У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вищий спеціалізований суд України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у судовому засіданні 14 вересня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,

мешканку АДРЕСА_1, неодноразово судиму: вироком

Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 26 червня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК на 4 роки

позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК

з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Красногвардійського

районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2013

року на підставі ч. 4 ст. 70 КК остаточно визначено

покарання 4 роки позбавлення волі зі звільненням

на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 2 роки; вироком

Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня

2014 року за ч. 2 ст. 309 КК на 3 роки позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 15 КК і ч. 2 ст. 185 України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного судом м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2013 року, яким ОСОБА_4 звільнено від покарання у виді 4 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки постановлено виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року вирок змінено в частині призначення ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженою до покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вказаних у вироках від 29 квітня 2014 року та від 26 березня 2015 року, у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та до покарання, визначеного їй за вироком від 26 березня 2013 року, який належить виконувати самостійно. У решті вирок залишено без зміни.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року в порядку ст. 379 КПК України внесено виправлення у вищевказану ухвалу, замінено слова «за вироком від 26 березня 2013 року» на «за вироком від 26 червня 2013 року».

ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона 12 квітня 2013 року о 02.15 год., знаходячись у приміщенні супермаркету «Варус-1», діючи з корисливих мотивів, таємно викрала належне ТОВ «Омега» майно вартістю 147,55 грн., однак злочин до кінця не довела з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана співробітниками охорони при виході з магазину.

У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення судом кримінального процесуального закону. Зазначає, що апеляційний суд, дійшовши правильного висновку про необхідність зміни вироку в частині призначення ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, не зазначив у резолютивній частині ухвали статті обвинувачення та вид призначеного покарання за кожною статтею кожного вироку, у тому числі вид і розмір покарання, який слід виконувати самостійно. Також у резолютивній частині ухвали не зазначено про підстави зміни вироку, а саме наявність судового рішення про скорочення у зв'язку із застосуванням амністії невідбутої частини попереднього вироку. Просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

З наявних копій судових рішень убачається, що висновок апеляційного суду про необхідність зміни вироку в частині призначення ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у зв'язку із застосуванням до неї 09 жовтня 2014 року Новозаводським районним судом м. Чернігова Закону України «Про амністію у 2014 році» та скороченням наполовину невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного судом м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року, а також вид та розмір призначеного покарання у касаційній скарзі не оскаржуються.

Вказані у скарзі порушення апеляційним судом кримінального процесуального закону, а саме не зазначення в резолютивній частині ухвали апеляційного суду статей обвинувачення та вид призначеного покарання за кожною статтею кожного вироку, відсутність посилання на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2014 року про застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2014 році» не є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, оскільки всі необхідні відомості, перераховані в касаційній скарзі прокурора, викладено у мотивувальній частині ухвали. Ухвала апеляційного суду є чіткою, зрозумілою і відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Зі змісту скарги убачається, що у скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або що призначене покарання є явно несправедливим, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7