Дата документу Справа № 334/5050/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1086/15
Єдиний унікальний № 334/5050/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч. 4 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000065, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, розлученого, керівника ТОВ «Козацькі землі ЛТД», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишено у виді особистого зобов`язання. Вирішена доля речових доказів.
Виходячи з вироку, 23.02.2014 року, приблизно о 15 год. 40 хв., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового слідства особою, знаходячись біля магазину «Будівельник», за адресою: м. Запорожжя, вул. Рекордна, б. 2, порушуючи громадський порядок та діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, зневажаючи встановлені у суспільстві правила поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме, насильством із нанесенням побоїв та заподіянням тілесних ушкоджень, вчинив хуліганство за наступних обставин.

Так, невстановлена в ході досудового слідства особа, діючи умисно, наблизившись у притул до ОСОБА_9 , який в цей час виходив разом із ОСОБА_10 з приміщення магазину «Будівельник», безпричинно нанесла один удар ліктем правої руки по лівій стороні обличчя останнього, від якого ОСОБА_9 тимчасово втратив координацію руху та впустив з рук декілька дерев`яних «держаків», придбаних у магазині.

Не зупиняючись на досягнутому, невстановлена в ході досудового особа, підняла з полу зазначений вище дерев`яний «держак», яким почала наносити ОСОБА_9 чисельні удари по різним частинам тулубу та кінцівок.

В свою чергу, ОСОБА_7 , тримаючи в руці предмет, схожий на пістолет, наблизився до ОСОБА_10 та схопив останнього за ліву руку, тим самим намагаючись стримати його від активних дій, після чого звернув свою увагу в бік ОСОБА_9 та невстановленої в ході досудового слідства особи, і скориставшись розгубленістю ОСОБА_10 , а також тим, що ОСОБА_9 його не бачить, діючи умисно з особливою зухвалістю, зробив декілька пострілів з предмету, схожого на пістолет, в бік останнього.

В ситуації, що склалася, ОСОБА_10 намагався вибити з рук ОСОБА_7 предмет, схожий на пістолет, та припинити його хуліганські дії, однак останній, не зупиняючись на досягнутому, зробив декілька пострілів з предмету, схожого на пістолет, у бік ОСОБА_10 та спричинив ОСОБА_10 і ОСОБА_9 тілесні ушкодження з використанням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 та невстановленої в ході досудового слідства особи, ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 912 від 24.02.2014 року були спричинені рани на слизовій оболонці верхньої губи ліворуч, в області правої вушної раковини, в області 4 і 5 пальців лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 913 від 24.02.2014 року були спричинені: рана на долонній поверхні кисті, рани з синцями в лівій ділянці сідниць, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначає, що суд не надав належної оцінки наданим в судовому засіданні показанням обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , внаслідок чого дійшов невірного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 умислу та мотиву на вчинення хуліганських дій. Між тим, з огляду на показання наведених вище осіб, заяви ОСОБА_7 про участь у масових акціях протесту, які мали місце 23.02.2014 року в м. Запоріжжі, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» № 743-VII від 21.02.2014 року, який набрав чинності 28.02.2014 року, не надавши уваги тому, що вказаний Закон не вимагає, щоб передбачені в ньому злочини були вчинені безпосередньо під час масових акцій протесту та/або в місці їх проведення, а вимагає лише пов`язаності злочинів з такими акціями, що знайшло своє підтвердження під час судового засідання. Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; захисника, обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, колегія суддів, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
У суді апеляційної інстанції обвинувачений і його захисник фактично не оспорювали встановлені судом першої інстанції обставини скоєння злочину, а також не оспорювали оцінку, надану судом наявним у матеріалах кримінального провадження доказам.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини в обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Суд першої інстанції надав належну оцінку в судовому засіданні показанням обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , письмовим доказам у кримінальному проваджені, які згодом були покладені в основу вироку, у їх взаємозв`язку між собою, відсутності суперечностей, які б ставили під сумнів встановлені обставини, у тому числі і щодо їх доведеності, і в судовому рішенні виклав належне їх обґрунтування, на підставі чого зробив остаточний висновок щодо вини обвинуваченого в умисному грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства останнього.

Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку наданим доказам з приводу помилки обвинуваченого щодо осіб потерпілих, як так званих «тітушок», безпідставні, оскільки не спростовують факту умисного грубого порушення обвинуваченим громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, та встановлених правил поведінки у суспільстві, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Доводи про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» № 743-VII від 21.02.2014 р., який набрав чинності 28.02.2014 р. («Голос України» від 27.02.2014 р. № 37), оскільки вказаний закон не вимагає, щоб передбачені в ньому злочини, були вчинені безпосередньо під час масових акцій протесту та/або в місці їх проведення, а вимагає лише пов 'язаності злочинів з такими акціями, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому є безпідставними.

Так, стаття 1 вищезазначеного закону передбачає звільнення від кримінальної відповідальності і закриття відповідних кримінальних проваджень, у тому числі і передбачених ст. 296 КК України, з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, однак як судом було правильно встановлено і згодом зазначено у судовому рішенні, інкриміновані обвинуваченому дії не були вчинені в місці проведення мирних зібрань, що є обов`язковою ознакою для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

При призначенні покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, страждає на хронічне захворювання, його ставлення до вчиненого злочину, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України в межах санкції частини статті, та звільнив його від відбування покарання на підставі ст. 75 цього Кодексу.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги, по доводах зазначених в ній, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4