Справа № 135/1453/15-к
Провадження № 1-кп/135/96/15
ВИРОК
іменем України

22.12.2015 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000174, по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Воскресенськ Жовтневого району Миколаївської області, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з неповною середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 11.02.1993 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- 19.12.2001 року цим же судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 19.02.2007 цим же судом за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Під час відбування покарання в Ладижинській виправній колонії № 39 УДПтС України у Вінницькій області на ОСОБА_4 , неодноразово накладались дисциплінарні стягнення. 09.06.2015 року правами начальника Ладижинської виправній колонії №39 УДПтС України у Вінницькій області ОСОБА_4 підданий дисциплінарному стягненню у вигляді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) строком на один місяць за порушення форменого одягу, так як інші дисциплінарні стягнення відносно ОСОБА_4 позитивні результати не давали (за період з 04.09.2014 року по 03.09.2015 року на нього 33 рази накладались дисциплінарні стягнення за різні види порушень).

Після відбуття дисциплінарного стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу засуджений ОСОБА_4 належного висновку для себе не зробив. 03.09.2015 близько 8 год. 50 хв. працівниками Ладижинської виправної колонії №39, а саме начальником відділення СПС ЛВК №39 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_5 та начальником відділення СПС ЛВК №39 лейтенантом міліції ОСОБА_6 здійснювався обхід дільниці посиленого контролю з метою перевірки дотримання засудженими встановлених норм порядку відбування покарань. Біля 8 год. 50 хв. під час перевірки камери № 4 в якій утримується засуджений ОСОБА_4 встановлено, що він лежав на своєму спальному місці, чим порушив розпорядок дня. ОСОБА_5 , керуючись п.2 розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затвердженні наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29.12.2014 року, поставив засудженому ОСОБА_4 законну вимогу, встати із спального місця, заправити його належним чином, представитись та причепити до одягу нагрудний розпізнавальний знак, на що засуджений ОСОБА_4 , відреагував негативно, висловлюючи своє невдоволення у відкритій зухвалій формі категорично відмовився виконувати законну вказівку ОСОБА_5 , незважаючи на попередження щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України, в присутності очевидців, відмовився виконати законну вимогу представника виправної установи, хоча був зобов`язаний і міг це зробити, але умисно не виконав дані законні вказівки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винність у вчиненні злочину визнав повністю. Показав, що дійсно 03.09.2015 року, коли в камеру зайшов начальник відділення, він не встав. Вказав, що йому відомо, що згідно розпорядку підйом о 6 год., коли заходять працівники установи, то не можна лежати. На зауваження начальника відділення він не відреагував, бо не хотів робите те, що його просили, бо на його думку неправильно просили. Йому вказали, що він має чергувати, заправити ліжко, прибирати, однак на дані зауваження не звертав уваги. Вказав, що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, перед цим сидів кілька разів в одиночній камері та в карцері.
Покази обвинуваченого є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин, із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі та обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, будучи підданим протягом року за порушення вимог режиму відбування покарання стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, а тому ці дії кваліфікує за ст. 391 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем відбування покарання характеризується негативно, неодноразово піддавався дисциплінарним стягненням.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, стороною обвинувачення не зазначено.

Суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 391 КК України у виді позбавлення волі, в розмірі, ближчому до мінімального, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Остаточне покарання ОСОБА_4 має бути призначено в порядку ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за даним вироком. Оскільки він вчинив новий злочин після постановлення вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19.02.2007 року, невідбута частина покарання за яким становить 3 роки 6 місяців 15 днів позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 КК України додаткове покарання у виді конфіскації 1/2 частини майна, призначене за попереднім вироком, підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком один рік шість місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19.02.2007 року та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком три роки дев`ять місяців з конфіскацією 1/2 частини майна.

Строк відбування покарання рахувати з 22.12.2015 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: