АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/138/15-к Номер провадження 11-кп/786/729/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурораОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кобеляки Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:

-за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік позбавлення волі;

-за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 589 грн. 68 коп.
Вирішене питання про речові докази.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

4 листопада 2014 року близько 15 год. обвинувачений в парку «Перемога» в м. Кобеляки Полтавської області був затриманий працівниками міліції за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КпАП України, та доставлений в Кобеляцький РВ УМВС України в Полтавській області. Під час огляду в ОСОБА_8 було виявлено і вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 11,876 г., який він зберігав для власного вживання без мети збуту.

В жовтні 2014 року ОСОБА_8 у с. Іванівка Кобеляцького району Полтавської області, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей, проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав плиту чавунну з колосниковою решіткою, а потім таким же способом проник до літньої кухні, звідки таємно викрав суцільну чавунну плиту, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 358 грн. 63 коп.

В жовтні 2014 року в цьому ж населеному пункті, ОСОБА_8 через вікно проник до будинку потерпілої ОСОБА_10 , звідки таємно викрав дві чавунні плити та колосникову решітку загальною вартістю 358 грн. 63 коп.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України та закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України, оскільки наведені судом докази не доводять вини його підзахисного.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали принесену апеляційну скаргу, міркування прокурора про законність вироку суду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки за наведених у вироку обставин є обґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
За змістом закону, судове рішення суду першої інстанції повинно бути належним чином обґрунтованим і повністю відповідати фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду. Це означає, що висновки суду мають: бути підтверджені доказами, зібраними у відповідності з вимогами закону і дослідженими в судовому засіданні; враховувати всі докази, які мають істотне значення для визначення змісту судового рішення; містити пояснення підстав, на яких суд, за наявності суперечливих доказів, визнав достовірними одні з них і відкинув інші; не містити істотних протиріч.
Проте суд цих вимог закону не дотримав.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, зокрема, визнав ОСОБА_8 винуватим у вчинені двох епізодів крадіжки плит чавунних з колосниковими решітками.

Обґрунтовуючи такі висновки, суд послався на показання потерпілих, протоколи огляду їх домогосподарств, висновок щодо вартості майна та показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Безпосередньо перевіривши показання свідків та потерпілих шляхом прослуховування аудіозапису судового засідання, а також покладені в основу вироку протоколи відповідних слідчих дій, висновок вартості майна, колегія суддів вважає, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок в суді і вичерпані можливості їх отримати з огляду на таке.

Як вбачається з показань обвинуваченого, він під час досудового розслідування і в судовому засіданні заперечував причетність до вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. При цьому пояснював, що в жовтні 2014 року, облаштовуючи придбаний будинок, декілька разів здавав свідкові ОСОБА_12 металобрухт, в тому числі і дві плити, які були демонтовані з цього будинку. При цьому брав у ОСОБА_12 причеп для перевезення металу.

Проте ця версія взагалі не була перевірена, хоча в судовому засіданні її підтвердили свідки ОСОБА_13 цивільна дружина обвинуваченого та його мати ОСОБА_14 .

Такі їх показання узгоджуються з показаннями і свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що дійсно давав обвинуваченому причеп і той привозив металобрухт, серед якого була одна чавунна плита і одна суцільна металева. Водночас ОСОБА_8 пояснював, що металобрухт вивозить з придбаного будинку, в якому вони роблять ремонт.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції не впізнав обвинуваченого як особу, що здавала йому чавунні плити та пояснив, що плити в нього не вилучались, оскільки були розбиті і будь-якого впізнання цих речей в його присутності не проводилося.

З огляду на викладене, висновки суду про те, що версія обвинуваченого спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, суд не навів жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, що потерпіла ОСОБА_9 упізнала вилучені у ОСОБА_12 чавунні плити, оскільки в судовому засіданні речові докази не досліджувалися, а даних про проведення впізнання матеріали провадження не містять.

Більше того, свідок ОСОБА_12 стверджував, що ОСОБА_8 привіз йому одну плиту чавунну, а другу металеву, в той час як суд вказав, що ОСОБА_15 впізнала дві чавунні плити, викрадення яких інкриміновано обвинуваченому.

Також суд послався, як на доказ вини ОСОБА_8 , на протокол огляду місця події від 14 листопада 2014 року, з якого вбачається, що в житловому будинку потерпілої ОСОБА_10 відсутня чавунна плита опалення, кільця до неї та чавунні колосники (а.с.98-102).

Але дані цього протоколу є сумнівними, оскільки слідчий не вказав, на підставі яких даних він зафіксував відсутність саме таких речей. При цьому потерпіла в судовому засіданні пояснювала, що в неї викрадені дві чавунні двохконфорочні плити, а орган досудового розслідування та суд встановили факт викрадення однієї чавунної та однієї суцільної плити.

Не наведено у вироку і жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_8 проникав до житла потерпілих.

Більше того, суд визначив вартість викраденого майна у потерпілої ОСОБА_10 на підставі висновку про вартість майна №1612/3 від 16 листопада 2014 року (а.с.128-129).

Хоча, як вбачається з цього висновку, предметом оцінки були речі, викрадені з у потерпілої ОСОБА_16 .

Проте суд не навів мотивів, на підставі яких доказів встановив, що вартість викрадених у ОСОБА_10 двох чавунних двохконфорочних плит до копійки відповідає вартості зовсім інших плит, викрадених у ОСОБА_16 .

Таким чином сторона обвинувачення, всупереч вимогам ст.92 КПК України, не довела обставин кримінального провадження, які підлягають доказуванню згідно з ст.91 КПК України.

В свою чергу суд, в порушення приписів ст.374 КПК України, визнавши ОСОБА_8 винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, не навів доказів на підтвердження встановлених ним обставин. А наведені судом мотиви неврахування окремих доказів є суперечливими, непереконливими і такими, що спростовуються іншими доказами.
Враховуючи загальні засади кримінального провадження, зокрема, презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбачені ст.17 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині закриттю, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Враховуючи, що ОСОБА_8 було призначене покарання за сукупністю злочинів, з резолютивної частини вироку необхідно виключити вказівку про застосування приписів ч.1 ст.70 КК України.
Отже, апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині засудження його за ч.3 ст.185 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання, обраного судом, тобто на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, визначених вироком суду.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4