Справа № 626/1594/15-к
Провадження № 1-кп/626/10/2016
Красноградський районний суд Харківської області

27 січня 2016 року Красноградський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красноградського районноного суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Краснограді Харківської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Красноградського районного суду Харківської області від 22.12.2014 року за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання: за ч.2, ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років із конфіскацією ? частини майна; за ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково складання призначених покарань, остаточно його засуджено до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією ? частини майна; Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 30.06.2015 року вищезазначений вирок суду в частині визнання винуватості та засудження обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 307 КК України було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Цей же вирок в частині призначення покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст. 309 та ч.3 ст. 185 КК України змінено та призначено покарання: за ч.2 ст. 309 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжено до 30.07.2015 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -
Згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором 06.05.2014 року, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 22.02.2014 року приблизно в 13.30 годин діючи з прямим умислом, направленим на незаконне зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо-небезпечного наркотичного засобу по корисливим мотивам, поблизу домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 попередньо зберігаючи при собі, незаконно збув ОСОБА_6 медичний шприц об"ємом 5 см3 з рідиною коричневого кольору об"ємом 3,6 см3. Від останнього за збутий ним медичний шприц з рідиною коричневого кольору ОСОБА_5 отримав кошти в сумі 120, 00 грн. В подальшому вищезазначений медичний шприц з рідиною коричневого кольору був добровільно виданий ОСОБА_6 працівникам Красноградського РВ УМВСУ в Харківській області. Згідно з висновком судово-хімічної експертизи за № 411 від 27.02.2014 року речовина, що знаходилася у медичному шприці, який ОСОБА_5 незаконно збув ОСОБА_6 є особливо-небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, маса якого в перерахунку на суху речовину склала 0, 1033 грама. Такі дії ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч.2 ст. 307 КК України.
Крім того, ОСОБА_5 також обвинувачується в тому, що 26 березня 2014 року діючи з прямим умислом, направленим на незаконне виготовлення та зберігання особливо-небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, по корисливим мотивам, за місцем мешкання своєї бабусі ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 незаконно виготовив та зберігав особливо-небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований. Після цього, 26.03.2015 року о 12.15 годині ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, направленим на незаконний збут особливо-небезпечного наркотичного засобу, по корисливим мотивам, знаходячись за вищезазначеним місцем мешкання своєї бабусі ОСОБА_7 , будучи в стані наркотичного сп`яніння, викликаним вживанням опіатів, незаконно збув ОСОБА_6 медичний шприц об"ємом 5 см3 з рідиною коричневого кольору об"ємом 4 см3 за що отримав 100грн. В подальшому вищезазначений медичний шприц з рідиною коричневого кольору був добровільно виданий ОСОБА_6 працівникам Красноградського РВ УМВСУ в Харківській області. Згідно з висновком судово-хімічної експертизи за № 614 від 27.02.2014 року речовина, що знаходилася у медичному шприці, який ОСОБА_5 незаконно збув ОСОБА_6 є особливо-небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, маса якого в перерахунку на суху речовину склала 0, 2283грама. Такі дії ОСОБА_5 також були кваліфіковані за ч.2 ст. 307 КК України.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 , допитавши свідків, дослідивши надані сторонами письмові та речові докази, проглянувши відеозаписи, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення за ч.2 ст. 307 КК України виходячи з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1, 2, 4 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнім сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Із частини першої ст.. 22 КПК України також вбачається, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, передбаченими цим Кодексом.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину в скоєні злочинів за ч.2 ст. 307 КК України не визнав і вказав, що 22.02.2014 року він не бачився із ОСОБА_6 , якого насправді прізвище ОСОБА_8 і наркотичних засобів йому не продавав.
26.03.2014 року він разом із ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) вирішили виготовити та вжити одурманюючий засіб із зерен маку, домовились, що він купить мак, розчинник за свої кошти, а ОСОБА_8 пізніше йому віддасть борг. Він купив 1 кг маку, розчинник, вдома була сода і виготовив із нього рідину світло-коричневого кольору, помістив її у медичний шприц об`ємом 5 куб. см і передав ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) біля 12.00 години у дворі своєї бабусі ОСОБА_7 , отримавши від нього шприц з рідиною ОСОБА_8 повернув борг в сумі 100 грн, кошти виявилися поміченими працівниками міліції, в той же день під час обшуку їх вилучили. До його затримання, а також після затримання в будинку ОСОБА_7 26.03.2014 року в 12.40 годин права затриманої особи йому не роз`яснювалися, протокол ознайомлення зі своїми правами він підписав тільки після проведення обшуку в райвідділі міліції. Вважає, що з боку працівників міліції було застосовано провокацію злочину, так як першим йому запропонував продати 26.03.2014 року одурманюючу речовину ОСОБА_8 ( ОСОБА_6 ), який діяв під тиском працівників міліції в зв`язку з тим, що його затримали з наркотичними засобами. Крім того, при проведенні оперативних закупок працівниками міліції були запрошені залежні від них поняті, які можливо і не були присутні при проведенні відповідних процесуальних дій.
Сторона обвинувачення, як на прямі докази винуватості ОСОБА_5 в скоєні першого злочину 22.02.2014 року посилається на показання залегендованої особи - свідка ОСОБА_6 ; показання свідка ОСОБА_10 , який був понятим при проведенні оперативної закупки; на акт огляду покупця; протокол добровільної видачі ОСОБА_6 медичного шприца із рідиною світло-коричневого кольору; протокол про результати контролю за вчиненням злочину; висновок судово-хімічної експертизи; речові докази.
Так, свідок ОСОБА_6 , який був допитаний з іншого приміщення в режимі відеоконференції вказав, що раніше був знайомий із ОСОБА_5 приблизно один рік, разом вживали наркотичні засоби. У лютому місяці 2014 року йому зранку зателефонував ОСОБА_5 і запропонував купити у нього наркотичні засоби за 120 грн. Він зразу пішов у райвідділ міліції, де його оглянули в присутності понятих, чоловіка і жінки, у нього був телефон, ключі від квартири, цигарки, запальничка. Потім дали помічені кошти 120, 00 грн і він самостійно пішов і купив опій за місцем знаходження ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , повернувшись в райвідділ міліції, він передав шприц з опієм працівникам міліції, тобто з показань цього свідка витікає, тільки він вперше звернувся в правоохоронні органи, то негайно йому були видані кошти для закупівлі наркотичних засобів.
Разом з тим, із повідомлення начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВСУ в Харківській області від 14.08.2015 року витікає, що кошти по даному кримінальному провадженні в сумі 600, 00 грн були виділені лише 26.03.2014 року ( т.3, а.с. 57).
Свідок ОСОБА_10 , який був понятим при огляді покупця 22.02.2014 року та при добровільній видачі ОСОБА_6 медичного шприца з наркотичним засобом, категорично в суді стверджував, що саме обвинувачений ОСОБА_5 отримав помічені кошти в міліції, а потім приніс шприц з наркотичним засобом. Аналізуючи його покази у суду виникає сумніви, що вказаний свідок приймав участь у якості понятого як при огляді покупця так і при добровільній видачі ним медичного шприца з наркотичним засобом, оскільки вважав, що саме обвинуваченому були вручені кошти для закупки наркотичних засобів. Крім того, на думку суду ОСОБА_10 є залежним від органів поліції, так як він раніше засуджений, перебував під адміністративним наглядом, приймав участь в якості понятого у кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч.2 ст. 307 КК України, яке було оглянута під час судового розгляду за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5 .
Також суд вважає, що прокурором не виконані вимоги ч.3 ст. 22 КПК України та не була забезпечена під час судового розгляду присутність свідка ОСОБА_12 , який був в якості понятого при огляді покупця ОСОБА_6 22.02.2014 року та при добровільній видачі ОСОБА_6 медичного шприца з рідиною світло-коричневого кольору, не дивлячись на те, що по справі сім разів за клопотанням прокурора оголошувалася перерва, виносились постанови про його привід. Не забезпечивши явку вказаного свідка, сторона обвинувачення порушила права сторони захисту на його допит перед незалежним та неупередженим судом.
В зв`язку з тим, що сторона обвинувачення не довела в судовому засіданні присутність вищевказаних понятих 22.02.2014 року при огляді покупця ОСОБА_6 та при добровільній видачі ним наркотичних засобів, суд вважає за необхідне ці протоколи визнати недопустими доказами, так як вони отримані з істотним порушенням вимог ст.. 223 КПК України.
Крім того, згідно протоколу добровільної видачі від 22.02.2014 року видно, що ОСОБА_6 видав медичний шприц об`ємом 5 куб. см в якому знаходилася рідина світло-коричневого кольору об`ємом 3 куб. см. Однак в протоколі відсутні дані, що шприц упаковано, опечатано, скріплено підписами понятих, покупця та направлено для дослідження. В даному випадку працівниками міліції були порушені вимоги п. 6.9 Інструкції «Про порядок проведення контрольованої поставки, контрольованої та оперативної закупки товарів, предметів, речей, послуг, документів, засобів і речовин, у тому числі заборонених для обігу, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності», яка затверджена в Міністерстві юстиції України 17.10.2013 року.
Крім того, згідно висновку судово-хімічної експертизи за № 411 від 27.02.2014 року видно, що при дослідженні вищезазначеного медичного шприца була виявлена рідина об`ємом 3.6 мл. Органом обвинувачення не було надано доказів про правомірність збільшення добровільно виданої ОСОБА_6 рідини на 0, 6 мл. ( т.1, а.с. 196-197).
Таким чином, вищевказане робить неможливим використання висновку даної експертизи для підтвердження вини обвинуваченого. З тих самих підстав судом також не можуть бути прийняті до уваги наркотичні засоби, які приєднані до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів по зазначеному епізоду 22.02.2014 року. Протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 22.02.2014 року суд також оцінює критично, зміст протоколу викликає сумніви, тому що він не підтверджений відповідними відеоматеріалами. ( т.1, а.с. 194).
Приймаючи до уваги вище викладене, вина ОСОБА_5 , за цим епізодом підтверджується тільки поясненнями залегендованої особи - ОСОБА_6 , що на думку суду є явно недостатнім, так як ОСОБА_5 категорично стверджує, що не продавав йому 22.02.2014 року наркотичні засоби.
Відповідно до другого епізоду від 26.03.2014 року судом встановлені такі обставини.
Сторона обвинувачення, як на прямі докази винуватості ОСОБА_5 за цим епізодом, посилається на показання залегендованої особи свідка ОСОБА_6 ; показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були понятими при проведенні оперативних закупівель; на акт огляду покупця; протокол добровільної видачі ОСОБА_6 медичного шприца із рідиною світло-коричневого кольору; протокол про результати контролю за вчиненням злочину; протокол обшуку садиби гр.-ки ОСОБА_7 ; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; висновки судово-хімічних експертиз; відомості, які містяться у відеозаписах; речові докази,
Дійсно свідок ОСОБА_6 , який був допитаний з іншого приміщення в режимі відеоконференції підтвердив, що раніше був знайомий із ОСОБА_5 приблизно один рік, разом вживали наркотичні засоби. У березні місяці 2014 року йому о 7.00 годин зранку зателефонував ОСОБА_5 і запропонував купити у нього наркотичні засоби за 100 грн. Він знову негайно пішов у райвідділ міліції, де його оглянули в присутності понятих, двох чоловіків, дали помічені кошти 100, 00 грн і він самостійно пішов і купив опій за місцем знаходження ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 . Потім повернувся в райвідділ міліції, де у нього були вилучений медичний шприц з наркотичним засобом. Свідок наполягав, що першим йому запропонував купити наркотичні засоби саме ОСОБА_5 .
Разом з тим, під час допиту свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні 07.10.2014 року останній пояснив, що в березні 2014 року він особисто на прохання працівників міліції першим зателефонував ОСОБА_5 , щоб останній продав йому наркотичний засіб.
Таким чином, ОСОБА_6 дає суперечливі показання, він вживав наркотичні засоби і може перебувати в залежності від працівників поліції і тому його покази викликають сумніви у їх правдивості.
Крім того, відповідно до ч.1, ст. 20 Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які приймають участь у кримінальному судочинстві", підставою для застосування заходів безпеки свідків є наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу або майну. На думку суду підстав для зміни анкетних данних закупникові в органу досудового слідства не було, так як він з обвинуваченим давно знайомий, в них були дружні відносини, разом вживали наркотичні засоби. Суд вважає, що метою засекречування закупника була не його безпека, а бажання органу досудового слідства з метою прикриття провокації злочину ускладнити або повністю унеможливити перевірку при судовому розгляді справи обставин щодо проведення оперативної закупівлі шляхом прямого допиту закупника, що є порушенням засад змагальності кримінального провадження, передбачених як ст. 22 КПК України, так і ст. 6 Європейської конвенції.
Свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які приймали участь в якості понятих при огляді покупця ОСОБА_6 26.03.2014 року, при добровільній видачі ним в цей день медичного шприца з рідиною коричневого кольору, при обшуку домоволодіння ОСОБА_7 та при затриманні ОСОБА_5 давали в судовому засіданні суперечливі пояснення.
Так, ОСОБА_13 пояснила, що вона була запрошена в якості понятої працівниками міліції разом із співмешканцем ОСОБА_14 26.03.2014 року в Красноградський райвідділ міліції. В кабінеті слідчого, останній взяв зі столу кошти та передав їх хлопцю, який пішов купляти наркотики, вона з ОСОБА_14 залишилася в кабінеті, в її присутності ніякі помітки на гроші не наносилися, факту купівлі наркотиків вона не бачила, через 15-20 хвилин прийшов цей хлопець із шприцем, в якому була рідина світло-коричневого кольору. Потім поїхали проводити обшук, був затриманий ОСОБА_5 , у нього в кишені знайшли ці помічені гроші.
Свідок ОСОБА_14 , який судом був допитаний значно пізніше у зв`язку з його неявкою, вказав, що коли він з ОСОБА_13 в березні 2014 року були в кабінеті слідчого, то їм пояснили, що буде проведена закупка наркотиків. В їх присутності були помічені кошти купюрами 50, 20, 20, 10 грн, на них нанесли спецзасіб, написавши «закупка наркотиків». Потім оглянули молодого хлопця, дали йому помічені кошти і він пішов закупляти наркотики, через 15 хвилин повернувся із медичним шприцем в якому була рідина коричневого кольору. Далі поїхали проводити обшук, під час якого вилучили помічені кошти у ОСОБА_5 і його затримали працівники міліції.
Таким чином, свідок ОСОБА_13 не підтверджувала, що кошти, які давали закупнику були в її присутності помічені та оглянуті, а також, що був оглянутий сам закупник. Судом встановлено, що вказані свідки також раніше приймали участь у якості понятих в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч.2 ст. 307 КК України.
Крім того, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не підтвердили в суді, що перед затриманням ОСОБА_15 під час проведення обшуку в домоволодінні його бабусі ОСОБА_7 слідчим був наданий і оголошений протокол про його затримання із роз`ясненням його прав, в тому числі права на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту.
Згідно протоколу добровільної видачі від 26.03.2014 року видно, що ОСОБА_6 видав медичний шприц об`ємом 5 куб см в якому знаходилася рідина світло-коричневого кольору об`ємом 4 куб см. Однак в протоколі відсутні дані, що шприц упаковано, опечатано, скріплено підписами понятих, покупця та направлено для дослідження. В даному випадку працівниками міліції знову були порушені вимоги п. 6.9 Інструкції «Про порядок проведення контрольованої поставки, контрольованої та оперативної закупки товарів, предметів, речей, послуг, документів, засобів і речовин, у тому числі заборонених для обігу, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності», яка затверджена в Міністерстві юстиції України 17.10.2013 року.
Відповідно до висновку судово-хімічної експертизи від 31.03.2014 року за № 614 видно, що при дослідженні вищезазначеного медичного шприца була виявлена рідина об`ємом 4,4 мл. Стороною обвинувачення також не було надано доказів про правомірність збільшення добровільно виданої ОСОБА_6 рідини на 0, 4 мл. ( т.1, а.с. 221-222).
Таким чином, вищевказане робить неможливим використання висновку даної експертизи для підтвердження вини обвинуваченого. Крім того, відповідно до протоколу добровільної видачі від 26.03.2014 року ОСОБА_6 з 12 годин 25 хвилин до 12 годин 35 хвилин знаходився в кабінеті слідчого СВ Красноградського РВ УМВСУ в Харківській області. Однак згідно наданого стороною обвинувачення відеозапису закупки наркотичних засобів, ОСОБА_6 в саме в цей період часу закупляв у ОСОБА_5 опій ацетильований.
Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене у суду викликає сумніви складання зазначених протоколів від 26.03.2014 року в зазначений час і в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Протоколом обшуку від 26.03.2014 року та протоколом затримання від 26.03.2014 року підтверджено вилучення у ОСОБА_5 помічених коштів в суму 100,00 грн та інгридієнтів за допомогою яких він виготовляв наркотичні засоби.. Разом з тим, на думку суду при затриманні ОСОБА_5 слідчим не було виконано вимоги ст.. 42 КПК України, не роз`яснено йому право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту, чим порушено його право на захист і тому відповідно до ст.. 87 КПК України ці докази, а саме протокол затримання ОСОБА_5 та вилучення у нього помічених коштів суд визнає недопустимими.
Визнаючи цей доказ недопустимим, отриманим внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд приймає до уваги крім пояснень самого ОСОБА_5 , матеріали відеозапису проведення затримання ОСОБА_5 та обшуку домоволодіння ОСОБА_7 з якого чітко видно, що слідчому за кадром підказують про необхідність роз`яснити права затриманому, він їх роз`яснює, дуже стисло, але право на захист роз`яснено не було. У суду немає підстав не вірити ОСОБА_5 , що протокол про роз`яснення прав ним був підписаний пізніше після проведення обшуку в кабінеті слідчого, а матеріалами відеозапису чи іншими доказами сторона обвинувачення його пояснення не спростувала.
Крім того, поняті ОСОБА_13 , ОСОБА_14 також не вказали в судовому засіданні, що в їх присутності ОСОБА_5 були роз`ясненні його права як затриманої особи і було вручено копію протоколу затримання. Також у суду викликає сумніви, що зазначений протокол за п`ять хвилин, можливо було прочитати затриманому, роз`яснити йому права і вручити , так як згідно протоколу слідчий склав його 26.03.2014 року в 12 годин 40 хвилин, а обшук проводився згідно протоколу обшуку з 12 годин 45 хвилин до 14 годин 20 хвили ( т.1, а.с. 206-214).
Крім того, суд приймає до уваги, що згідно матеріалів відеозапису закупки наркотичних засобів, ОСОБА_6 26.03.2014 року в 12 годин 35 хвилин після закупки опія ацетильованого ще знаходився у невідомому автомобілі, а для вилучення у нього наркотичного засобу, його упаковки, опечатання, скріплення його підписами понятих потрібний значний час і тому суд вважає, що слідчим вказувалися години і хвилини в протоколах які не відповідали дійсності, що є ще однією підставою недопустимості протоколу про затримання ОСОБА_5 .
Відповідно до ст.. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело доказів.
Так, визнаючи ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні вищезазначеного злочину, суд приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 25.10.1989 року, по справі "К. проти Нідерландів", де в пунктах 45, 46 Європейський суд наголошував на тому, що"... хоча ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює будь-яких правил, що стосуються допустимості доказів, тому це регулюється національним законодавством. Питання, що потребує відповіді, полягає у тому, чи був справедливим розгляд в цілому, включаючи спосіб отримання доказів. Конвенція не перешкоджає тому, щоб відноситися з довірою до таких джерел, як анонімні інформатори, на наступному етапі розгляду або коли це виправдано характером злочину. Але наступне використання цих показів у суді для обґрунтування обвинувального вироку інша справа. Використання тайних агентів повинно бути заборонено і міри відмови від них прийняті навіть по справах, які стосуються боротьби проти наркоторгівлі. Із вимог справедливого суду по статті 6 витікає, що суспільні інтереси проти наркоторгівлі не можуть виправдати використання доказів, отриманих внаслідок провокації міліції...".
Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України та п.1 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Також Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2008 року по справі "Раманаускас проти Литви" зазначав, що "...Суд має взяти до уваги наступні міркування. Нічого в минулому заявника не каже про його схильність до торгівлі наркотиками. Суд зауважує, що прокурор не надав деталі і не посилався на будь-які об`єктивні докази щодо стверджувальної протизаконної поведінки заявника в його рішенні розпочати кримінальне переслідування", а також цим рішенням Суд зазначив таке: "... підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їх вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування". ( пункт 55).
Як вбачається із досліджених судом доказів, обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 збуту наркотичних засобів 26.03.2014 року підтверджується показаннями залегендованої особи та матеріалами відео контролю. Однак, не дивлячись на те, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.03.2014 року був наданий дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії-аудіо, відео контролю особи ОСОБА_5 , органи досудового слідства не скористалися своїм правом провести негласне зняття інформації з каналів зв`язку, а саме з мобільного телефона, що належав ОСОБА_5 для підтвердження обвинувачення. Це небажання працівників міліції зафіксувати таку інформацію, суд оцінює як навмисне створення умов для провокації злочину. Так, із проглянутих в судовому засіданні матеріалів відеоконтролю від 26.03.2014 року видно, що закупний ОСОБА_6 декілька разів, коли направлявся для закупівлі наркотичних засобів телефонував ОСОБА_5 . Крім того, під час судового засідання 07.10.2014 року ОСОБА_6 поясняв, що в березні 2014 року він особисто на прохання працівників міліції першим зателефонував ОСОБА_5 , щоб останній продав йому наркотичний засіб.
Крім того, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_5 за ч.2 ст. 307 КК України, суд також бере до уваги постанову Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року із змінами і доповненнями «Про практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», де в п. 4, вказано: "Про умисел на збут наркотичних засобів може свідчити їх великий або особливо великий розмір, спосіб упакування та розфасування, поведінка суб`єкта злочину, а також виготовлення та зберігання наркотичних засобів особою, яка сама не вживає їх".
Під час судового розгляду ОСОБА_5 підтвердив, що тривалий час вживав наркотичні засоби, зберігав їх для власного вживання, а вилучені під час обшуку речі та предмети з достовірністю підтверджують його показання в цій частині.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 15.12.2005 року «Ваньян проти Росії» зазначено, «...якщо трапляється, що дії таємних агентів спрямовані на підбурювання злочину, і немає підстав вважати, що він був би скоєний без їх втручання, то це виходить за рамки розуміння «таємний агент» і може бути визнано провокацією. Таке втручання і його використання в судовому розгляді може непоправимо підірвати справедливість суду». Суд в цьому рішенні також зазначив, що « ...не було надано доказів того, що у міліції були підстави підозрювати заявника у розповсюдженні наркотиків. Проста заява працівників міліції про те, що вони мали інформацію про причетність заявника до розповсюдження наркотиків, яка не може бути перевірена судом, не може прийнятись до уваги …». В іншому своєму рішенні Суд наголосив (справа від 26.10.2006 року «Худобін проти Росії»), що «для забезпечення добросовісності дій органів влади та досягнення належних правоохоронних цілей треба було запровадити чітку і передбачену процедуру прийняття рішень при проведенні слідчих заходів. Але міліційна операція проводилася на підставі простого адміністративного рішення, ухваленого органом, який згодом і проводив цю операцію, а текст рішення містив мало інформації стосовно мотивів і цілей запланованого «оперативного експерименту». Крім того, законність цього рішення не перевірялася в порядку судового контролю чи в порядку будь-якого іншого незалежного нагляду. За відсутності системи всебічного контролю щодо такої операції вирішального значення набувала роль контролю з боку суду першої інстанції».
Враховуючи вищезазначене, через неможливість перевірити оперативно-розшукову справу, із досліджених судом обставин по інкримінованим епізодам у збуті ОСОБА_5 наркотичних засобів залегендованій особі ОСОБА_6 , вбачається, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях закупника, який діючи за вказівкою працівників міліції два рази звертався до ОСОБА_5 з проханням продати йому наркотичний засіб, тобто саме працівники міліції спровокували кримінально-каране діяння, тобто ОСОБА_5 , в іншому випадку не вчинив би жодних дій направлених на збут наркотичних засобів, без втручання працівників міліції та їх агента.
Крім того, згідно пункту 6.11 Інструкції «Про порядок проведення контрольованої поставки, контрольованої та оперативної закупки товарів, предметів, речей, послуг, документів, засобів і речовин, у тому числі заборонених для обігу, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності», проведення закупки здійснюється виключно за грошові кошти та з використанням майна, органів і підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукуо діяльність. Разом з тим, стороною обвинувачення не надано документально підтвердженого використання коштів МВС при оперативній закупівлі наркотичних засобів у ОСОБА_5 , а саме: відсутній корінець платіжного доручення, виданого відповідною структурою УВД Харківської області. На запит суду надійшло тільки повідомлення начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВСУ в Харківській області від 14.08.2015 року, що кошти по даному кримінальному провадженні в сумі 600, 00 грн були виділені 26.03.2014 року, але використання саме цих коштів у суду викликає сумніви, тому що згідно протоколу помітки грошових купюр саме в цей день у 10 годині 30 хвилин у кабінеті слідчого уже грошові купюри для закупки наркотичних засобів були помічені спеціальним засобом. На думку суду встигнути оперативним працівникам 26.03.2014 року отримати кошти та доставити їх для помітки практично неможливо, так як м. Красноград знаходиться на відстані 100 км від м. Харкова.
Таким чином, стороною обвинувачення не доведено джерело походження коштів які були використані для проведення закупівлі наркотичних засобів і законність їх походження.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а обґрунтованим є рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.. 94 КПК України. Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний висновок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Отже з урахуванням об`єктивно з`ясованих обставин справи, які встановлені на підставі наданих сторонами доказів та їх оцінки, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні двох епізодів збуту наркотичних засобів стороною обвинувачення не доведена в зв`язку з чим його необхідно виправдати.
Згідно ч.1, ст. 377 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого, який тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання, тобто суд звільняє ОСОБА_5 з -під варти по кримінальному провадженню за № 1-КП/626/10/2016.
Речові докази відповідно до ст.. 100 КПК України необхідно знищити.
Враховуючи викладене та керуючись ст.. ст.. 373, 374 375, 377 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України визнати невинуватим та виправдати.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити його з-під варти в залі судового засідання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя