Справа № 136/637/15-к
УХВАЛА
іменем України
"18" червня 2015 р. м.Липовець Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець клопотання прокурора прокуратури Липовецького району Вінницької області ОСОБА_3 про вирішення питань про долю речових доказів та процесуальних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням, в якому ставить питання про знищення речових доказів та вирішення процесуальних витрат у кримінальному провадженні №136/270/14-к, внесеному до ЄРДР з №0000011 від 14.01.2014, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що 19.02.2015 року вироком Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 31.01.2014 року покарання у вигляді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн., проте вказаним вироком не вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати, що створює складнощі при його виконанні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, вказавши на невідповідність вироку вимогам закону.

Засуджений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання в частині знищення речових доказів. Щодо стягнення із нього процесуальних витрат в дохід держави суду пояснив, що на даний час його сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі, що ускладнює добровільну сплату ним цих сум.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали додані до клопотання та матеріали кримінального провадження в рамках якого подане дане клопотання дійшов висновку про наступне.

19.02.2014 вироком Липовецького районного суду по кримінальному провадженні №136/270/14-к, що внесене до ЄРДР №0000011 від 14.01.2014, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 31.01.2014 року покарання у вигляді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн.
Матеріалами кримінального провадження доведено, що у справі наявні речові докази та процесуальні витрати, проте вироком суду вказані питання не вирішені, оскільки, на думку суду, в угоді вказані умови відсутні, а суду не надано підтвердження понесених процесуальних витрат.
Згідно з п.2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, поміж іншого зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, рішення про відшкодування процесуальних витрат та інше.
Пунктом 3 частини 9 статті 100 КПК України передбачено, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.
Згідно з п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, в тому числі і інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.539 КГІК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Ураховуючи те, що за нормами КПК України, незалежно від змісту угоди суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, про перелік яких та розмір зазначається ще в обвинувальному акті, однак судом при ухваленні вироку не було вирішено такі питання, що виникало сумніви та утруднення при його виконанні, тому суд вважає за необхідне усунути вказані недоліки, а тому клопотання задовольняє.
Керуючись ст.п.3 ч.9 ст.100, 374, 539 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити.
Речовий доказ - канабіс, масою (у перерахунку на висушену речовину) 98,10 г. по кримінальному провадженню №136/270/14-к, внесеному до ЄРДР за №0000011 від 14.01.2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,- знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати у виді витрат за проведення експертизи №58 від 20.01.2014 року в кримінальному провадженню №136/270/14-к, внесеному до ЄРДР за №0000011 від 14.01.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, в сумі 489 (чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 44 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя:ОСОБА_1