ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-4065км14 У х в а л а
11 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - Бех М.О.,
суддів - Пойди М.Ф., Романець Л.А.,при секретарі судового засідання - Шапулі В.В.,
з участю прокурора - Лисого С.Л., засудженої ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції кримінальне провадження №5-4065км14 за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2014 року затверджено угоду від 24 березня 2014 року про визнання винуватості між прокурором прокуратури Уманського району Черкаської області Мельничуком В.Ю. та обвинуваченою ОСОБА_1

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, уродженку міста

Новоград-Волинський Житомирської області,

жительку АДРЕСА_1, раніше судиму:

12 лютого 2002 року Новоград-Волинським

районним судом Житомирської області за ч. 2 ст.

309; ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком 3 роки;

7 лютого 2005 року тим же судом за ч. 2 ст. 309 КК

України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців, звільнену 12 листопада 2008 року на підставі постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 4 листопада 2008 року умовно-достроково на 1 рік, 9 місяців і 3 дні,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 307 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років і 3 місяці з конфіскацією 1/6 частини майна, яке є її власністю;

- за ч. 1 ст. 317 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років і 3 місяці з конфіскацією 1/6 частини майна, яке є її власністю.

Вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона, маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості за ст. ст. 307, 309 КК України, знову вчинила злочини у сфері обігу наркотичних засобів.

Так, 16 лютого 2014 року, близько 20 години 05 хвилин, ОСОБА_1, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, за місцем свого проживання - у будинку АДРЕСА_2, під час проведення оперативної закупівлі, з корисливих мотивів повторно незаконно збула за 90 гривень закупнику під залегендованими анкетними даними ОСОБА_3 особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований у кількості 2 куб. см.

Вона ж 16 лютого 2014 року, близько 20 години 10 хвилин, у цьому ж місці з корисливих мотивів повторно незаконно збула особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - у кількостях по 2 см. куб. кожному, а ОСОБА_6 - масою у перерахунку на суху речовину - 0,062 г.

Крім цього, ОСОБА_1 за місцем свого проживання повторно незаконно зберігала з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований загальною масою у перерахунку на суху речовину 1,829 г.

16 лютого 2014 року ОСОБА_1, близько 20 години 10 хвилин, надала ОСОБА_7 приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів - свій будинок АДРЕСА_2, де ОСОБА_8 вжив придбаний у неї ацетильований опій.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2014 року вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про зміну судових рішень і зниження призначеного їй строку покарання. При цьому зазначає, що сторонами угоди про визнання винуватості було узгоджено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України і на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 6 років, однак суд призначив більш суворе покарання. Крім цього, засуджена просить застосувати щодо неї Закон України «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши доповідь судді, думку засудженої, яка підтримала касаційну скаргу і просить її задовольнити, прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені у касаційному порядку засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 злочинів, за які її засуджено, та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 307; ч. 1 ст. 317 КК України у касаційній скарзі не оспорюються і, в межах наданих законом процесуальних повноважень, судом касаційної інстанції не перевіряються.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_1 покарання відповідає наведеним вимогам.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, угодою від 24 березня 2014 року про визнання винуватості між прокурором прокуратури Уманського району Черкаської області Мельничуком В.Ю. та ОСОБА_1, яка підписана останньою, сторони погодилися на призначення ОСОБА_1 покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України - 6 років і 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини майна, яке є її власністю; за ч. 1 ст. 317 КК України - 3 роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, - 6 років і 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/6 частини майна, яке є її власністю (т. 2, а. с. 79-80).

Перед ухваленням вироку суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 474 КПК України, переконався, що обвинувачена цілком розуміє зміст і правові наслідки укладеної угоди, у тому числі вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом. Відповідно до журналу судового засідання і технічного запису процесу ОСОБА_1 підтвердила повне усвідомлення нею всіх зазначених обставин і просила затвердити угоду.

При цьому суд пересвідчився, що укладення угоди і позиція обвинуваченої є добровільними, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді (т. 2, а. с. 89).

Враховуючи викладене, суд при затведженні угоди призначив ОСОБА_1 саме узгоджену сторонами міру покарання, що ґрунтується на вимогах ст. 475 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої на вирок суду першої інстанції, ретельно перевірила викладені у ній доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі.

За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Порушене ОСОБА_1 питання про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2014 році» не ґрунтується на вимогах п. «б» ст. 8 цього Закону, згідно з яким амністія не застосовується щодо осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_1 постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 4 листопада 2008 року була звільнена умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 7 лютого 2005 року, і знову вчинила умисні злочини, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими (т. 2, а. с. 31, 39).

Враховуючи викладене, Закон України «Про амністію у 2014 році» застосуванню щодо ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційніу скаргу засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

Бех М.О. Пойда М.Ф. Романець Л.А.