Справа № 1407/1-287/11
ВИРОК

іменем України

"10" жовтня 2011 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Дробинського О.Е.,

при секретарі Каракадько Ю.В.,

з участю прокурора Луценко С.В.,

захисника адвоката ОСОБА_1,

потерпілої /цивільного позивача/ ОСОБА_2,

представника потерпілої /цивільного позивача/ ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, пенсіонерки, вдови, зареєстрованої за місцем проживання та фактично мешкає за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Овражна, будинок №36/а, не судимої,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, під час судового розгляду прокурором в порядку ст.277 КПК України змінено обвинувачення на ст.128 КК України, але відповідно до ст.277 КПК України потерпіла та її представник підтримували обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2008 року біля 19 годин 00 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області по вулиці Овражна, біля межі між будинком №36/а, в якому мешкає підсудна ОСОБА_4, та будинком №36, в якому мешкає потерпіла ОСОБА_2, між підсудною ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_2 виникла сварка з приводу проходження межі між земельними ділянками даних домоволодінь.

В ході виниклої сварки, на грунті особистих неприязних відносин, яка поступово переросла в бійку, ініціатором та зачинщиком якої була потерпіла ОСОБА_2, спочатку потерпіла ОСОБА_2, а потім і підсудна ОСОБА_4 стали наносити одна одній удари в область голови.

Підсудна ОСОБА_4, будучи за віком значно старшою ніж потерпіла ОСОБА_2, тобто на 27 років, та маючи вади здоров`я в виді захворювання на цукровий діабет, стала відчувати збільшення переваги в бійці над нею, з боку потерпілої ОСОБА_2. Продовжуючи свої дії, зумовлені потребою відвернути посягання потерпілої ОСОБА_2 на свою особисту фізичну недоторканність, з метою захисту від ударів долонями рук по її обличчю з боку потерпілої ОСОБА_2, підсудна ОСОБА_4 почала гукати на допомогу свого сина свідка ОСОБА_5, який перед початком бійки між підсудною ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_2 знаходився на території домоволодіння по вулиці Овражна, 36/а.

Коли до місця бійки між підсудною ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_2, почав наближатися свідок ОСОБА_5, потерпіла ОСОБА_2 вирішила припинити бійку, та залишити місце події. Але підсудна ОСОБА_4, також побачивши приближення до місця бійки її сина свідка ОСОБА_5, прагнучи утримати на місці події потерпілу ОСОБА_2, схопила та утримувала її за праву руку. Потерпіла ОСОБА_2 бачивши наближення до місця бійки сина підсудної ОСОБА_4 свідка ОСОБА_5, з метою залишення бігством місця бійки, намагалася звільнити від утримування свою праву руку. Шляхом ривка потерпіла ОСОБА_2 вирвала свою праву з рук підсудної ОСОБА_4, та залишила бігством місце бійки, так як побоювалася фізичної розправи над нею з боку свідка ОСОБА_5, який є сином підсудної ОСОБА_4.

Внаслідок даних дій підсудної ОСОБА_4, направлених на утримання на місці події потерпілої ОСОБА_2 за праву руку, не маючи умислу на умисне спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_2, підсудна ОСОБА_4 з необережності заподіяла потерпілій ОСОБА_2 відривний перелом великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів з больовим синдромом, яке згідно з висновком експерта відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я.

Підсудна ОСОБА_4 вину у предявленому її обвинуваченні, як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні не визнала ні за ч.1 ст.122 КК України, ні за ст.128 КК України, та пояснила, що між нею та ОСОБА_2 існує спір за межі їх земельних ділянок. 20 квітня 2008 року вона находилася за місцем свого помешкання. У неї було погане самопочуття. Біля 19 годин в вечірній час її покликала на вулицю сусідка потерпіла ОСОБА_2, оскільки прийшла інженер-геодезіст ОСОБА_6 для проведення замірів їхніх земельних ділянок. Вона вийшла із своїми документами на земельну ділянку. Під час її розмови із інженером-геодезістом ОСОБА_6 - ОСОБА_2, яка стояла біля них з сапою в руках, так як перед цим вона працювала на городі, втрутилася в їхню розмову, при цьому ОСОБА_2 висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою. Потім ОСОБА_2 підскочила до неї з сапою, схватила за комір куртки рукою, почала її душити, і щосили штовхнула її на кам`яний мур, від чого вона вдарилася головою об цей кам`яний мур. Другою рукою ОСОБА_2 схватила її за ліву руку, оскільки в правій руці у неї /ОСОБА_4 / були документи. ОСОБА_6 почала кричати: ОСОБА_2, що ти робиш, припини!, але ОСОБА_2 не реагувала. Почувши її крик, прибіг її син ОСОБА_5, а ОСОБА_2, побачивши його, забрала свою сапу та втекла у свій двір. Ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 вона не наносила, своїми руками праву руку потерпілої ОСОБА_2 не утримувала. Навпаки, постраждалою є вона, а не ОСОБА_2, що було підтверджено вироком Вознесенського міськрайонного суду від 22 березня 2010 року, яким ОСОБА_2 визнано винною в спричиненні її /ОСОБА_4І./ легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того після бійки 20 квітня 2008 року, в той же вечір, ОСОБА_2 власноручно написала пояснення працівникам міліції, вона весь час виконувала важку фізичну роботу, працювала на городі, в тому числі і правою рукою. З моменту того інциденту у неї /ОСОБА_4І./ погіршився стан здоров'я: підвищився рівень цукру в організмі, була розбита потилиця, на шиї були синці від здавлювання. Вину не визнає, та просить суд виправдати її, вважає, що ОСОБА_2 не існує тілесного ушкодження в виді відривного перелому великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів та больовим синдромом, яке згідно з висновком експерта відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 20 квітня 2008 року близько 19 годин 00 хвилин прийшла інженер-геодезіст ОСОБА_6, щоб провести заміри земельних ділянок її, а також її сусідки ОСОБА_4. Остання в той час знаходилася на своєму городі, де працювала. Вона покликала ОСОБА_4, щоб вона прийшла із своїми документами на земельну ділянку. При проведенні замірів земельних ділянок ОСОБА_4 почала ображати її дітей. Від почутого вона обурилася. ОСОБА_4, яка стояла обличчям до неї, схватила її за волосся, почала бити її по голові та покликала свого сина. Побачивши, що біжить син ОСОБА_4 ОСОБА_5, вона схватила свою сапу і почала вириватися, але ОСОБА_4 дуже міцно утримувала її за руку. Потім вона вирвалася від ОСОБА_4, кинула сапу і втекла до свого двору. Зразу ж у дворі, взявши в руки документи на земельну ділянку, вона відчула сильний біль в верхній частині правої руки, вона не змогла підняти праву руку, від того, що ОСОБА_4 тримала її за цю руку та викручувала її, рука тремтіла від болю. Через деякий час приїхали працівники міліції, сказали її сісти в машину і написати пояснення, що вона і зробила, поскаржившись працівникам міліції, що у неї дуже болить права рука, незважаючи на те, що вона нею тримала авторучку та написала заяву. Наступного дня вона звернулася до лікаря-травматолога, який направив її до лікаря-невропатолога, а останній на компютеру томографію і до обласного травматолога, який порадив її лікуватися посиленими фізичними навантаженнями на руку, щоб запобігти атрофії м'язів. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 її заподіяно тілесне ушкодження у вигляді відривного перелому великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів з больовим синдромом, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров'я. Просить обрати ОСОБА_4 покарання згідно з санкцією ст. 122 ч. 1 КК України, так як вважає, що дії підсудної ОСОБА_4 носили умисний характер, так як ОСОБА_4 викручувала її руку, коли вона намагалася вирватися. З думкою прокурора, що дії ОСОБА_4 носили необережний характер не згода.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 20 квітня 2008 року близько 19 годин його матір ОСОБА_4 з документами на земельну ділянку вийшла до сусідки ОСОБА_2, коли ОСОБА_6 прийшла переміряти земельні ділянки. Через декілька хвилин він почув істеричний крик матері, яка кликала на допомогу. Вибігши на крик, він побачив, що ОСОБА_2 схватила його матір ОСОБА_4 за комір куртки та притискала її до огорожі, а ОСОБА_6 кричала: ОСОБА_2, що ти робиш?.В цей час ОСОБА_2 схватила сапу та побігла до свого двору. Його матір ОСОБА_4 потерпілу ОСОБА_2 не утримувала.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що самого інциденту між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вона тне бачила, але бачила, що після нього у ОСОБА_4 була пошкрябана шия, порвана куртка та зімяті документи, з якими вона виходила з дому.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що 20 квітня 2008 року вона проводила заміри земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Ці заміри не співпадали з тими, які були у документах ОСОБА_4, на що вона почала обурюватися, та зробили зауваження ОСОБА_2 з приводу поведінки дитини ОСОБА_2. Почувши це, ОСОБА_2 почала підходити до ОСОБА_4. ОСОБА_4 почала відходити до огорожі та кликати свого сина. Коли ОСОБА_2 підійшла впритул до ОСОБА_4, то ОСОБА_4 схопила ОСОБА_2 за волосся. В цей час вибіг дуже збуджений син ОСОБА_4 ОСОБА_5. Побачивши його, ОСОБА_2 відірвала руку ОСОБА_4 від свого волосся, а ОСОБА_4 схопила своєю лівою рукою за праву руку ОСОБА_2. В цей час ОСОБА_2 розвернулася від ОСОБА_4, ривком вирвала з лівої руки ОСОБА_4 свою праву руку і побігла до себе у двір. Вона пішла до ОСОБА_2 у двір, щоб віддати її документи, на що ОСОБА_2 сказала, що в неї болить права рука в області плеча і вона не може підвести догори праву руку.

Крім показань потерпілої ОСОБА_2 та свідків в судовому засіданні даний факт спричинення потерпілій ОСОБА_2 тілесного ушкодження у вигляді відривного перелому великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів з больовим синдромом, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров'я, повністю підтверджується іншими дослідженими в судовому засіданні доказами по кримінальній справі.

З протоколів відтворення обстановки та обставин події від 23 червня 2008 року /том №1, а.с. 32-37/, від 23 червня 2008 року /том №1, а.с. 38-41/, від 26 червня 2008 року /том №1, а.с. 63-69/ вбачається, що між підсудною ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_2 20 квітня 2008 року близько 19 годин в місті Вознесенську Миколаївської області на вулиці Овражна на межі між земельними ділянками будинків №36 та №36/а мала місце бійка.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №380 від 23 червня 2008 року у потерпілої ОСОБА_2 виявлено відривний перелом великого бугра правої плечової кістки з явним обмеженням рухів, з больовим синдромом, який відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я. /том №1, а.с.27-28/. Не виключається можливість утворення відривного перелому великого бугра правої плечової кістки від викручування руки іншою людиною внаслідок розвороту тіла потерпілої при фіксованій руці потерпілої.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 60-6 від 08 липня 2008 року у потерпілої ОСОБА_2 виявлено відривний перелом великого бугра правої плечової кістки з явним обмеженням рухів, з больовим синдромом /том №1, а.с.87-89/. Не виключається можливість утворення відривного перелому великого бугра правої плечової кістки від викручування руки іншою людиною внаслідок розвороту тіла потерпілої при фіксованій руці потерпілої. Дане тілесне ушкодження могло виникнути 20 квітня 2008 року, як вказано в матеріалах кримінальної справи та в медичних документах, та відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 102-К від 21 січня 2009 року вбачається, що згідно з рентген-висновком обласного лікаря-рентгенолога на наданих рентгенограмах правого плечового суглобу потерпілої від 21 квітня 2008 року, 30 квітня 2008 року та 30 вересня 2008 року порушень цілісності кістки не виявлено, а на серії КТ сканів від 07 травня 2008 року визначено порушення цілості кортикального слою в області великого бугра плечової кістки з правого боку. З огляду на це комісійна експертиза прийшла до висновку, що утворення закритого перелому великого бугра правої плечової кістки маловірогідно в строк 20 квітня 2008 року, оскільки між датою травми та проведенням компютерної томографії були проведені рентгенограми, на яких даних про порушення цілісності кістної тканини не виявлено /рентгенограма правого плечового суглобу від 30.04.2008 року/, також в разі утворення даного перелому за 17 днів до моменту дослідження на КТ мали місце перші ознаки кістної консолідації. Які проявляються в перші 7-10 днів після травми. Наслідки, які мають місце у потерпілої ОСОБА_2, повязані з неправильною тактикою ведення лікування лікуючим лікарем. Будь який перелом супроводжується набряком, порушенням функції, болем та почервонінням в місці перелому, виходячи з чого, можна вести мову про те, що при наявності перелому великого бугра правої плечової кістки виконання активних функцій, фізичної роботи правою верхньою кінцівкою виключається /том №1, а.с.163-167/. Повідомленням Миколаївської міської лікарні №3 від 24.09.2009 року № 850/01-06 підтверджено, що рентгенологічне обстеження при захворюваннях та травмах кістної системи є визначальним.

Аналогічним є висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи /акт № 26-К від 24 квітня 2009 року /том №1, а.с.176-181/, в якому також зазначено, що лікування потерпілої ОСОБА_2 проводилося не в повному обсязі і не по рекомендованим методикам, оскільки при наявності перелому необхідна фіксація кінцівки строком на 4-6 тижнів з проведенням контрольних рентгенограм в ці строки.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 152 КЭ/2010 від 31 серпня 2010 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичних експертиз /том №2, а.с. 2-14/, не виключається утворення у потерпілої ОСОБА_2 тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому великого бугра правої плечової кістки, саме 20 квітня 2008 року. Також виходячи із механізма отримання даного тілесного ушкодження /відвод та форсування тракції плеча з елементами ротації/, експерти звертають увагу на труднощі рентгенологічної діагностики невеликих кісткових фрагментів при відривних переломах. При недотриманні правильності укладки рентгенологічної плівки та інших кліничних умов виконання знімка, можливістю виявлення такого тілесного ушкодження є застосування томографічного дослідження методом СКТ.

Відповідно до ч.4 ст.75 КПК України жоден висновок експерта для суду не є обов`язковим.

Суд не погоджується з висновками повторної комісійної судово-медичної експертизи №102-К та додаткової комісійної судово-медичної експертизи №26-К, які суперечать матеріалам кримінальної справи, та суттєво відрізняються від висновків судово-медичної експертизи №380 від 23 червня 2008 року, комісійної судово-медичної експертизи №60-6 від 08 липня 2008 року, а також комісійної судово-медичної експертизи № 152 КЭ/2010 від 31 серпня 2010 року.

Судом звернуто увагу на те, що повторна комісійна судово-медична експертиза №102-К від 21 січня 2009 року, додаткова №26-К від 24 квітня 2009 року, та комісійна судово-медична експертиза №60-6 від 08 липня 2008 року проводилися за участю судово-медичного екперта ОСОБА_8, однак всі зазначені висновки мають суперечності, що позбавляє суд можливості покласти висновки даних судово-медичних експертиз в обгрунтування вироку суду.

Разом з тим висновки судово-медичної експертизи №380 від 23 червня 2008 року та комісійної судово-медичної експертизи № 152 КЭ/2010 від 31 серпня 2010 року, а також проведення даних судово-медичних експертиз повністю відповідають вимогам Закону України Про судову експертизу, та цілком узгоджуються з іншими доказами по кримінальній справі, зокрема показанням як потерпілої ОСОБА_2, так і показам свідків по кримінальній справі.

Досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності свідчать про те, що підсудна ОСОБА_4 заподіяла потерпілій ОСОБА_2 відривний перелом великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів з больовим синдромом, яке згідно з висновком експертів відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я, не внаслідок навмисних дій, а в результаті того, що потерпіла ОСОБА_2 ривком вирвала свою праву з рук підсудної ОСОБА_4, та залишила бігством місце бійки, так як побоювалася фізичної розправи над нею з боку свідка ОСОБА_5, який є сином підсудної ОСОБА_4. Внаслідок даних дій підсудної ОСОБА_4, направлених на утримання на місці події потерпілої ОСОБА_2 за праву руку, не маючи умислу на умисне спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_2, підсудна ОСОБА_4 з необережності заподіяла потерпілій ОСОБА_2 відривний перелом великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів з больовим синдромом, яке згідно з висновком експерта відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я. Тобто підсудна ОСОБА_4 не передбачала можливість настання таких наслідків, в виді спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2, хоча повина була та могла їх передбачити. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в діях підсудної ОСОБА_4 міститься склад злочину, передбачений ст.128 КК України, тобто необережне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_2, її дії які носили необережний характер, щодо спричинення потерпілій тілесного ушкодження в виді відривного перелому великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів з больовим синдромом, яке згідно з висновком експерта відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я судом не можуть бути кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, незважаючи на те, що потерпіла та її представник вважають що підсудна ОСОБА_4 заподіяла умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості. З цих підстав прокурором в судовому засіданні, відповідно до ст..277 КПК України підсудній ОСОБА_4 було змінено обвинувачення, щодо застосування кримінального закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, передбачений ст..128 КК України.

Доводи підсудної ОСОБА_4, стосовно того, що вона не могла спричинити потерпілій ОСОБА_2 дане тілесне ушкодження, так як вона не утримувала за праву руку потерпілу ОСОБА_2, а також про те, що у потерпілої ОСОБА_2 взагалі можуть бути відсутні такі тілесні ушкодження, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_2, а також свідка ОСОБА_6, які судом беруться за основу, так як вони були логічними та послідовними під час судового слідства, та цілком співвідносяться з об`єктивними доказами по кримінальній справі.

Ставити під сумнів достовірність та об`єктивність показів як потерпілої ОСОБА_2, так і свідка ОСОБА_6 у суда немає підстав. Їх показання відповідають цілком висновкам судово-медичної експертизи №380 від 23 червня 2008 року, та комісійної судово-медичної експертизи № 152 КЭ/2010 від 31 серпня 2010 року, а також іншим доказам по кримінальній справі, та прямо підтверджують вину підсудної ОСОБА_4 в скоєнні даного злочину.

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 також побічно підтверджують факт спричинення даних тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2 підсудною ОСОБА_4.

Невизнання факту спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2, підсудною ОСОБА_4 суд вважає її спробою уникнути відповідальності, відсутністю критичного аналізу своїх дій.

Доводи потерпілої ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, про те що дії підсудної ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, суд находить неспроможними. В судовому засіданні встановлений механізм спричинення даного тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_2, шляхом ривка з відводом та форсуванням тракції плеча з елементами ротації, та встановлений умисел підсудної ОСОБА_4, який був направлений на утримання на місці події потерпілої ОСОБА_2 за праву руку, не маючи умислу на умисне спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_2. Суд приходить до висновку, що підсудна ОСОБА_4 з необережності заподіяла потерпілій ОСОБА_2 відривний перелом великого бугра правої плечової кістки з вираженим обмеженням рухів з больовим синдромом, яке згідно з висновком експерта відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознаками тривалого розладу здоров'я, і саме з цих причин кваліфікує дії підсудної ОСОБА_4 за ст..128 КК України.

Доводи захисту, про те, що підсудна ОСОБА_4 відповідно до ст.36 КК України, мала право на правомірний захист своєї фізичної недоторканості від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої ОСОБА_2, шляхом заподіяння її необхідної та достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідала небезпеці посягання й обстановці захисту, але неумисно заподіяла середньої тяжкості тілесне ушкодження, знаходячись в стані необхідної оборони, суд находить неспроможними. В судовому засіданні встановлено, що дії підсудної ОСОБА_4 пов`язані із заподіянням тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_2, виникли за обставинами, коли реальне суспільне небезпечне посягання з боку ОСОБА_2 було вже припинено самою ОСОБА_2, і сам ОСОБА_2 намагалася тікати з місця події.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання підсудній ОСОБА_4 судом не встановлено.

При визначенні покарання підсудній ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного нею злочину, умови життя підсудної, її стан здоров`я, соціальне та матеріальне становище, особу підсудної, яка є не судимою, позитивно характеризується за місцем проживання.

Враховуючи, що видами кримінального покарання за ст.128 КК України передбачені громадські роботи, виправні роботи та обмеження волі, суд виходить із положень ч.3 ст.56, ч.1 ст.57, ч.3 ст.61 КК України, та з положень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, та враховуючи особу підсудного і стан його здоров`я, а також з урахуванням всіх обставин кримінальної справи, враховуючи тяжкість злочину, суд вважав би за необхідне звільнити підсудну ОСОБА_4 від кримінального покарання в порядку ст.7 КПК України, на підставі ст.48 КК України.

Крім того, суд також приходить до висновку, що оскільки санкція ст.128 КК України передбачає максимальне покарання в виді двох років обмеження волі, а з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло більш ніж три роки, то на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України підсудну ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Що стосується заявлених потерпілою ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення на її користь з підсудної ОСОБА_4 заподіяної матеріальної та моральної шкоди, то суд вважає, що вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, з врахуванням вимог ст. ст.1166, 1167 ЦК України, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів №13 від 02 липня 2004 року.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.49 КК України, ст. ст. 321-324, 327, 332-335 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винною в скоєнні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження по кримінальній справі закрити.

Звільненій від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 запобіжний захід до набрання вироком законної сили підписку про невиїзд скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_2 залишити без розгляду, залишивши потерпілій ОСОБА_2 право заявити цивільний позов у порядку цивільного судочинства.

Апеляції на вирок можуть бути подані до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд на протязі 15 діб з моменту оголошення вироку.

Суддя: О. Е. Дробинський