У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Кравченка
К.Т.,

суддів за
участю прокурора

Шевченко Т.В., Пошви Б.М. Вергізової Л.А.

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 24 січня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Кіровоградської області на
вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2007 року щодо
ОСОБА_1

Вироком місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

уродженця та жителя м. Кіровоград,

судимості не має,

засуджено за ч.1 ст.309 КК
України на один рік позбавлення волі.

На підставі ст.105 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання та застосовано примусові заходи
виховного характеру у виді передачі його під нагляд батька до повноліття.

Як визнав суд, 1 квітня 2007
року, неповнолітній ОСОБА_1, перебуваючи на вулиці Полтавській у м. Кіровоград,
у особи, невстановленої слідством, придбав наркотичний засіб - коноплю, переніс
до свого помешкання на АДРЕСА_1 у м. Кіровоград, де незаконно, без мети збуту,
зберігав для власного вживання.

4 квітня 2007 року, приблизно
о 12 годині 40 хвилин, ОСОБА_1, перебуваючи на перехресті вулиць Покровської та
Олександрійської у м. Кіровоград, був затриманий працівниками міліції, де у
нього у лівій внутрішній кишені куртки було вилучено особливо небезпечний
наркотичний засіб - канабіс (маріхуана), вагою у висушеному стані 5,48 г.

У касаційному поданні
прокурор просить вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. Не оспорюючи правильність встановлення фактичних обставин
справи та кваліфікацію злочинних дій ОСОБА_1, прокурор вважає, що суд
неправильно застосував кримінальний закон.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, не підтримавшого подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи прокурора, колегія суддів вважає,
що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається зі справи, суд,
визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого
ч.1 ст.309 КК України, призначив йому покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.105 КК України суд звільнив ОСОБА_1 від призначеного покарання.

У поданні прокурор не оспорює
правильність встановлення фактичних обставин справи і погоджується з рішенням суду
щодо доведеності вини засудженого і правильності кваліфікації злочинних дій ОСОБА_1

Разом із тим, на думку прокурора,
при призначенні ОСОБА_1. покарання і звільнивши його від кримінального
покарання на підставі ст.105 КК України, суд неправильно застосував кримінальний
закон.

Доводи прокурора про те, що суд
повинен був звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності
у відповідності до вимог ст.447 КПК України, без постановлення вироку, не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.105
КК України неповнолітній, який вчинив злочин середньої тяжкості, може бути звільнений
від кримінального покарання, якщо суд визнає, що винний щиро розкаявся, позитивно
характеризується і на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд може застосувати
один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст.105
КК України. Заходи, вказані у ч.2 ст.105 КК України, застосовуються тоді, коли суд
дійде висновку, що неповнолітній, може бути виправлений без реального виконання
кримінального покарання, але лише за умови застосування примусових заходів виховного
характеру.

Відповідно до роз´яснень,
що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику розгляду
судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру” від 15 травня
2006 року № 2, суд застосовує заходи виховного характеру при звільненні неповнолітнього
засудженого від покарання згідно із ч.1 ст.105 КК України.

Тобто, якщо суд дійде висновку,
що призначене за злочин покарання не потрібно відбувати, за наявності сукупності
низки умов, він має право звільнити винного від покарання, застосувавши заходи,
передбачені ч.2 ст.105 КК України.

Як убачається зі справи, вона
надійшла до суду із обвинувальним висновком у порядку ст.232 КПК України.

Попередній розгляд даної справи
проведено відповідно до вимог ст.ст.237, 240, 244 та 245 КПК України.

Судове засідання також проведено
із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону (судове слідство, дебати,
останнє слово підсудного).

З даних, що є у протоколі судового
засідання видно, що прокурор просив визнати ОСОБА_1 винним за ч.1 ст.309 КК України і призначити
йому реальне покарання, але з урахуванням сукупності умов та обставин, звільнити
його від кримінального покарання із застосуванням ст.105 КК України.

Постановлюючи вирок та призначаючи
винному покарання, суд умотивував своє рішення, яке на думку колегії суддів, є переконливим
і обґрунтованим. Що стосується застосування ст.105 КК України і звільнення винного
від покарання то, це право суду який з урахуванням усіх обставин справи, приймає
відповідне рішення.

Що стосується доводів прокурора
про те, що суд повинен був застосувати ст.447 КПК України і звільнити винного від
кримінальної відповідальності, то дійсно вказаний закон надає суду і таку можливість.
Питання про застосування того чи іншого закону надано суду, котрий вирішує який
закон слід застосувати.

У даному випадку суд дійшов висновку, що
ОСОБА_1. слід призначити покарання, але його можливо
звільнити від відбування покарання.

Колегія суддів знаходить рішення місцевого
суду правильним і законним.

Таким чином, колегія суддів не
знаходить підстав вважати оскаржуване рішення місцевого суду помилковим.

Керуючись ст.ст.395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційного
подання заступника прокурора Кіровоградської області відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Шевченко Т.В. Пошва Б.М.