ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року, визнані винуватими та засуджені:
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Хлібодарське, Біляївського району Одеської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 01 грудня 2014 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки,
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року та з урахуванням ст. 72 КК України, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 7 місяців.
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 27 вересня 2013 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки,
- за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2013 року та визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.
Відмовлено потерпілій ОСОБА_6 у задоволенні цивільного позову.
Вирішено питання долю речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, 11 січня 2015 року о 00:05 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу зайшов до кімнати відпочинку автомобільної мийки «Раліко», розташованої за адресою: вул. Середня, 61 «А», м. Одеса, на якій він неофіційно працював мийником, та таємно, з корисливих мотивів викрав велосипед фірми «ВМХ», вартістю 9870 грн, що належав ОСОБА_6 .
Окрім того, того ж дня приблизно о 05:30 год. ОСОБА_4 , вступивши у попередню змову із знайомим ОСОБА_5 , який раніше був засуджений за вчинення злочинів проти власності, прийшли до автомобільної мийки «Раліко», де ОСОБА_5 , виступаючи пособником у вчиненні злочину, діючи згідно попередньої домовленості, залишився на вулиці біля входу до автомобільної мийки, та в разі наближення сторонніх осіб повинен був попередити про це, в той час як ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, зайшов до кабінету директора автомийки ОСОБА_6 та таємно, викрав майно потерпілої на загальну суму 42500 грн.

У касаційній скарзі прокурор зазначає вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своєї позиції посилається на те, що місцевий суд, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не зясував при цьому чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин та не переконався у добровільності їх позиції, не роз`яснив їм наслідки розгляду кримінального провадження у такому порядку. Зазначає про те, що суд, на його думку, безпідставно відмовив у задоволенні цивільного позову потерпілої. При цьому, як зауважує прокурор, суд апеляційної інстанції допустив неповноту судового розгляду та не звернув увагу на вищевказані обставини.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Неповнота судового розгляду в силу вимог ст. 438 КПК України не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Одночасно, як убачається з вироку місцевого суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю визнали свою винуватість та щиро розкаялися у вчиненні кримінальних правопорушень, підтвердили обставини їх скоєння. Окрім того, у судовому рішенні констатовано, що окрім повного визнання вини, винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у злочинах, у вчиненні яких вони обвинувачуються, повністю доказана і підтверджується зібраними у кримінальному провадженні в порядку статей 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового розгляду, судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинувачених, потерпілої та дослідження документів кримінального провадження, що характеризують осіб обвинувачених. При цьому, судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченими обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільності їхньої позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Дотримання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України підтверджується також і тим, що апеляційний розгляд здійснювався за апеляційною скаргою прокурора, а не обвинувачених.
Також із вироку видно, що суд, вирішуючи питання цивільного позову, керувався ст. 1166 ЦК України, та зазначив про те, що оскільки потерпілою не надано жодних документів, які б підтверджували суму матеріальних збитків, суд вважає необхідним відмовити їй у задоволенні цивільного позову.
У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти вищевказаним висновкам суду першої інстанції.
Доводів на спростування цих висновків суду у касаційній скарзі прокурора не зазначено, а з ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що про необхідність перевірки цих обставин в апеляційній скарзі прокурора не вказувалось, при цьому порушувалось питання про постановлення судом апеляційної інстанції нового вироку в частині призначеного покарання, що прокурором не заперечується.
При цьому, як убачається із ухвали, суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог ст. 404 КПК України переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах апеляційної скарги прокурора, перевірив доводи апеляційної скарги, визнав їх необґрунтованими та залишив без змін оскаржуваний вирок, детально мотивувавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У зв`язку з викладеним, твердження прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону під час здійснення судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є непереконливими.
У касаційній скарзі не наведено інших доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні і обґрунтовані судові рішення, чи були б безумовними підставами для їх скасування, як про це зазначає вимогу особа, що подала касаційну скаргу.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.
Виходячи з викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3