№ 336/7974/15-к
пр. 1-кп/336/651/2015
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження : прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000115 від 02.10.2015 року, з угодою про визнання винуватості, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, приватного підприємця, з вищою освітою, українця, громадянина України, який має на утримання пристарілих батьків, одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.09.2015 року о 7 годині 55 хвилини ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи намір перемістити з України до Російської Федерації культурні цінності з приховуванням від митного контролю, знаходячись в зоні діяльності відділу митного оформлення № 1 митного посту «Запоріжжя-аеропорт» Запорізької митниці ДФС України, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4, в порушення вимог Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» № 1068-XIV від 21.09.1999 року, а також «Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002 року, під час проходження митного контрою, як пасажир рейсу № 315 «Запоріжжя-Внуково» обрав спрощений порядок проходження митного контролю «Зелений коридор» та повідомив співробітнику митного посту про те, що при ньому особисто, а також серед його речей, не має предметів, які підлягають обов`язковому митному декларуванню, у тому числі що є культурною цінністю.

При цьому ОСОБА_4 було достовірно відомо про наявність серед речей свого багажу двох металевих статуеток: «Ведмідь, що лежить» та «Силен неаполітанський», які він придбав у 2005 році у невстановлених слідством осіб у м. Маріуполі Донецької області, та які належать до культурних цінностей, що мають художнє та історичне значення.

Ввівши в оману співробітників відділу митного оформлення № 1 митного посту «Запоріжжя аеропорт» Запорізької митниці ДФС України та скориставшись правовим режимом зони спрощеного митного контролю, приховавши в речах свого багажу дві металеві статуетки: «Ведмідь, що лежить» та «Силен неаполітанський», як належать до культурних цінностей, ОСОБА_4 направився на посадку на літак рейсу № 315 «Запоріжжя Внуково».

В той же час довести свій злочинний умисел на контрабанду культурних цінностей ОСОБА_4 не зміг, у зв`язку з тим, що при огляді його багажу на скануючому пристрої служби контролю авіаційної безпеки «Міжнародного аеропорту Запоріжжя», при посадці на літак було виявлено заборонені предмети у його валізі, у зв`язку із чим ОСОБА_4 було направлено на поглиблений митний огляд.

При ретельному огляді вмісту багажу, співробітниками відділу митного оформлення № 1 митного посту «Запоріжжя - аеропорт» Запорізької митниці ДФС України у особистих речах ОСОБА_4 було виявлено та вилучено дві металеві статуетки: «Ведмідь, що лежить» та «Силен неаполітанський», які згідно висновку судово-мистецтвознавчої експертизи № 9715 від 23.10.2015 року належать до культурних цінностей, що мають художнє та історичне значення.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК України, як переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей, не доведене до кінця з причин, які не залежали від волі особи.

На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду разом із обвинувальним актом, надійшла угода про визнання винуватості від 30 жовтня 2015 року, укладена між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 , який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні, згідно умов якої:

- обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри за ознаками ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК України у судовому провадженні;

- сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди зі звільненням відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінальну виконавчу інспекцію.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, а також наслідків невиконання угоди про визнання винуватості, що передбачені ст. 476 КПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

В підготовчому судовому засіданні сторони просять про затвердження угоди.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Злочин, в скоєнні якого ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним, згідно вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, потерпілі відсутні.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину згідно ст. 66 КК України, судом визнається як обставина, яка пом`якшує покарання.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. ст. 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, та не вбачає процесуальних перешкод для її затвердження, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.

Перед затвердженням угоди про визнання винуватості на виконання ч. 4 та ч. 6 ст. 474 КПК України суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України стосовно своїх прав, та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України судом роз`яснені сторонами угоди і зрозумілі ними.

Доля речових доказів, які є предметом контрабанди, підлягає вирішенню у ході виконання вироку в частині конфіскації.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

В обвинувальному акті зазначено про розмір витрат на залучення експерта для проведення судово-мистецтвознавчої експертизи № 9715 та експертизи холодної зброї № 523/ЗТ під час досудового розслідування, яка за переліченим змістом є вартістю проведених по справі під час досудового розслідування експертиз на загальну суму 2223,48 грн.

Під час судового засідання прокурором не було надано суду будь яких доказів на підствердження наявності судових витрат та їх розміру по справі.

З наданого висновку судово - мистецтвознавчої експертизи № 9715 від 23.10.2015 р. вбачається, що експертиза проведене державною експертною установою за рахунок бюджетного фінансування експертом цієї установи.

Разом з тим, ч. 2 ст. 124 КПК України передбачає стягнення з обвинуваченого, в разі ухвалення обвинувального вироку, на користь держави лише документально підтверджених витрат на залучення експертів, а не вартості проведення експертиз, яку ст. 118 КПК України не віднесено до процесуальних витрат.

Оскільки дані про розмір витрат на залучення експертів, та виконану роботу експертів, що не є їх службовим обов`язком, відсутні, питання про процесуальні витрати судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 жовтня 2015 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речовий доказ металеві статуетки «Ведмідь, що лежить» та «Силен неаполітанський», які предметом контрабанди, та знаходяться на збереженні в камері збервгання речових доказів УСБУ в Запорізькій області. конфіскувати в дохід держави.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя