В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2012 Справа №1915/16355/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Базана Л.Т.

при секретарі Пилипець О.І.

з участю прокурора Левчука А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тернополі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, непрацюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше несудимого,

- за ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У підсудного ОСОБА_1, коли він 05 травня 2012 року, близько 22 год. 30 хв. перебував у дворі будинку №2 по вул.Героїв Крут в м.Тернополі, виник злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2, реалізовуючи який він на ґрунті особистих неприязних стосунків, що виникли раптово під час конфлікту, умисно наніс ОСОБА_2 декілька ударів руками по обличчі та ногами в ділянку грудної клітки, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 7-го правого ребра, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоров'я.

Допитаний як підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 05 травня 2012 року, близько 22 год. 15 хв. він перебував в дворі будинку №2 по вул.Героїв Крут в м.Тернополі, де між його знайомою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розпочався словесний конфлікт, який переріс у бійку, в ході якої він почав їх розбороняти та відштовхувати ОСОБА_4 від ОСОБА_3 Саме тоді з під'їзду будинку вийшов ОСОБА_2 - чоловік ОСОБА_4, який втрутився в конфлікт, на що підсудний зробив йому зауваження, у відповідь на яке ОСОБА_2 відразу наніс йому один удар кулаком руки в ділянку обличчя, від якого він розлютився та через це наніс йому декілька ударів кулаками обох рук по обличчі та в ділянку обох половин грудної клітки, від чого ОСОБА_2 впав на землю, а він продовжував наносити потерпілому удари по тілу, після чого з місця скоєння злочину пішов. Про вчинене на даний час шкодує.

Підсудний ОСОБА_1 визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.122 КК України, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового слідства доказами, що її підтверджують, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, зясувавши думку учасників процесу щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.299 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, зясувавши при цьому, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_1, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини справи, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, його молодий вік, що потерпілий просив його суворо не карати, оскільки жодних претензій до нього не має, про що подав суду письмову заяву, а також обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що помякшують покарання, суд відносить повне визнання підсудним вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, а тому вважає, що підсудному слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі ближче до нижчої межі.

Разом з тим, суд враховуючи наведені обставини, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення підсудного на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки ОСОБА_1 може бути перевихований без реального відбування покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_1 у період дії іспитового строку на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обовязки.

До вступу вироку в законну силу раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому за даним злочином покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обовязки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Раніше обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення

Головуючий суддяОСОБА_5