Справа № 460/1745/15-к
Провадження №1-кп/460/354/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.06.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої -судді - ОСОБА_1
при секретарі- ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого- ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 01.10.2014 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Заставне Іваничівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, із середньо освітою, військовослужбовця військової служби військова частина польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_2 ), раніше не судимого, у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
24.04.2013 року обвинувачений ОСОБА_4 , прибув для проходження військової строкової служби у військову частину НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
В подальшому по завершенню навчання у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2013 року №213 ОСОБА_4 призначено на посаду механіка-водія 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону і зараховано до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення.
10.06.2014року, відповідно до плану відмобілізування та приведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність введено в дію нове умовне найменування бригади «військова частина - польова пошта В НОМЕР_4 ».
Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , 07.09.2014 року, близько 08 год. 00 хв., умисно, маючи намір назавжди ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без поважних причин та дозволу командира, самовільно покинув межі розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та для подальшого проходження військової служби не повернувся.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог нормативно-правових актів, переслідуючи мету назавжди ухилитися від військової сторокової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 07.09.2014 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.408 КК України, оскільки самовільно залишив місце військової служби з метою ухилення від військової служби - дезертирство.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та місця служби, з метою ухилення від військової служби, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що він проходив строкову військову службу один рік, у зв`язку з подіями в державі службу було продовжено ще на пів року. Під час проходження служби, йому зателефонувала майбутня дружина та повідомила що вагітна, оскільки вона була у розпачі, він з метою збереження дитини, відпросившись у командування військової частини, покинув її територію і поїхав додому, щоб одружитись. Самовільно території військової частини не залишав, а з дозволу командира. Зважаючи на те, що командування військової частини його не викликало, він знаходився за місцем свого проживання. Отримавши виклик з міліції, поїхав та дав покази, дезертиром не хотів бути. Просить суворо не карати, не позбавляти волі, окільки дитині потрібен батьківський догляд і опіка.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин з метою ухилитися від військової служби, дезертирство, доведена повністю, а його дії як за ч.1 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, сімейні обставини.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвиуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем його проживання та служби, його відношення до скоєного злочину, бажання і надалі продовжувати військову службу, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, та призначити йому покарання, у виді 3(трьох) років позбавлення волі;
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захів у вигляді домашнього арешту залишити в силі до вступу вироку в законну силу, а після набрання вироком законної сили, вважати скасованим.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: ОСОБА_1