У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів за участю прокурора

Кривенди О.В., Пошви Б.М.
Опанасюка О.В.

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 14 серпня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Запорізької області на вирок
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1

Вироком суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Запоріжжя,

жителя с. Володимирське Запорізького

району Запорізької області,

раніше судимого:

- 28 травня 1987 року Запорізьким районним судом
Запорізької області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.206, ст.42 КК України (1960 р.) до
позбавлення волі на 3 роки 6 місяців. Звільнився 28 листопада 1990 року;

- 31 січня 1992 року Орджонікідзевським районним судом м.
Запоріжжя за ч.3 ст.140 КК України (1960 р.) до позбавлення волі на 3 роки.
Звільнився 1 жовтня 1994 року;

- 1 серпня 1995 року Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя за ч.ч.2,3 ст.140, ст.42 КК України (1960 р.) до позбавлення волі на
6 років. Звільнився 30 березня 2001
року;

- 29 квітня 2003 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.ч. 3,4 ст.185 КК
України до позбавлення волі на 5 років. Звільнився 13 лютого 2007 року,

засуджено до позбавлення волі:

- за
ч.2 ст.190 КК України на два роки;

- за ч.2 ст.186
КК України на чотири роки.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_1 за
сукупністю злочинів остаточно призначено позбавлення волі на чотири роки.

Відповідно
до ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням,
з іспитовим строком два роки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_1
покладено обовґязки не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи і
періодично зґявлятися для реєстрації.

В апеляційній інстанції вирок щодо
ОСОБА_1 не переглядався.

Як визнав суд, 14 червня 2007 року,
приблизно о 12 годині 15 хвилин, ОСОБА_1., перебуваючи біля кафе на території
“Критого ринку” на вулиці 40 років Радянської України у м. Запоріжжя, повторно,
шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном “Нокіа”-3250, заподіявши ОСОБА_2матеріальну шкоду на суму 2
172 грн.

Цього ж дня, приблизно о 12 годині 30
хвилин, ОСОБА_1., перебуваючи біля аптеки “Домашня аптека”, що на території
“Критого ринку” у м. Запоріжжя, повторно, відкрито заволодів майном ОСОБА_3, загальною вартістю 7
660 грн.

У касаційному поданні прокурор, не
оспорюючи правильність встановлення фактичних обставин справи та кваліфікацію
дій ОСОБА_1, просить вирок щодо нього
скасувати у звґязку із невідповідність призначеного покарання даним про особу засудженого
та тяжкості вчинених ним злочинів, через мґякість.

На думку прокурора, суд безпідставно звільнив винного від відбування
покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у касаційному
поданні, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню.

Правильність висновків суду щодо винності ОСОБА_1 та кваліфікації його
злочинних дій за ч.2 ст.190 та ч.2 ст.186 КК України, сумнівів не викликає і у
поданні прокурора не оспорюються.

Суд призначив ОСОБА_1 покарання та звільнив від його відбування з
випробуванням на підставі ст.75 КК України, пославшись на те, що засуджений
повністю визнав себе винним, розкаявся, завдану шкоду
потерпіломуОСОБА_2відшкодував повністю, за місцем проживання характеризується
задовільно.

Саме ці обставини за переконанням суду свідчать про можливість виправлення
засудженого ОСОБА_1 без відбування покарання з випробуванням.

Однак, такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи та загальних
засадах призначення покарання, передбачених у ст.65 КК України, і є помилковим.

Як убачається зі справи, суд фактично не урахував що один із злочинів,
вчинених ОСОБА_1 є тяжким. Раніше винний був неодноразово судимий за вчинення
корисливих злочинів та повністю відбував покарання у виді позбавлення волі.
Після звільнення, через незначний проміжок часу, знову вчинив умисні злочини.
Наведені обставини та дані про особу
ОСОБА_1, який не працює і не має самостійного заробітку, свідчать про
те, що він не став на шлях виправлення і знову вчинив злочини.

Поза увагою суду залишилося й те, що ОСОБА_1. має непогашену судимість за
раніше вчинені умисні злочини та знову вчинив нові умисні злочини (рецидив
злочинів).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_1
покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі
ст.75 КК України, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про
особу винного внаслідок його м`якості, про що обґрунтовано стверджується у касаційному
поданні.

З огляду на наведене, вирок щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді суд має прийняти законне і обґрунтоване
рішення та за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення, необхідно
призначити ОСОБА_1 покарання, яке
відповідало б вимогам ст.65 КК України і було необхідним та достатнім
для його виправлення.

Керуючись ст.394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Кравченко К.Т. Кривенда
О.В. Пошва Б.М.