Справа № 357/7071/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1014/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 01.10.2015

УХВАЛА
Іменем України
01 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2015 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого, призваного за мобілізацією 28 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), солдата запасу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком терміном 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком суду, ОСОБА_7 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) від 28 березня 2014 року № 68 солдата ОСОБА_7 , призваного відповідно до мобілізаційного плану ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 07 листопада 2014 року № 210 (по стройовій частині) зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 .
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_7 , як військовослужбовець Збройних Сил України, був повинен керуватися вимогами ст.ст.1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст.4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.
Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обв`язків військової служби, близько 9 години 00 хвилин 12 січня 2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , вибув до місця свого постійного проживання за адресою: Київська область, Ставищенський район, с.Торчиця, де безпідставно впродовж 72 діб проводив час на власний розсуд та ухилявся від обов`язків військової служби. 25 березня 2015 року близько 15 години солдат ОСОБА_7 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
На вказаний вирок, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. Вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, невідповідністю суспільної небезпеки вчиненого в умовах сьогодення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку апелянта, при призначенні покарання суд не врахував, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Під час його вчинення ОСОБА_7 діяв з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, був відсутній на службі понад два місяці, не вживав ніяких заходів для повернення на військову службу, аж до початку звільнення в запас (демобілізації) військовослужбовців. Прокурор вважає, що суд без достатніх підстав дійшов висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисників, які вважають рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі доказах та учасниками процесу не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про можливість виправлення особи без відбування покарання, суд відповідно до вимог ст. 75 КК України має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, врахувавши особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем служби характеризується позитивно пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння розслідуванню злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і правомірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України зі звільненням від відбування покарання з встановленням іспитового строку.

На думку колегії суддів, вказаний строк відбування покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянта про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував, що вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, під час його вчинення ОСОБА_7 діяв з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився до військової частини та тривалий час не вживав ніяких заходів для повернення на військову службу, аж до початку звільнення в запас (демобілізації) військовослужбовців є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: