протоколом огляду місця події від 30 грудня 2014 року (а.к.п.19-22), що при огляді ОСОБА_8 було виявлено, що він одягнутий в зимову куртку та взутий у зимові черевики, що належать потерпілому.

Такими доказами, як протоколом огляду речових доказів від 02 січня 2015 року (а.к.п.59), стверджується, що потерпілий в телефоні, який було вилучено за місцем проживання ОСОБА_8 , серед збережених у телефоні контактів назвав номери, які належать його рідним та знайомим.

Протоколом огляду речового доказу пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , яке було надано ОСОБА_11 , яке було знайдено нею 03.01.2015 року по вул.Луцькій в м.Володимир-Волинський.

Твердження апелянта про те, що під час перебування у службовому кабінеті ОСОБА_12 , останнім та потерпілим ОСОБА_9 йому було спричинено тілесні ушкодження, спростовується показаннями в судовому засіданні як ОСОБА_12 , який показав, ОСОБА_9 впізнав на ОСОБА_8 викрадені речі і запитав чи не тиснуть черевики. Після цього він став між потерпілим та ОСОБА_8 , щоб унеможливити конфлікт між ними. Під час відібрання пояснення у ОСОБА_8 він про спричинення йому тілесних ушкоджень нічого не повідомляв. Викрадення речей заперечив, вказавши, що речі його. Потерпілий ударів ОСОБА_8 не наносив.

Потерпілий в судовому засіданні показав, що коли заглянув у службовий кабінет, то побачив на хлопцеві свою куртку, а коли він повернувся, то впізнав обличчя нападника, який заволодів його майном.

Свідок ОСОБА_13 , на показання якого посилається апелянт, будучи допитаним в суді першої інстанції показав, що коли зайшов в кабінет ОСОБА_12 , то останній знаходився між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .. Заперечив спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та будь-який тиск на нього.

Так само заперечили нанесення тілесних ушкоджень та будь-який тиск на підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування і допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ..

Твердження обвинуваченого про те, що впізнання речей проведено з порушенням вимог ст.229 КПК України і протоколи пред`явлення речей для впізнання є недопустимими доказами, оскільки ОСОБА_9 перед впізнанням бачив речі на ньому, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.229 КПК України передбачено, що забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.

ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні відділення міліції, впізнав на ОСОБА_8 свої речі, про що повідомив працівників міліції та написав заяву. Після чого був допитаний в якості потерпілого. Під час допиту детально розповів про індивідуальні особливості викрадених речей (а.к.п.6).

В подальшому ОСОБА_8 добровільно видав курточку та черевики для проведення слідчих дій, що підтверджується протоколом огляду місця події від 30.12.2014 року (а.к.п.19-22).

Як вбачається з протоколу пред`явлення речей для впізнання, курточка та черевики, які пред`являлись потерпілому для впізнання, були в пакеті чорного кольору, горловина якого перев`язана ниткою та опечатана біркою з підписами понятих. Цілісність пакету порушена не була. Після відкриття пакету речі були представлені для впізнання серед інших речей.

Перед пред`явленням речей для впізнання, у потерпілого ОСОБА_9 попередньо було з`ясовано чи може він впізнати свої речі, опитано про ознаки цих речей і відповіді на запитання слідчого занесені до протоколу.

Після цього, в присутності понятих потерпілий впізнав свої речі, а саме курточку та черевики, які були надані ОСОБА_8 та вказав і показав індивідуальні особливості цих речей (а.к.п.50-56).

Також з дотриманням всіх вимог кримінального процесуального закону проведено і пред`явлення речей для впізнання свідку ОСОБА_16 .. В ході впізнання речей свідок також попередньо вказала, що може впізнати речі свого батька і зазначила за якими саме ознаками може це зробити. ОСОБА_16 в присутності понятих серед пред`явлених для впізнання речей впізнала саме речі, видані ОСОБА_8 (а.к.п.57-58).

З врахуванням вищенаведеного, та того, що при проведенні пред`явлення речей для впізнання органом досудового розслідування порушень вимог кримінального процесуального закону допущено не було, клопотання ОСОБА_8 про визнання такого доказу як протоколи пред`явлення речей для впізнання, до задоволення не підлягає.

Твердження апелянта про те, що він видав свої речі для проведення дактилоскопічної експертизи, яка не була проведена, спростовуються протоколом огляду місця події від 30.12.2014 року (а.к.п.19-22), згідно якого ОСОБА_8 видав речі для проведення слідчих дій.

Посилання обвинуваченого на те, що в матеріалах провадження потерпілий спочатку вказував модель викраденого телефону «Нокіа 6200», а потім «Нокіа 6300» не заслуговують на увагу, так як постановою про уточнення даних на стадії досудового розслідування уточнено дані предмету злочинного посягання моделі мобільного телефону ОСОБА_9 та постановлено в процесуальних документах вважати модель «Нокіа 6200» моделлю «Нокіа 6300».

Доводи ОСОБА_8 про те, що у ОСОБА_9 були відсутні тілесні ушкодження, та посилання на висновок судово-медичної експертизи, згідно якого на очах потерпілого виявлено два багрові синці 6 та 9 см, не заслуговують на увагу.

Так як, згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта №276 від 31.12.2014 року (а.к.п.10), у ОСОБА_9 виявлено на верхній повіці лівого ока багровий синець овальної форми 0,6х0,9 см, на верхній повіці правого ока синець подібних властивостей розміром 0,2х0,6 см. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись не виключено в час та при обставинах, вказаних в описовій частині постанови.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що він не міг вчинити інкримінований йому злочин, оскільки мав рану спини і в період з 26 по 30 грудня 2014 року знаходився у квартирі по АДРЕСА_1 і його посилання на показання свідка ОСОБА_10 , то апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, який зазначив, що вказані доводи не знайшли підтвердження, так як свідок ОСОБА_10 не вказав точної дати, коли він відвідував ОСОБА_8 , а лише вказав, що дійсно останній мав рану спини і він в кінці грудня 2014 року проводив його до лікарні для надання медичної допомоги. Після надання медичної допомоги ОСОБА_8 стало краще і він провів його до місця проживання. При цьому зазначив, що ОСОБА_8 міг самостійно рухатись.

Твердження апелянта про те, що потерпілий після того як побачив на ньому свої речі та впізнав його, у заяві вказав, що удари нанесла невстановлена особа, що може бачив її, не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається із заяви потерпілого (а.к.п.6) невстановлена особа нанесла йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном. А на запитання: «Чи бачив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами?», відповів: «бачив, може». Тобто, потерпілий бачив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення і може її впізнати.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом було дотримано даних вимог закону, враховано стань тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який характеризується негативно, раніше був судимий, даний злочин вчинив під час іспитового строку за попереднім вироком суду, є особою молодого віку, та призначено покарання в межах санкції закону, за яким він притягується до відповідальності, із застосуванням вимог ст.71 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення нових злочинів.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час зібрання доказів та їх дослідження в суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що законні підстави для скасування обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 і закриття провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду від 21 серпня 2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:
Судді: