Справа №472/1820/14-к 26.06.2015 26.06.2015 26.06.2015

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_8
захисник ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання на підставі ст. 420 ч.1 п.2 КПК України через необхідність
_______________________________________________________________
провадження № 11-кп/784/451/15 головуючий суду 1 інстанції
категорія: ст.ст. 15 ч.2, ОСОБА_10
115 ч.1 КК України доповідач апеляційного суду
ОСОБА_1
застосування більш суворого покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ст.ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Потерпілий ОСОБА_6 теж порушує питання про погіршення становища обвинуваченого. Вважає, що є підстави для скасування вироку, передбачені п.4 ч.1 та ч. 2 ст. 409 КПК України і для ухвалення нового вироку. Просить призначити ОСОБА_8 за ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч.1 КК покарання без застосування ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити, дії обвинуваченого перекваліфікувати зі ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч.1 КК України на ст. 121 ч.1 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.
Короткій зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.04.2015 р. ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч.1 КК України, за якою із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави в особі фінансового управління районної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 3362 грн. 54 коп.
Постановлено стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта (за проведення судово-балістичної експертизи) в сумі 739 грн. 20 коп.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
1. Прокурор, наводячи зміст ст. 65 КК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. № 7 та не оспорюючи застосування ст. 69 КК України, вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості злочину. На думку апелянта недостатньо враховані й обставини вчиненого злочину: підготовка обвинуваченого до вчинення злочину, здіснення двох пострілів; існування загрози здоров`ю та життю присутнім на місці події стороннім особам. Зазначає, що суд не надав об`єктивної оцінки особі ОСОБА_8 та його ставленню до вчиненого: невизнання вини, намагання ухилитися від кримінальної відповідальності шляхом дачі показань, які не відповідають дійсності. Стверджує, що лише зі слів обвинуваченого суд безпідставно врахував протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_6 заподіяння обвинуваченому легких тілесних ушкоджень напередодні події. Вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення злочинів ним та іншими особами. Зазначає, що судом неповно досліджені обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про розмір покарання. Посилаючись на положення ст. 404 ч. 3 КПК України, просить повторно дослідити дані про особу обвинуваченого (а.с. 197-201).
2. Потерпілий ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в застосуванні закону (ст. 69 КК України), який не підлягав застосуванню. У зв`язку з цим вважає призначене ОСОБА_8 покарання таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, явно несправедливим через м`якість. Вказує, що судом недостатньо враховано вчинення ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину і конкретні обставини злочину: здіснення пострілів двічі, ненастання смерті потерпілого з причин, які не залежали від волі обвинуваченого.
Зазначає, що суд не взяв до уваги невизнання ОСОБА_8 вини, заперечення ним наміру на заподіяння смерті потерпілому, намагання уникнути кримінальної відповідальності. За таких обставин вважає невірним висновок суду про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та рішення суду неумотивованим. Оспорює, що похилий вік ОСОБА_8 та відшкодування ним шкоди потерпілому є такими пом`якшуючими покарання обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Вважає, що судом не дотримані й вимоги ст. 65 КК України. Просить про повторне дослідження під час апеляційного розгляду даних про особу обвинуваченого, не обґрунтувавши свого клопотання (а.с. 188-192).
3. Захисник ОСОБА_7 вважає, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосовано кримінальний закон.
Вказує, що в обґрунтування замаху на вбивство суд послався на показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 (його дружини) про погрози вбивством з боку ОСОБА_8 безпосередньо перед здійсненням пострілу з рушниці з близької відстані. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні 27.02.2015 р. та свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 16.03.2015 р. не підтвердили наявність таких погроз.
Посилається, що суд не узяв до уваги показання самого обвинуваченого про відсутність погроз вбивством та намір налякати ОСОБА_6 , який під час їхнього конфлікту напередодні події заподіяв тілесні ушкодження обвинуваченому. Звертає увагу по показання обвинуваченого про наявність реальної можливості заподіяти смерть потерпілому пострілом з близької відстані, але в життєво важливі органи потерпілого він не стріляв. Ця обставина та відсутність погроз вбивством, на думку апелянта, спростовують умисел ОСОБА_8 на вбивство потерпілого.
На підставі ст. 87 КПК України, ст. 62 Конституції України вважає недопустимим доказами:
- протоколи слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_11 через те, що вони не підписані учасником слідчої дії спеціалістом ОСОБА_12 , в тому числі при роз`ясненні йому процесуальних прав;
- протоколи огляду місця події від 06.09.2014 р, від 07.09.2014 р., від 08.10.2014 р., до яких долучені фототаблиці, через те, що в цих протоколах не зазначено про застосування технічних засобів;
- висновки балістичної експертизи через надходження до експертної установи постанови про її призначення 11.11.2014 р., тоді як експерти приступили до її проведення раніше 09.10.2014 р. та через зазначення в експертному висновку про надання до експертної установи для дослідження мисливської рушниці та гільз в упакованому вигляді, з підписами понятих, тоді як відсутні дані про пакування цих об`єктів в протоколі огляду місця події від 06.09.2014 р.
Посилаючись на відсутність допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у замаху на умисне вбивство ОСОБА_6 , апелянт вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 121 ч.1 КК України.
Також вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 судом не дотримані вимоги ст. 50, 65 КК України, положення протоколу 5.1. Мінімальних стандартних правил ООН щодо необхідності призначення особі, яка вчинила злочин, необхідного й достатнього для її виправлення покарання.
Вказує, що суд не прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, є пенсіонером та людиною похилого віку, добровільно відшкодував потерпілому майнову і моральну шкоду, не переховувався від органів досудового слідства та суду. Зазначає, що потерпілий просив не карати суворо обвинуваченого і з таким же клопотанням зверталися мешканці с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області.
Апелянт вважає про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України (а.с. 193-196).
Узагальнений виклад позиції іншого учасника судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 , посилаючись не показання потерпілого в судовому засіданні, не погоджується, що обвинувачений бачив на подвір`ї сторонніх осіб під час пострілу та що була погроза вбивством.. Вказує, що лише на думці спеціаліста ОСОБА_13 ґрунтується твердження прокурора про високу вражаючу властивість заряду шроту в контейнері. Зазначає, що показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 підтверджено не лише конфлікт між потерпілим та обвинуваченим напередодні стрілянини, а й нанесення потерпілим удару в обличчя обвинуваченого, внаслідок чого йому видалено 2 зуба, що підтверджено медичною документацією. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 звертає увагу на позицію потерпілого в судовому засіданні, який просив суд не застосовувати ОСОБА_8 суворе покарання через примирення з ним, добровільне повне відшкодування майнової та моральної шкоди, похилий вік обвинуваченого, відсутність претензій до нього. Зазначає, що ця позиція потерпілого була врахована судом 1 інстанції.
Встановлені судом 1 інстанції обставини.
06.09.2014 р., у вечірній час., в с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області між місцевими мешканцями ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт, який ОСОБА_8 вирішив розв`язати протиправним силовим шляхом. З цією метою приблизно о 19 год. він прийшов додому, узяв із сейфу незареєстровану в передбаченому законом порядку мисливську рушницю ТОЗ БМ 16х2 № НОМЕР_1 , яка належала покійному батькові, спорядив її двома мисливськими патронами 16 калібру за шротом № 3 та вирішив використати її для розв`язання конфлікту на свою користь і помститися ОСОБА_6 .
Після цього ОСОБА_8 приїхав на своєму автомобілі до домоволодіння ОСОБА_6 . Прихопивши з собою вказану рушницю, підійшов до воріт для з`ясування стосунків з ОСОБА_6 . Там же між ними знов виникла сварка, в ході якої ОСОБА_15 публічно висловив погрозу вбивством ОСОБА_6 та членів його сім`ї. Потім умисно та цілеспрямовано, знаходячись в безпосередньої близькості до потерпілого, з відстані приблизно 5 метрів, здійснив по ньому 1 постріл із мисливської рушниці, спорядженої мисливськими патронами 16 калібру зі шротом № 3 у пластмасовому контейнері.
При цьому ОСОБА_8 , як власник мисливської зброї, в повній мірі усвідомлював, що при пострілі з такої короткої дистанції заряд шроту в контейнері має високу вражаючу властивість, оскільки шротинки не розсіюються, вражаючи ціль всій своєю сукупністю разом з контейнером. Потерпілий ОСОБА_6 фізично не міг уникнути попадання та вжити заходів до самозбереження через перебування на відкритій місцевості та безпосередню близькість до джерела підвищеної небезпеки (мисливської рушниці). ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачив їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті ОСОБА_6 і бажав їх настання, враховуючи наведені вище обставини та обстановку на момент вчинення злочину.
В результаті 1 пострілу заряд шроту разом з контейнером влучив у верхню третину передпліччя ОСОБА_6 (в безпосередній близькості до життєво важливих органів черевної порожнини), коли той стояв біля воріт у дворі свого домоволодіння. Тобто, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки заряд шроту в контейнері пройшов поряд з життєво важливими органами потерпілого, не зачепивши їх в силу випадкового збігу обставин.
Після цього, намагаючись врятувати своє життя, ОСОБА_6 побіг з місця події, а ОСОБА_8 умисно, бажаючи довести до кінця злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого, здійснив 2 постріл з рушниці в його сторону, проте не влучив, так як відстань між ними значно збільшилася.
Згідно з висновком експерта ОСОБА_6 заподіяні множинні вогнепальні рани правового плеча, передпліччя та грудної клітини справа з переломом проксимального правого ліктьового суглоба третього ступеню (стійке порушення руху в суглобі), фіброзний анкілоз (відсутність руху в суглобах), посттравматична невропатія правого променевого та серединного нервів, глибокий в`ялий парез (порушення іннервації м`язів) правої кисті з грубим порушенням функцій. Враховуючи дані карти стаціонарного хворого, тілесні ушкодження виникли внаслідок шротового вогнепального поранення. Вони відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати працездатності не менш, як на одну третину.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення на підтримку апеляційних скарг з боку захисту захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , з боку обвинувачення прокурора, заперечення учасників судового провадження на апеляційні скарги іншої сторони, провівши на підставі ст. 404 ч. 3 КПК України повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Вина ОСОБА_8 у закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_6 за наведених у вироку обставин підтверджена наданими стороною обвинувачення доказами, які досліджені в судовому засіданні.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_6 вбачається про виникнення між ним та ОСОБА_8 сварки, під час якої він вдарив ОСОБА_8 , що відбулося біля подвір`я ОСОБА_14 в с. Покровка Веселинівського району у вечорі 06.09.2014 р. Після цього одразу повернувся додому. Знаходився у дворі та зачиняв хвіртку на воротах. В цей час до двору під`їхав ОСОБА_8 , який дістав рушницю із заднього сидіння автомобіля, підійшов до хвіртки та направив стволи рушниці на нього. У дворі поряд з ним знаходилися з правого боку дружина, з лівого боку - малолітня донька. Крикнув ОСОБА_8 , щоб той кинув рушницю та відштовхнув дружину в бік. В цей час з відстані приблизно 5 м. пролунав постріл. Він та ОСОБА_8 стояли обличчям один до одного. Злякавшись, повернувся спиною до ОСОБА_8 та втік на город. Там почав втрачати свідомість. Звернувся до сусіда ОСОБА_16 , який викликав швидку. Був доставлений до лікарні. Під час надання медичної допомоги з його тіла була вилучена частина контейнера для шроту.
Свідок ОСОБА_11 (дружина потерпілого, очевидець події) підтвердила суду про наявність сварки між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які тягали один одного за одяг та яких розборонила, що відбулося біля подвір`я ОСОБА_14 . Звідки приїхали з ОСОБА_6 додому, зачиняли ворота. Під`їхав ОСОБА_8 . Витягнув з автомобіля рушницю. Підійшов до воріт та почав стріляти. В цей час разом з донькою стояла поряд з ОСОБА_6 , який відштовхнув її рукою, від чого впала. Постріл влучив в цю руку ОСОБА_6 . До пострілу вони находилися обличчям до ОСОБА_8 . Після першого пострілу ОСОБА_6 розвернувся та почав тікати. Другий постріл був йому вслід.
Також зазначила, що перед першим пострілом ОСОБА_6 знаходився у дворі на відстані приблизно 3 м. від воріт, неподалік від яких на вулиці був ОСОБА_8 . Перед першим пострілом ОСОБА_6 кричав ОСОБА_8 , щоб той кинув рушницю. У відповідь ОСОБА_8 кричав, що молдаван треба перестріляти. Швидку для ОСОБА_6 викликав ОСОБА_16 . Рушницю у ОСОБА_8 забрав ОСОБА_17 , який прийшов на місце події.
Показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 перевірені під час проведення слідчого експерименту 08.10.2014 р. Із протоколів слідчої дії вбачається, що ними були надані аналогічні показання стосовно обставин злочину та характеру протиправних дій обвинуваченого (а.с. 145-151, 152-156).
З показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (очевидців частини події) вбачається, що вони знаходилися на порозі житлового будинку потерпілого. Почули постріл після того, як до подвір`я на автомобілі приїхав ОСОБА_8 . В цей момент ОСОБА_6 стояв за воротами, біля хвіртки. Злякалися, забігли в будинок, були в шоковому стані.
Свідок ОСОБА_19 також зазначила, що перед пострілом відстань між ОСОБА_20 та ОСОБА_8 була невеликою. ОСОБА_8 тримав рушницю прямо, націленою в бік ОСОБА_6 . Після пострілу ОСОБА_8 щось говорив.
Свідок ОСОБА_21 суду показав, що знаходився вдома, коли почув, що на вулиці щось «бахнуло». Після цього прибіг ОСОБА_6 . Повідомив, що його підстрелили. Був переляканий. Погано почувався. Попросив викликати швидку. У нього була кров на правій руці.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що від дружини ОСОБА_8 дізнався, що той та ОСОБА_6 побилися. Вона віддала ОСОБА_17 рушницю, яку потім видав працівникам міліції. ОСОБА_8 після події виглядав «розшарпаним».
Обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому злочині визнав частково. В судовому засіданні показав, що дома у ОСОБА_14 виникла сварка між ним та ОСОБА_6 через претензії ОСОБА_6 до його дружини (секретаря сільської ради) з приводу отримання довідки. Потім розбиралися з ОСОБА_6 за воротами подвір`я ОСОБА_14 . Там ОСОБА_6 вдарив його в обличчя, пошкодив 2 зуба? які потім видалили. Стверджує, що ОСОБА_6 висловлював погрози на адресу його та дружини.
Маючи намір розібратися з ОСОБА_6 , приїхав додому. Спорядив рушницю двома патронами. Поклав у салон автомобіля. Приїхав до подвір`я ОСОБА_6 . Автомобіль знаходився на відстані приблизно 8 м. до воріт. ОСОБА_6 був у дворі разом з дружиною. Стверджує, що ОСОБА_6 почав рухатися в його бік з сокирою в руках. Вистрелив в гору. ОСОБА_6 почав тікати. Був повернутий до нього спиною. Знаходився на відстані від нього приблизно 18-20 м. Стверджує, що в цей момент другий раз вистрелив випадково через те, що хтось його штовхнув. Спростовує намір на вбивство ОСОБА_6 та висловлювання потерпілому погроз вбивством. Стверджує, що мав намір налякати потерпілого.
Показання потерпілого ОСОБА_6 , вказаних вище свідків стосовно обставин події знайшли підтвердження наступними доказами у справі.
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 06.09.2014 р., та фототаблиць до нього, на території домоволодіння ОСОБА_11 та дерев`яних воротах виявлено плями бурого кольору, схожі на кров (а.с. 99-104).
Згідно з висновком експерта № 527 від 11.11.2014 р. потерпілому ОСОБА_6 заподіяні множинні вогнепальні рани правового плеча, передпліччя та грудної клітини справа з переломом проксимального відростку променевої кістки без зміщення. Посттравматична згинально-розгинальна контрактура правого ліктьового суглоба третього ступеню (стійке порушення руху в суглобі). Фіброзний анкілоз (відсутність руху в суглобах). Посттравматична невропатія правого променевого та серединного нервів, глибокий в`ялий парез (порушення іннервації м`язів) правої кістки з грубим порушенням функції. Враховуючи данні карти стаціонарного хворого, тілесні ушкодження виникли внаслідок шротового вогнепального поранення. Вони відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати працездатності не менш, як на одну третину (а.с. 132-135).
Наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, який передував події, заподіяння потерпілим шкоди здоров`ю обвинуваченого підтверджено дослідженими судом листом слідчого та медичними довідками, згідно з якими 06.09.2014 р. ОСОБА_8 було направлено на освідування, 07.09.2014 р. у нього виявлено забиття м`яких тканин нижньої щелепи, 25.09.2014 р. він перебував на амбулаторному лікуванні і йому видалено 2 пошкоджених зуба (126-128).
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_8 закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 з мотивів помсти через конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків.
Зміст та спрямованість умислу обвинуваченого (наявність у нього прямого умислу) підтверджується сукупністю всіх обставин вчиненого ним діяння: способом та знаряддям злочину застосування вогнепальної зброї з близької відстані, здійснення другого пострілу в бік потерпілого, коли він тікав після першого пострілу; характером та локалізацією тілесних ушкоджень у потерпілого заподіяння йому множинних вогнепальних поранень, в тому числі в області грудної клітини (життєво важливому органі людини), які за ступенем тяжкості є тяжкими тілесними ушкодженнями.
Зазначений висновок суду також підтверджується і поведінкою обвинуваченого та потерпілого, яка передувала події: виникнення між ними конфлікту, під час якого потерпілий вдарив обвинуваченого в обличчя, пошкодивши 2 зуба? а обвинувачений поїхав додому, спорядив рушницю і з метою розібратися з потерпілим приїхав до його подвір`я, де і застосував вогнепальну зброю, здійснивши два постріли в бік потерпілого.
З показань свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні також вбачається, що перед першим пострілом ОСОБА_6 кричав ОСОБА_8 , щоб той кинув рушницю. У відповідь ОСОБА_8 кричав, що молдаван треба перестріляти. Таким чином, обвинувачений до початку протиправних дій висловлював і погрозу вбивством.
Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання. Він виконав усі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_6 , що не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі через те, що другий постріл обвинуваченого не влучив в потерпілого, який, намагаючись врятувати своє життя, побіг з місця події після заподіяння йому вогнепального поранення першим пострілом ОСОБА_8 і відстань між ними значно збільшилася.
З урахуванням викладеного, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ст.ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Є безпідставними твердження захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і істотних суперечностей не містять.
Свою позицію про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 121 ч.1 КК України апелянт обґрунтував відсутністю погроз вбивством з боку ОСОБА_8 та показаннями обвинуваченого про реальну можливість заподіяти смерть потерпілого пострілом з близької відстані, але в життєво важливі органи потерпілого він не стріляв. При цьому, інші суттєві обставини події злочину апелянтом залишені поза увагою.
Твердження апелянта про те, що свідок ОСОБА_11 не підтвердила в судовому засіданні 16.03.2015 р. погроз вбивством з боку ОСОБА_8 не відповідають дійсності. Дані технічного носія інформації свідчать, що в цьому судовому засіданні свідок ОСОБА_11 на питання прокурора з цього приводу відповіла, що ОСОБА_8 «не погрожував, а просто говорив, що молдаван треба перестріляти». Вона також в суді підтвердила свої показання на слідчому експерименті, згідно з якими ОСОБА_8 говорив, що перестріляє усіх (а.с. 152-153). Таким чином, свідок ОСОБА_11 фактично підтвердила наявність погроз вбивством з боку обвинуваченого безпосередньо перед здійсненням ним пострілів з рушниці.
Про наявність таких погроз вказував і потерпілий ОСОБА_6 під час проведення з ним слідчого експерименту (а.с. 145-146). Протокол цієї слідчої дії судом досліджено. Дані технічного носія інформації свідчать, що під час допиту в судовому засіданні 27.02.2015 р. потерпілий ОСОБА_6 вказав, що до початку стрілянини «не було діалогу з обвинуваченим, погроз». Однак, даючи суду показання, він наголошував на тому, що подія відбулася дуже швидко і він був сильно наляканий.
Судом надана належна оцінка твердженням обвинуваченого стосовно відсутності у нього наміру на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , з чим суд не погодився, навівши докази на спростування цих тверджень. Об`єктивні дані, які містяться у висновку експерта № 527 від 11.11.2014 р. свідчать про заподіяння потерпілому множинних вогнепальних поранень, в тому числі в області грудної клітини (життєво важливому органі людини) -а.с. 132-135. Обвинувачений ОСОБА_8 , який стверджував про здійснення ним першого пострілу в гору та випадковий другий постріл в бік потерпілого, який тікав, не зміг пояснити розташування тілесних ушкоджень на передній частині тіла потерпілого.
Наведене спростовує твердження апелянта про достовірність показань обвинуваченого, що він не стріляв в життєво важливі органи ОСОБА_6 , а відтак, не мав наміру умисно заподіяти його смерть.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно перекваліфікації дій обвинуваченого.
Не вбачається істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку. Докази, на які у вироку послався суд 1 інстанції, оцінені за правилами ст. 94 КПК України. Вони є належними, допустимими, достовірними та знаходяться у взаємозв`язку, а їх сукупність є достатньою для обґрунтування висновку суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.
Захисник ОСОБА_7 , зазначаючи про недопустимість окремих доказів на підставі ст. 87 КПК України (недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини), положеннями цієї норми права свою позицію не обґрунтовує. Фактично він вказує про певні недоліки в оформленні деяких протоколів слідчих дій, що не ставить під сумніви достовірність результатів цих слідчих дій і що не оспорює сам апелянт.
Так, протоколи про проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_11 від 08.10.2014 р. (а.с. 145-146, 152-153) дійсно не підписані спеціалістом-криміналістом ОСОБА_22 . Однак, вони підписані особами, показання яких перевірялися, понятими та слідчим, тобто, основними учасниками слідчої дії. Із змісту протоколів вбачається, що в них не міститься відомостей, які вимагають спеціальних знань.
До протоколів огляду місця події від 06.09.2014 р., від 07.09.2014 р., від 08.10.2014 р. (а.с. 99-104, 106-114, 115-121) приєднані фототаблиці, що складені слідчим ОСОБА_23 , який проводив ці слідчі дії. Дійсно, в протоколах не зазначено про застосування фотозйомки. Однак, на фототаблицях зафіксовані ті ж самі відомості, що і в протоколах слідчої дії, які підписані усіма її учасниками.
Наведене спростовує міркування захисника про початок експертного дослідження до того, як до експертної установи надійшла постанова слідчого про призначення цієї експертизи.
Апелянт не оспорює обставин вилучення із домоволодіння ОСОБА_8 рушниці з двома стріляними гільзами в патронниках стволів рушниці, які зазначені в протоколі огляду від 07.09.2014 р. (а.с. 106-114), їх застосування обвинуваченим ОСОБА_8 під час його протиправних дії відносно ОСОБА_6 та визнання їх речовими доказами (а.с. 124). Той факт, що ці об`єкти експертного дослідження надійшли до експертної установи упакованими, з підписами понятих, а в протоколі слідчої дії відсутні дані про їх пакування, свідчить про певні недоліки в оформленні протоколу слідчої дії, які не ставлять під сумнів об`єктивність експертного дослідження.
З урахуванням викладеного, є безпідставними твердження захисника ОСОБА_7 про недопустимість вказаного висновку експерта як доказу.
Відсутні підставі і для застосування положень ст. 62 Конституції України, на що теж посилається апелянт.
Покарання ОСОБА_8 судом призначено з додержанням вимог ст.ст. 65,66 КК України, тобто, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину; пом`якшуючих покарання обставин, якими суд визнав добровільне відшкодування потерпілому шкоди ОСОБА_8 , який продовжив надавати таку допомогу, його похилий вік, стан здоров`я; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, користується авторитетом серед односельчан.
Обґрунтовано врахована судом і неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_6 , який під час сварки з обвинуваченим умисно завдав шкоду його здоров`ю, що призвело до дій, пов`язаних із замахом на умисне вбивство ОСОБА_6 .
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд врахував протиправну поведінку потерпілого за відсутності доказів, лише зі слів обвинуваченого, явно суперечить дослідженим судом доказам, зокрема, показанням самого потерпілого, який не оспорює цю обставину і в апеляційній скарзі, обєктивним даним медичних довідок про наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, виявлених безпосередньо після події (126-128).
Не відповідають дійсності і твердження апелянта про невизнання ОСОБА_8 вини в інкримінованому йому злочині, оскільки в судовому засіданні обвинувачений вину визнав частково. Характер наданих обвинуваченим показань, на чому теж наголошує апелянт, є позицією ОСОБА_8 стосовно предявленого обвинувачення, а тому не підлягає врахуванню при призначенні покарання.
Здійснення ОСОБА_8 підготовки до вчинення злочину та вчинення злочину способом, небезпечним для життя багатьох осіб, що на думку прокурора судом не враховано, знаходиться поза межами предявленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого полягає в тому, що воно за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.
Не оспорюючи обґрунтованість застосування судом ст. 69 КК України, прокурор просить про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, що він і пропонував в суді 1 інстанції, тобто, про посилення обвинуваченому призначеного судом покарання лише на 1 рік позбавлення волі. За такого, не є явно несправедливим через мякість призначене судом ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Застосування судом 1 інстанції ст. 69 КК України у вироку умотивовано.
Є такими, що дійсно істотно зніжують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, визнані судом пом`якшуючи покарання обставини в їх сукупності.
ОСОБА_8 є пенсіонером, особою похилого віку (досяг 66 років) а.с. 162.
Враховані судом дані про особу ОСОБА_8 свідчать, що він раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, має 40 років трудового стажу, займається господарством, користується повагою жителів села, нагороджувався похвальною грамотою під час служби в збройних силах (а.с. 171-173). До складу його сім`ї входить дружина ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка теж є пенсіонеркою (а.с. 170). ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я та стаціонарно лікувався в квітні-травні 2015 р. з приводу серйозних захворювань на ішемічну хворобу серця та артеріальну гіпертензію (а.с. 174-176).
Зазначені дані про особу обвинуваченого безпосередньо досліджені апеляційним судом в порядку ст. 404 ч.3 КПК України.
Дані технічного носія інформації вказують на те, що ОСОБА_6 в судовому засіданні 27.02.2015 р. сам просив призначити ОСОБА_8 найбільш м`яке покарання, обґрунтовуючи примиренням з обвинуваченим та його похилим віком. Вказана позиція потерпілого, як і його протиправна поведінка відносно обвинуваченого напередодні події, також обгрутовано враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_8 . Мотиви зміни цієї позиції в апеляційній скарзі потерпілим не наведені.
Тяжкість злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України, є особливо тяжким, судом врахована в достатній мірі. Не настання смерті потерпілого з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, свідчить про стадію замаху на злочин, що охоплюється правовою кваліфікацією злочину і не може бути враховано у сенсі обтяжуючої покарання обставини, як це вбачається зі змісту тверджень потерпілого в апеляційній скарзі.
Призначене судом покарання ОСОБА_8 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Воно в повній мірі забезпечує досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 ч.2 КК України.
Не застосування до ОСОБА_8 звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України також умотивовано у вироку. З огляду на вчинення ним особливо тяжкого злочину, з таким висновком суду погоджується і апеляційний суд. Тому відсутні підставі для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 і в цій частині.
З урахуванням викладеного, відсутні і зазначені прокурором та потерпілим ОСОБА_6 в апеляційних скаргах правові підстави для скасування вироку, оскільки наведені в них твердження апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 р. відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуюча
Судді: