Справа № 11-1056 /2007 р. Головуючий
у 1 інстанції: Гальченко О. О.
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК
України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року жовтня
місяця 10 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в
складі:

головуючого -
судді Гладія С. В.,

суддів: Денисенко Л. М., Томилка В.П.,

з участю
прокурора Адамець А. М.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінальної справи за
апеляцією помічника прокурора Полтавського району з внесеними змінами на вирок
Полтавського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2007 року.

Даним вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньо

- спеціальною
освітою, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючий,
раніше судимий:

- 31 серпня 1998
року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.ст. 222 ч.3, 140 ч. 3, 42 КК України
( 1960 року ) на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. 25 травня 2000 року згідно
постанови цього ж суду від 25. 05. 2000 року звільнений з місць позбавлення
волі умовно - достроково на невідбутий строк покарання - 11 місяців 8 діб;

31 січня 2002
року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. 09
березня 2004 року відповідно до постанови Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 02. 03. 2004 року звільнений з місць
позбавлення волі умовно - достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців
29 днів

засуджений за ч.
3 ст. 185 КК
України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.
75 КК України ОСОБА_1
звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на
3 роки з покладенням на нього обов'язків згідно з пунктами 2 та 3 ст. 76 КК
України, а саме:

·
не виїжджати за межі України на постійне місце проживання
без дозволу органів кримінально - виконавчої системи;

·
повідомляти ці органи про зміну місця проживання та
роботи.

Цивільний позов ОСОБА_2 залишений без
розгляду.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1
на користь потерпілого ОСОБА_3 - 1 223 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди.

По справі
вирішено долю речових доказів.

У відповідності
з вироком суду ОСОБА_1
визнаний винним в тому, що він 09 лютого 2007 року, близько 18 години,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, з метою крадіжки чужого майна,
прийшов на територію домогосподарства потерпілого ОСОБА_3, що по АДРЕСА_2, де
за допомогою заздалегідь викраденого у останнього ключа, проник в гараж, звідки
таємно, повторно викрав належні потерпілому велосипед « Україна », вартістю 150
грн., швейну машинку, вартістю 200 грн., а також різні інструменти та
запчастини до мотоциклу « ІЖ Юпітер », а всього майна на загальну суму 1 423
грн.

В апеляції
помічника прокурора, який брав участь в судовому засіданні, з внесеними змінами
ставиться питання про уточнення в мотивувальній частині вироку кваліфікуючої
ознаки інкримінованного ОСОБА_1
злочину посилаючись на те, що гараж не
є житлом.

Інші учасники
судового процесу вирок суду не оскаржували.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, виступ прокурора, який підтримав подану
апеляцію, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені в апеляції, колегія
суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1
ст. 365 КПК України висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин
справи, які не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч. 1 ст. 299 і
ст. 301-1 КПК України докази не досліджувалися, апеляційним судом не
перевіряються.

Винуватість
ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185
КК України підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, визнав її і
сам засуджений.

Разом з тим, як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення у таємному викраденні чужого
майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в житло чи інше сховище.

Аналогічним
чином сформульовано обвинувачення і у обвинувальному висновку ( а. с. 230, т. 1), що
залишилося поза увагою суду, який, в свою чергу, дійшов висновку, що в діях
останнього наявна така кваліфікуюча ознака як проникнення у житло.

Відповідно до
роз'яснень, що містяться в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «
Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності »
від 25 грудня 1992 року № 12 не можуть визнаватися житлом приміщення, не
призначені і не пристосовані для постійного чи тимчасового проживання (
відокремлені від житлових будівель погреби, гаражі, інші будівлі господарського
призначення ).

За таких
обставин та беручі до уваги конкретні обставини скоєного ОСОБА_1 злочину, колегія
суддів вважає за необхідне уточнити, що в мотивувальній частині вироку дії
винного необхідно кваліфікувати за ч.3 ст. 185
КК України як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ), вчинене повторно з
проникненням в інше приміщення.

При обранні
покарання засудженому суд першої інстанції відповідно до загальних засад
призначення покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу
винного, обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання та призначив
мінімальне покарання, що передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Врахувавши
ступінь тяжкості вчиненого злочину та вказані обставини в їх сукупності,
колегія суддів вважає, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про можливість
звільнення ОСОБА_1
від відбування покарання з випробуванням.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів апеляційного
суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
помічника прокурора Полтавського району з внесеними змінами задовольнити.

Вирок
Полтавського районного суду Полтавської області від 7 серпня 2007 року
стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни.

В мотивувальній
частині вироку уточнити кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України як
таємне викрадення чужого майна вчинене повторно з проникненням у інше приміщення.