Справа №469/1448/14-к 21.07.2015 21.07.2015 21.07.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/402/15 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Авшар Араратського району Республіки Вірменія, громадянина Вірменії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого у АДРЕСА_2 ;
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок щодо нього скасувати.
В доповненнях до скарги просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь фінансового управління Южненської міської ради відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 3733 грн. 19 коп. та на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 3530 грн. 40 коп.
Вирішено питання про речові докази.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Вказує на покази свідка ОСОБА_10 про те, що бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ініціював саме потерпілий, який перший наніс удар кулаком ОСОБА_6 , після чого обвинувачений відповів і вони почали битися.
Посилається на висновок експерта № 1567 від 22.10.2014 р., за яким ОСОБА_6 внаслідок бійки з ОСОБА_9 також отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді розриву селезінки.
Зазначає, що потерпілий кілька років назад обманув ОСОБА_6 , не виплативши останньому та його товаришам усіх грошових коштів, які вони повинні були отримати за виконання будівельних робіт, а в день події випадково зустрів ОСОБА_9 та просив його вказані кошти повернути, після чого між ними відбулася ця бійка.
Стверджує, що одразу після неї ОСОБА_6 сам подзвонив до міліції, повідомив своє місце знаходження, а також, що наніс ножове поранення потерпілому, просив викликати «швидку допомогу».
Крім того, вказує, що обвинувачений хворіє на цироз печінки, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Вважає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені в односторонньому порядку.
Вказує, що судом не враховані наступні обставини: наявність тілесних ушкоджень, які він отримав під час бійки з потерпілим (з внутрішньою кровотечею та подальшою операцією по видаленню селезінки), з місця події після бійки не зник, а викликав «швидку допомогу» та міліцію, взагалі не мав наміру спричиняти тілесні ушкодження потерпілому, який перший розпочав бійку.
Також зазначає про хворобу на вірусний гепатит «С», потребу постійного лікування, проживання в цивільному шлюбі та утримання двох неповнолітніх дітей.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
15 вересня 2014 року, о 16 год. 30 хв., ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду будинку, розташованого у АДРЕСА_3 , під час розмови з ОСОБА_9 про несплачені йому гроші за виконану роботу в розмірі 2000 грн., яка переросла у сварку та бійку, діючи умисно, завдав металевим предметом, ззовні схожим на ніж, один удар в область грудної клітини та один удар в область живота потерпілого, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Вчинене ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .
Це рішення, відповідно до вироку, ґрунтується на сукупності наступних даних.
Так, сам ОСОБА_6 при допиті у суді надав пояснення, що під час бійки з ОСОБА_9 , яку розпочав останній, він, захищаючись від нападу потерпілого, який бив його скляною пляшкою, підняв з землі шматок металу і почав розмахувати ним перед ОСОБА_9 , але потерпілий продовжував на нього наступати і наштовхнувся на цей металевий предмет.
Потерпілий ОСОБА_9 пояснив суду, що 15.09.2014 р. зустрівся з обвинуваченим, який почав розмову про не сплачені гроші.
Згодом до них підійшов ОСОБА_11 і він (потерпілий) відійшов з ним декілька кроків у бік, а обвинувачений залишився стояти позаду.
Раптом, ОСОБА_6 підійшов до нього ззаду і силоміць почав відводити в бік. Він вирвався, але відчув удар у груди гострим предметом. Після цього почав відходити через дорогу до дерева. Обвинувачений продовжив наступати. З метою оборони, він взяв пусту пляшку, що лежала на землі, і наніс нею ОСОБА_6 удар у нижню ліву частину тіла. Пляшка вислизнула з рук і розбилася. Тоді він став відходити назад, однак ОСОБА_6 підбіг до нього і завдав ззаду ще одного удару гострим предметом у бік зліва. Розвернувшись, побачив, що в руці обвинувачений тримав блискаюче лезо, розміром 12-13 см., яким ОСОБА_6 хотів нанести ще одного удару, але цьому завадила його (потерпілого) дружина, яка вибігла з під`їзду будинку і почала кричати.
Свідок ОСОБА_12 , сестра потерпілого, пояснила, що 15.09.2014 р. ОСОБА_9 разом із своєю дружиною прийшов до неї (свідка) додому, брат був у крові, йому було важко говорити. Сказав, що поранення йому завдав ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що приблизно у кінці вересня 2014 року йшов додому і побачив потерпілого та обвинуваченого, які розмовляли. Так як вони були його знайомими, підійшов до них привітатися. В цей час ОСОБА_9 розмовляв по мобільному телефону, і коли закінчив розмову, ОСОБА_6 наніс рукою удар ОСОБА_9 у верхню частину тулубу. Потерпілий став відповідати ударами і між ними виникла бійка. Бачив, як ОСОБА_9 відійшов, підняв з землі порожню пляшку, почав махати нею, здійснивши кілька ударів на відмаш у бік обвинуваченого. Потім між обвинуваченим і потерпілим проїхала машина і бійка припинилась. З будинку вийшла дружина ОСОБА_9 , кричала, що в нього тече кров.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що літом 2014 року, побачив обвинуваченого та потерпілого, які розмовляли на підвищених тонах. Неподалік стояв ОСОБА_11 . Бачив, як ОСОБА_9 наніс удар в голову ОСОБА_6 , після чого розпочалася бійка, в ході якої сторони обмінювалися ударами. Потім ОСОБА_9 відбіг, підняв з землі порожню пляшку, якою вдарив ОСОБА_6 в нижню ліву частину живота, після чого пляшка випала з рук і розбилася. ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 удар в область грудей зверху вниз, після чого потерпілий побіг до під`їзду будинку.
Свідок ОСОБА_13 надала пояснила, що була в себе вдома, чула лайку між обвинуваченим та потерпілим, а потім звук битого скла. У вікно бачила, як по дорозі біжить жінка і кричить, за нею, зігнувшись, йшов ОСОБА_9 , в якого на штанах була кров. Жінка кричала, що необхідно викликати міліцію та «швидку допомогу». Недалеко від них стояв ОСОБА_6 , тримав предмет, схожий на ніж, у якого виблискувало лезо, та струшував і витирав з нього рукою кров.
Допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повідомили, що є знайомими ОСОБА_6 , працювали з ним раніше в с. Коблеве на базі відпочинку «Івушка», де виконували будівельні роботи. Розрахунки з ними та обвинуваченим за роботу здійснював ОСОБА_9 , який не повністю розрахувався з обвинуваченим, залишившись винним йому гроші у розмірі близько 2000 грн.
Свідок ОСОБА_16 , цивільна дружина обвинуваченого, пояснила, що, у той день їй зателефонував ОСОБА_6 і повідомив, що з кимось побився. Повідомила і про те, що 17.09.2014 р. ОСОБА_6 видалили селезінку у зв`язку з отриманою ним під час бійки травмою. Також, обвинувачений є батьком двох їх малолітніх дітей.
Вина ОСОБА_6 , за вироком, підтверджена також письмовими доказами:
- повідомленням ММУ УМВС України в Миколаївській області про те, що 15.09.2014 р. на телефонну лінію «102» ЧЧ штабу надійшло декілька повідомлень за фактами нанесення ножових поранень, серед яких і від чоловіка, який назвався ОСОБА_6 (з мобільного телефону № НОМЕР_1 ), та повідомив, що він наніс ножове поранення потерпілому;
- заявою ОСОБА_6 від 15.09.2014 р. про добровільну видачу мобільного телефону «Samsung Duos», яким він зателефонував на № «102» після завдання ударів ножем чоловіку на ім`я ОСОБА_17 ;
- протоколом огляду місця події, із змісту якого вбачається, що 15.09.2014 р. на території біля будинку АДРЕСА_3 , на дорозі, що веде до під`їзду будинку, виявлено сліди бурого кольору у вигляді плям, схожі на кров, та уламки від пляшки з-під пива;
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , де він на місці події детально розказав та показав обставини спричинення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;
-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , за яким свідок детально на місці показав, як був присутнім під час розмови обвинуваченого з потерпілим, що потім перейшла у бійку.
За висновком судово-медичного експерта, у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани грудної клітини зліва з пошкодженням діафрагми, селезінки, переміщенням органів черевної порожнини (селезінка, селезінковий кут ободової кишки, частина великого сальника) в грудну порожнину, що ускладнилися кровотечею, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та у вигляді непроникаючої рани грудної клітини зліва (легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я), які могли виникнути від дії невідомого колюче-ріжучого предмета, не виключено, що від клинка ножа.
Всього потерпілому нанесено не менше однієї ударної дії в область грудної клітини зліва в 7-ме міжребірря невідомим колюче-ріжучим предметом та не менше однієї ударної дії в область грудної клітини зліва на рівні 5-го грудино-реберного сплетіння таким же предметом.
Утворення цих тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту на плоскість, з урахуванням наявності на поверхні гострого предмету, виключається.
Об`єктивні дані, що містяться в наведених вище доказах, належним чином, повно та всебічно досліджених судом, на переконання суду 1-ї інстанції безсумнівно довели, що саме ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 підчас сварки за несплачені за роботу гроші та наступної бійки, умисно завдано два удари невстановленим металевим предметом у життєво важливий орган - грудну клітину, внаслідок чого спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Отже, він має нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.121 КК України.
З цим висновком суд апеляційної інстанції погоджується, підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття провадження, про що просять апелянти, не вбачає.
Доводи про те, що обвинувачений не бив потерпілого металевим предметом, а лише тримав останній перед собою, і ОСОБА_9 сам на нього (предмет) двічі наштрикнувся, апеляційній суд сприймає критично, оскільки вони спростовані поясненнями потерпілого та свідків про саме нанесення ударів (тобто шляхом замаху), а також висновком експерта про неможливість утворення наявних у потерпілого обох тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного росту.
Більш того, є вкрай сумнівним, що потерпілий, отримавши перше тяжке тілесне ушкодження, продовжував, як це стверджує ОСОБА_6 , нападати на нього, та вдруге наштрикнувся на той же самий металевий предмет.
Твердження про те, що бійку розпочав сам потерпілий, про що повідомив суду свідок ОСОБА_10 , є не суттєвими, оскільки така обставина на кваліфікацію скоєного обвинуваченим злочину не впливає.
Посилання, що під час бійки і потерпілий, і сам обвинувачений отримали тяжкі тілесні ушкодження, хоча і відповідають дійсності, однак, це не свідчить про невинуватість ОСОБА_6 , тому як його дії були протиправними та з умислом на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Доводи про захист від нападу потерпілого, тобто, що фактично ОСОБА_6 перебував у стані необхідної оборони, не ґрунтуються на матеріалах провадження та їм же суперечать, оскільки, за поясненнями потерпілого та очевидців події, саме обвинувачений нападав на потерпілого, а останній був вимушений захищатися від нього порожньою пляшкою, яку з цією метою підібрав з землі.
Зазначення в апеляційних скаргах про наявність боргу потерпілого перед обвинуваченим, а також, що ОСОБА_6 сам повідомив правоохоронні органи про вчинений ним злочин, викликав «швидку допомогу» та не втік з місця події, що встановлено доведеним у провадженні, ці обставини жодним чином не спростовують інкриміноване йому обвинувачення, а є лише даними, які можуть враховуватись при призначенні покарання.
За такого, всі апеляційні доводи про відсутність складу злочину у діях ОСОБА_6 та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, є неприйнятними, оскільки не ґрунтуються на досліджених у суді доказах.
Що стосується звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України), про що просить ОСОБА_6 в доповненнях до своєї скарги, то при мотивуванні покарання суд у вироку зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим (тяжкий злочин), дані про його особу - відсутність судимості, посередню характеристику за місцем проживання, а з боку сусідів - позитивну, відсутність державної реєстрації за місцем проживання, перебування у цивільному шлюбі, утримання двох малолітніх дітей, захворювання на гепатит «С», не перебування на обліку у психіатра та нарколога, а також відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
З урахуванням зазначеного, вчинення тяжкого злочину, ставлення ОСОБА_6 до скоєного, тобто невизнання ним вини, відсутності каяття, неусвідомлення суспільної небезпеки своїх дій, суд дійшов висновку про необхідність покарання обвинуваченому тільки у виді позбавлення волі та про відсутність підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України.
З цим висновком суд апеляційної інстанції погоджується частково стосовно застосування випробування.
Разом з тим, слід визнати, що районним судом не у повній мірі враховані обставини, що характеризують особу ОСОБА_18 (відсутність судимості, цілком позитивні характеристики за місцем проживання), дані про стан його здоров`я (наявність тяжких захворювань, втрату селезінки).
Крім того, судом 1-ї інстанції взагалі полишено поза увагою, що ОСОБА_6 одразу після події повідомив про скоєне правоохоронні органи та викликав потерпілому «швидку допомогу», сам отримав тяжке тілесне ушкодження, внаслідок чого втратив життєво важливий орган, що вже є покаранням для нього, а також, що подія між ним та потерпілим сталася через поведінку останнього, як про це і зазначено судом у вироку - несплату заробітку обвинуваченому.
Сукупність цих кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та відсутності у провадженні обставин, що обтяжують покарання, суд апеляційної інстанції визнає достатньою в сенсі положень ч.1 ст.69 КК України для призначення ОСОБА_6 основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону (ч.1 ст.121 КК України), а саме - у виді обмеження волі.
Таке покарання буде справедливим, достатнім та відповідним засадам його призначення, встановленим ст.65 КК України.
Отже, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково.
З огляду на наведене, керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 в частині покарання змінити.

На підставі ст.69 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді трьох років обмеження волі.

Обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти звільнити.

Відповідно до ст.72 КК України, в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , починаючи з 15 вересня 2014 року, у співвідношенні - один день позбавлення волі до двох днів обмеження волі.

В іншій частині вищевказаний вирок районного суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 - у той же строк після отримання копії судового рішення.

Головуючий

Судді: