У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Синявського О.Г.,

суддів за участю прокурора

Кліменко М.Р. і Гриціва М.І., Сорокіної О.А.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 8 травня 2007 року кримінальну справу за касаційним
поданням заступника прокурора Черкаської області на вирок Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 8 червня 2006 року щодо ОСОБА_1.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

не працюючого, раніше не судимого,

- за ч.1 ст. 190 КК України на 6
місяців виправних робіт з відрахуванням 5 % заробітку в дохід держави;

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_1
призначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на 4
роки.

Відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов'язків,
передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК
України.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 03.03.2006
року близько 13 год. 45хв., перебуваючи біля приміщення „Черкаського міського відділу електричних мереж” у м.
Черкаси, шляхом обману, під приводом тимчасового користування, завідомо не
маючи наміру повертати, заволодів мобільним
телефоном „Нокіа-2300” з сім-картою „Джус", які
належали ОСОБА_2, та втік
з місця вчинення злочину , спричинивши потерпілому шкоду на суму 558
грн.

06.06. 2006 року
близько 15 год. 29 хв. ОСОБА_1, перебуваючи у тому ж місці, повторно відкрито
заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_3, вирвавши
з рук його неповнолітнього сина ОСОБА_4
мобільний телефон „Сіменс -С65”
з сім-картою „Київстар”, спричинивши
потерпілому шкоду на суму 518грн.98
коп.

У апеляційному порядку справа не
розглядалась.

У касаційному поданні заступник прокурора
Черкаської області стверджує, що судом було неправильно застосовано
кримінальний закон та помилково призначено ОСОБА_1 покарання за ч.1 ст.190 КК
України у виді виправних робіт, оскільки він на момент постановлення вироку не
працював. Просить вирок суду змінити та,
застосувавши ст.69 КК України, призначити покарання ОСОБА_1 за ч.1 ст.190 КК України у виді
громадських робіт, а остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити йому
у виді позбавлення волі строком на 4
роки та звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
на 2 роки.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора на
часткове підтримання касаційного подання, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи, викладені в касаційному поданні, колегія суддів вважає,
що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Правильність встановлення фактичних обставин справи та юридична
кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.190, ч.2 ст.186 КК України у касаційному
поданні не оскаржуються.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть
зміну чи скасування вироку щодо ОСОБА_1, не встановлено.

Покарання ОСОБА_1 за ч.2 ст.186 КК України призначено відповідно до вимог
ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу
засудженого, пом'якшуючих покарання обставин.

Правильно прийнято рішення і про можливість виправлення ОСОБА_1 без
відбування покарання.

Проте, при призначенні засудженому
ОСОБА_1 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді виправних робіт суд не дотримав вимог кримінального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на
строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи
засудженого.

Як видно з матеріалів кримінальної справи, на момент
постановлення вироку ОСОБА_1 ніде не працював, а тому йому не могло бути
призначено покарання у виді виправних робіт.

До ОСОБА_1 також не може бути застосовано інше покарання,
передбачене санкцією ч.1 ст. 190 КК України (штраф, обмеження волі), оскільки
за вимогами ст. 99 КК України штраф застосовується лише до неповнолітніх, що
мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернено
стягнення, а такого ОСОБА_1 не має;
обмеження волі є більш суворим покаранням, ніж виправні роботи, і
призначення його погіршує становище засудженого, що є недопустимим за
відсутністю касаційного подання прокурора про м'якість покарання.

Відповідно до вимог закону та роз'яснень, що містяться
у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2003 року №7 “Про практику призначення судами кримінального
покарання”, суд не вправі застосувати ст. 69 КК України і перейти до більш
м'якого покарання, коли санкцією закону, за яким засуджується особа,
передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути
до неї застосовані. У таких випадках за наявності
підстав особа може бути звільнена від кримінальної
відповідальності відповідно до ст. 7 КПК України або звільнена від покарання.

Оскільки в
касаційному поданні питання про м'якість
призначеного ОСОБА_1 покарання не порушено, а санкцією ч.1 ст.190 КК України
передбачено такі основні покарання, які у даному випадку до нього не можуть
бути застосовані, а також ураховуючи відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1
від кримінальної відповідальності за вчинений злочин відповідно до ст. 7 КПК
України, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_1 підлягає зміні зі
звільненням його на підставі ст. 74 КК
України від покарання за ч.1 ст.190 КК України і виключенням застосування ст.
70 КК України.

Керуючись ст.
ст. 394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника
прокурора Черкаської області
задовольнити частково.

Вирок
Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 червня 2006 року щодо ОСОБА_1
змінити: звільнити його від
призначеного за ч.1 ст. 190 КК України покарання у виді виправних робіт строком на 6 місяців із відрахуванням 5 % заробітку в
дохід держави та вважати його засудженим за
ч.1 ст.190 КК України зі звільненням від покарання і за ч.2 ст.186 КК
України - на 4 роки позбавлення
волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування цього
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням
обов'язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання, роботи або навчання, періодично з'являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

У решті цей же вирок залишити без зміни.

Судді:

Синявський О.Г.
Кліменко М.Р.
Гриців М.І.