Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/786/15 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001359 стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець м. Кіровограда, раніше судимий:
?10.06.2008 року Кіровський районним судом за ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, постановою Кіровського районного суду від 12.12.2009 року звільнений згідно ст. 1 п. «А» ЗУ «Про амністію» від 12.12.2008 року;
?17.05.2011 року Ленінським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 1 рік, 06.01.2011 року кримінальна справа закрита на підставі ст. 105 КК України;
?26.03.2012 року Кіровський районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, вирок набрав чинності 11.04.2012 року;
?29.04.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до арешту строком на 4 місяці,
засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2014 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно та відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за таких обставин.

Так, 08.01.2014 року близько 21.00 год., ОСОБА_8 , знаходився біля ПТ «Ломбард-Скарбниця», що по вул. Попова, 9 в м. Кіровограді, разом з ОСОБА_9 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, де помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_10 , який тримав в руках мобільний телефон «Nokia C2-01». В цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник умисел на заволодіння вказаним телефоном. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою, переслідуючи мету наживи, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зав`язали розмову з ОСОБА_10 та направилися разом до під`їзду № 5 буд. АДРЕСА_1 , де ОСОБА_9 почав наносити хаотичні удари руками в область обличчя ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю. В цей момент ОСОБА_9 відкрито з кишені куртки ОСОБА_10 викрав мобільний телефон «Nokia C2-01», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 258 від 27.02.2014 року, становить 260,00 грн. В свою чергу ОСОБА_8 наніс удар ногою в область голови ОСОБА_10 , після чого шляхом ривка відкрито викрав у останнього наручний годинний «ЗАРЯ 1995 року», який знаходився на лівій руці, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №258 від 27.02.2014 року, становить 75,00 грн. Заволодівши майном, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 з місця вчинення злочину з викраденим зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, таким чином, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 335 гривень 00 копійок.
Крім того, 08.03.2014 року близько 14.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці транспортного засобу, що розташована навпроти «Поповського ринку» по вул. Попова в м. Кіровограді, помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_11 , який перебував на вищевказаній зупинці та тримав в руках мобільний телефон марки «Nokia X2-02». В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння вказаним телефоном. Реалізуючи свій :лочинний намір, діючи умисно, повторно, переслідуючи мету наживи, ОСОБА_8 , під приводом спільного дозвілля, познайомився з ОСОБА_11 та в ході спілкування попросив у останнього скористатись належним йому мобільним телефоном, пояснивши що у нього на рахунку відсутні грошові кошти та він не має змоги зі свого телефону терміново зателефонувати. В той час ОСОБА_11 передав свій мобільний телефон в руки ОСОБА_8 , який в свою чергу будучи впевненим, що ОСОБА_11 нічого не підозрює, відійшов від останнього на декілька метрів, зробивши вигляд що розмовляє по телефону. Однак в цей момент ОСОБА_11 , спостерігаючи за ОСОБА_8 , та зрозумівши, що останній має намір заволодіти його майном, звернувся до нього з вимогою повернути мобільний телефон, на що ОСОБА_8 маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, цілеспрямовано, міцно утримуючи в своїй руці мобільний телефон ОСОБА_11 простягнув його останньому, та не маючи наміру повертати чуже майно, дочекався, коли ОСОБА_11 схопить рукою телефон, шляхом ривка відкрито викрав з руки останнього належний йому мобільний телефон марки «Nokia Х2-02», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 292 від 07.04.2014 року, становить 824,85 грн. Заволодівши майном, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину з викраденим зник, викраденим розпорядилися на власний розсуд, таким чином, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 824 гривні 85 копійок.
В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий, яким кримінальне провадження за фахом відкритого викрадення майна ОСОБА_10 відносно її підзахисного закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а за фактом викрадення майна ОСОБА_11 призначити покарання в межах мінімального розміру санкції ч. 2 ст. 186 КК України, застосувавши до нього ст. 75 КК України, а саме звільнити її підзахисного від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку на певний термін. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що в судовому засіданні її підзахисний повідомив, що по епізоду грабежу у ОСОБА_10 він участі не приймав, а лише був присутнім при тому, як його товариш ОСОБА_9 почав бити потерпілого, а потім забрав в останнього телефон. Коли відходили на землі на землі побачив годинник, який в подальшому він передав ОСОБА_9 . Особисто вказаний телефон не здавав, кошти від нього не отримував, годинником не користувався. Також захисник звертає посилається на те, що суд першої інстанції не звернув свою увагу на показання потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_9 його ударив по голові, після чого забрав телефон, та що обставини його побиття він пам`ятає погано. Однак, незважаючи на це, та те, що потерпілий жодних претензій до ОСОБА_8 та просив суворо останнього не карати, суд першої інстанції зробив висновок про доведеності вини її підзахисного. Крім того захисник вважає, що протокол ОМП від 04.02.2014 року не відповідає вимогам Закону, оскільки згідно до витягу з ЄРДР слідчим у вказаному провадженні зазначено ОСОБА_12 , а слідчим, який прийняв заяву потерпілого від 09.01.2014 року зазначено ОСОБА_13 04.02.2014 року начальником СВ було визначеного слідчого для проведення досудового розслідування ОСОБА_14 . Разом з тим, протокол ОМП від 04.02.2014 року та слідча дія була проведена слідчим ОСОБА_15 , який жодного відношення до ЄРДР не мав. Крім того, протокол ОМП згідно ст. 237 КПК України, проводиться відносно огляду житла, приміщення, речей і документів, а не особи. Щодо протоколу проведення слідчого експерименту то потерпілий не вказав, що його бив другий чоловік та зірвав з нього годинник Протокол слідчого експерименту від 20.03.2014 року за участю ОСОБА_9 також не може бути підтвердженням вини ОСОБА_8 , оскільки слідчий експеримент є перевіркою показів особи на місці події. Також, на думку адвоката, не можу бути доказом вини ОСОБА_8 і вирок суду стосовно ОСОБА_9 , оскільки він винесений за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження фактичних обставин справи. Щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_11 , то її підзахисний визнав свою вину, під час останнього слова просив у потерпілого вибачення, що свідчить про його розкаяння. Крім того, на думку захисника, її підзахисний покарання за попередню судимість відбув повністю, а тому у суду не було підстав вважати, що до ОСОБА_8 неможливо було застосувати ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки його вина повністю доведена дослідженими судом першої інстанції під час судового розгляду доказами, зокрема:
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні, з яких вбачається, що 08.01.2014 року він вийшов з магазину, де придбав пива, побачив двох хлопців, між ним та хлопцями зав`язалася розмова. У зв`язку з чим вони почали спілкуватися не пам`ятає. В подальшому, втрьох пішли у двір багатоповерхівки до останнього під`їзду та продовжили розмовляти. Під час розмови один із хлопців - ОСОБА_9 наніс йому два удари, куди точно не пам`ятає, від яких він присів. В цей час ОСОБА_9 забрав в нього з кишені мобільний телефон, а ОСОБА_8 наніс йому удар по голові та по тілу рукою та ногою. Пам`ятає, що в цей час з його руки злетів годинник, хто його взяв не знає. Після цих подій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з місця пригоди втекли.
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив суду, що 08.03.2014 року близько 12-13 год. до нього підійшов ОСОБА_8 , який запропонував випити коньяк, на що потерпілий відмовився. Тоді ОСОБА_8 попросив телефон, на що ОСОБА_11 повідомив, що на рахунку не достатньо коштів. ОСОБА_8 повідомив, що він надішле СМС повідомлення, після чого ОСОБА_11 дав телефон. Коли ОСОБА_8 надіслав СМС повідомлення, ОСОБА_11 почав вимагати повернення телефону, на що ОСОБА_8 тримаючи в руках телефон, відповідав, що зараз поверне. Тоді, ОСОБА_11 взявся рукою за телефон та почав тягнути його до себе. В цей час, ОСОБА_8 , вихопивши телефон, почав тікати в бік ринку. ОСОБА_11 намагався наздогнати ОСОБА_8 , однак на ринку його загубив із поля зору.
- вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2014 року відносно ОСОБА_9 , яким встановлено, що останній, 08.01.2014 року, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , здійснив грабіж відносно потерпілого ОСОБА_10 , при цьому, ОСОБА_8 також наносив удари потерпілому та заволодів наручним годинником (т. №2, а.с.73).
- висновком судової товарознавчої експертизи №258 від 27.02.2014 року, якою визначено, що вартість мобільного телефону Nokia C2-01 складає 260 грн., а вартість годинника "Заря" складає 75 грн. (т. № 1, а.с. 43-44).
- довідкою з ломбарду "Скарбниця", згідно якої ОСОБА_9 заклав 09.01.2014 року мобільний телефон Nokia C2-01 (т. №1 а.с.55).
- протоколом слідчого експерименту від 20.03.2014 року з участю ОСОБА_9 , згідно якого ОСОБА_9 вказав, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт (т. № 1 а.с. 64-68).
- висновком судової товарознавчої експертизи №292 від 07.04.2014 року, згідно якої вартість мобільного телефону Nokia Х2-02 складає 824 грн. 85 коп. (т. №1 а.с.129-133).
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.03.2014 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 за зовнішнім виглядом впізнав ОСОБА_8 , як особу, що скоїла грабіж його мобільного телефону (т. №1, а.с. 150-151).
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно, та відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Апеляційні ствердження захисту щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_8 до відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 є такими, що не відповідають дійсності, оскільки вони спростовуються вищевикладеними доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні про те, що ОСОБА_8 під час здійснення грабежу також наносив йому удари, не вірити яким у колегії суддів не має ніяких підстав, а також вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.05.2014 року, який набув законної сили, та яким встановлено, що ОСОБА_9 під час судового розгляду підтвердив те, що ОСОБА_8 також наносив удари потерпілому ОСОБА_10 та заволодів наручним годинником останнього.
Грубих порушень норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, які б були підставою для безумовного скасування вироку, та які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не вбачається.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що достатнім та необхідним для виправлення
ОСОБА_8 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання виключно в умовах ізоляції його від суспільства, у призначений судом строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, через що апеляційна скарга захисника, в частині пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, також не може бути задоволена.
Також суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки останній з 27.03.2014 року, на підставі обраного запобіжного заходу, перебуває під вартою по даному кримінальному провадженню, через що вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2014 року щодо нього не виконувався.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має, а тому вирок суду стосовно ОСОБА_8 слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області вступає в законну силу з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошений 03.09.2015 року о 16 годині 00 хвилин.

Судді
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16