Провадження №1-кс/127/9933/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , в якій на даний час проживає гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка на підставі договору дарування належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в АДРЕСА_2 , та заборону ОСОБА_5 розпоряджатись квартирою АДРЕСА_1 та використовувати її, за відсутністю клопотання учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_6 , мотивуючи свої вимоги тим, що 04.11.2015 року до Вінницького міського відділу міліції із заявою звернулася ОСОБА_4 , в якій просить прийняти міри до ОСОБА_5 , яка зловживаючи довірою останньої шахрайським шляхом заволоділа квартирою, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

За даним фактом 7 серпня 2015 року розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005224, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Проводиться досудове розслідування.

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , під час чого було встановлено, що в 2007 році вона познайомилася із ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_2 та періодично приїжджала до м. Москви на заробітки, де вони між собою почали підтримувати дружні стосунки. Також під час допиту потерпілої було встановлено, що у неї є знайомий ОСОБА_7 , який мешкає в м. Вінниці, й коли ОСОБА_4 приїжджала до м. Вінниці, то винаймала у нього житло, де проживала деякий час.

У 2010 році вона придбала квартиру в АДРЕСА_3 , однак після того як про це дізнався ОСОБА_7 , відразу ж повідомив ОСОБА_4 , що він хоче, щоб вона переписала на нього частину своєї квартири, мотивуючи це тим, що вони з ним проживали деякий час у цивільному шлюбі і ОСОБА_4 витратила на придбання квартири гроші, які начебто вони разом заробляли, на що ОСОБА_8 відмовилася виконувати його вимоги. В подальшому ОСОБА_9 продовжував наполягати на свої вимоги, погрожуючи останній фізичною розправою. ОСОБА_4 повідомила, що про вищевказаний конфлікт, який виник між нею та ОСОБА_7 , вона розповіла ОСОБА_5 та під час їхньої розмови ОСОБА_5 розповіла ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 найняв чоловіків, щоб вчинити над нею фізичну розправу та в подальшому про це неодноразово розповідала ОСОБА_4 . Зі слів останньої, це її дуже налякало, в результаті чого вона була постійно знервована та хвилювалася, щоб ОСОБА_11 не вчинив над нею фізичну розправу та не заволодів її квартирою. В цей час ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_4 переписати на неї свою квартиру, а саме скласти договір дарування на її користь, пояснюючи тим, що ОСОБА_7 , дізнавшись про те, що квартира уже не належить ОСОБА_4 відразу перестане залякувати останню. Також ОСОБА_5 запевнила ОСОБА_4 , що після того, як ОСОБА_9 перестане її залякувати, на першу ж її вимогу в любий момент ОСОБА_5 розірве договір і поверне ОСОБА_4 її квартиру. В результаті чого ОСОБА_4 погодилася на пропозицію ОСОБА_5 і уклала із останньою договір дарування. Після укладання договору несподівано для ОСОБА_12 відразу ж перестав мати до неї претензії щодо квартири та ОСОБА_4 заспокоївшись знову поїхала до м. Москви на заробітки, де продовжувала підтримувати хороші відносини із ОСОБА_5 ..

Однак після повернення ОСОБА_4 із РФ, а саме 05.08.2015 року, вона попросила ОСОБА_5 переписати квартиру на її користь, як попередньо вони про це домовлялись, на що остання повідомила, що нічого переписувати не збирається, при чому запевнила ОСОБА_4 , що квартира належить їй та в телефонній розмові попросила останню, щоб до 10.08.2015 року вона забрала усі речі із своєї квартири та виїхала із неї.

Також в ході досудового розслідування було допитано в якості свідків сестру ОСОБА_4 . ОСОБА_13 та подругу ОСОБА_14 . Під час допиту останні повідомили, що їм розповідала ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_15 постійно погрожував їй фізичною розправою, якщо остання не перепише на нього частку своєї квартири. Також під час допиту свідки повідомили, що перед тим як укласти договір дарування ОСОБА_4 телефонувала останнім для того, щоб порадитись, але ОСОБА_13 та ОСОБА_14 намагались її переконати в тому, що ОСОБА_5 не має наміру допомогти їй у вирішенні її проблеми, остання лише хотіла заволодіти її квартирою, а те, що вона обіцяла на першу вимогу повернути квартиру ОСОБА_4 є брехнею. Свідки повідомили, на початку серпня вони дізнались про те, що ОСОБА_5 , відмовилась повертати квартиру ОСОБА_4 та попросила останню висилитись із квартири.

Під час допиту свідка ОСОБА_7 було встановлено, що він дійсно неодноразово говорив ОСОБА_4 , щоб вона повернула йому гроші, які він вклав в будівництво квартири, або переписала на нього її частку, але остання нічого не повернула. ОСОБА_7 також повідомив, що від ОСОБА_5 він дізнався про те, що квартира належить їй, а кошти, які він вклав в будівництво останньої, вона поверне йому особисто.

На підставі довідки з КП «ВМБТІ», виданої 21.08.2015 року станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 .

На підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, виданої 14.08.2015 року, з 04.10.2013 року вищевказана квартира належить ОСОБА_5 .

Під час досудового розслідування було встановлено, що договір дарування квартири було складено 04.10.2013 року, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 стала власником квартири після укладення договору дарування квартири.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на дане житлове приміщення, вона має право розпорядитися ним на свій розсуд та використовувати його.

У потерпілої ОСОБА_4 дана квартира є єдиним житлом.

На даний час з боку ОСОБА_5 особисто та інших осіб, які діють в її інтересах, постійно надходять вимоги щодо звільнення квартири із погрозами застосування фізичного насильства.

Майно, а саме - квартира АДРЕСА_1 відповідає критеріям, які визначені в п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що квартира АДРЕСА_1 в подальшому може мати значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, вона є предметом вчинення кримінального правопорушення, крім того в разі не накладення арешту на квартиру остання може бути реалізованою, пошкодженою чи зазнати будь яких змін, на власний розсуд ОСОБА_5 .

Крім того, слідчий просив розглянути клопотання про арешт майна без повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 , її захисника, представника чи законного представника, так як це є необхідним з метою забезпечення схоронності майна.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задоволити.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України суд ввважає за необхідне розглянути дане клопотання без повідомлення володільця майна.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку слідчого ОСОБА_3 , дійшов висновку, що клопотання обгрунтоване та підлягає задоволенню.

Так, згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужити певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

В судовому засіданні встановлено, що згідно фабули витягу з кримінального провадження № 0005224 04.11.2013 року ОСОБА_5 , зловживаючи довірою ОСОБА_4 , шахрайським шляхом заволоділа її квартирою, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

За даним фактом 7 серпня 2015 року розпочато досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005224, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, виданої 14.08.2015 року, з 04.10.2013 року вищевказана квартира належить ОСОБА_5 .

На думку суду слідчим доведено, що в разі не накладення арешту на зазначене майно, яке у відповідності до п.3 ч.2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення та може бути відчужене, пошкоджене чи зазнати будь яких змін, тому слід накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною ОСОБА_5 розпоряджатись цією квартирою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131,132, 170,171 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 про арешт майна задоволити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , в якій на даний час проживає гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка на підставі договору дарування належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в АДРЕСА_2 , заборонити ОСОБА_5 розпоряджатись квартирою АДРЕСА_1 .

На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до апеляційного суду Вінницької області.

Слідчий суддя: