АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4621/13-к Номер провадження 11-кп/786/250/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року м. Полтава

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні заяви про звільнення від подальшого відбування покарання згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про застосування відносно нього вказаного Закону України «Про амністію у 2014 році» та прохав звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з тим, що має на утриманні неповнолітніх дітей.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд вказав, що згідно п.б ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» , а також до осіб : б) які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

ОСОБА_7 вчинив злочини передбачені ч.2 ст. 145, ч.2 ст. 215-3 КК України 1960 року, за які був засуджений 31.05.1994 року Ленінським районним судом м. Полтави на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та звільнявся умовно-достроково 15.09.1995 року відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області на 1 рік 8 місяців 1 день, після чого під час наявності непогашеної судимості 1 грудні 2002 року знов вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст. 190 КК України 2001 року, за який засуджений вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 28.08.2003 року .

Оскільки ОСОБА_7 раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково та знову вчинив умисний тяжкий злочин, то на думку суду це унеможливлює застосування до останнього Закону України «Про амністію у 2014 році».

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області та ухвалити нову і звільнити його від відбуття покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Апелянт вважає, що суд неправильно застосував п.б ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки судимості за вчинені ним раніше злочини були погашені у відповідності до ст.89 КК України. За останній злочин, який є середньої тяжкості він підпадає під дію Закону «Про амністію у 2014 році», оскільки у нього на утриманні мається п`ятеро неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За вироком Полтавського районного суду від 8 грудня 2014 року апелянт відбуває покарання за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.342 і ч.2 ст.345 КК України у виді 2 років позбавлення волі, вчинених до вступу у силу вказаного Закону.

Відповідно до п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Засуджений ОСОБА_7 має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей. Відповідно до довідки Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області № 443/02-21 від 04.12.2014 року ОСОБА_7 батьківських прав щодо своїх дітей не позбавлявся.

Водночас при застосуванні вказаного законодавства суд припустився помилки, чим порушив законні права та інтереси засудженого, оскільки не врахував вимог викладених у п.7 роз`яснень Верховного суду України у постанові від 26 грудня 2003 року N 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості», що погашення судимості є формою припинення стану судимості. Воно можливе за наявності передбачених у 89, 108 КК України 2001 р. підстав, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 5 КК України 2001 р. на осіб, які були засуджені за КК 1960 р. до позбавлення волі на строк більше десяти років і щодо яких відповідно до п. 8 ст. 55 цього Кодексу питання про погашення судимості вирішувалося судом, поширюється положення п. 9 ст. 89 КК України 2001 р. про те, що особи, засуджені за особливо тяжкий злочин, визнаються такими, які не мають судимості, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Останній злочин ОСОБА_9 вчинив після 8 років, а тому його судимості погашені.

Нова редакція п.«б» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» уточнює зміст попередньої, передбачаючи, що амністія не застосовується до осіб, які раніше звільнилися з місць позбавленні волі умовно-достроково за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин у період наявності судимості (мають непогашену чи незняту судимість за попередньо вчинений тяжкий чи особливо тяжкий злочин).

За таких мотивів формальне посилання суду у своєму рішенні на вимоги ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», яке не дозволяло застосування амністії до особи, слід визнати неправильним, оскільки хоча особа раніше і звільнялася з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчиняла умисний тяжкий злочин, але ті злочини вчинені ОСОБА_7 згідно ст. 89 КК України погашені, а тому минулі судимості не можуть впливати на можливість застосування закону про його звільнення від відбування покарання. Перешкод у його звільненні від подальшого відбування покарання за останнім злочином немає.

На даний час засуджений ОСОБА_7 за попередньо вчинені злочини, по яким звільнявся умовно-достроково та вчиняв злочини в силу ст.ст.89, 90 КК України вважається не судимим.

ОСОБА_7 відбуває покарання за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України, дані злочини відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Тому, ОСОБА_7 під дію Закону України «Про амністію у 2014 році» підпадає з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити, ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року щодо нього скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою заяву засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» задовольнити.

На підставі ст.1п.а Закону України «Про амністію у 2014 році`від 8 квітня 2014 року звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 08.12.2014 року у виді 2 років позбавлення волі.

Ухвала кінцева оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4