Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Кліменко М.Р. і Кармазіна Ю.М.
розглянула в судовому засіданні 19
лютого 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на вирок колегії суддів
судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду
Черкаської області від 23 жовтня
в с т а н о в и л а:
вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської
області від 18 грудня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, судимий:

16.01.1996 року за сукупністю злочинів,

передбачених ст.ст. 140 ч. 2, 81 ч. 3 , 17, 81

ч. 3 КК України на три роки позбавлення волі

з наданням відповідно до ст. 46-1 КК України

відстрочки виконання вироку строком на два роки;

25.09.1996 року за сукупністю вироків (ст.ст. 140 ч. 3,

43 КК України) на три роки шість місяців позбавлення

волі з конфіскацією всього майна;

був засуджений до позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 187 КК України на сім
років з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України на
п'ять років без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 194 КК України на три
роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК України на два
роки;

- за ст. 304 КК України на два
роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на сім років.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянин України, судимий:

25.12.2002 року за ч. 3 ст.
185 КК України

на три роки позбавлення волі
зі звільненням

відповідно до ст. 75 КК України від покарання

з випробуванням упродовж дворічного

іспитового строку,

був засуджений за ч. 2 ст. 289 КК
України на п'ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 від відбування покарання було
звільнено з випробуванням упродовж дворічного іспитового строку з покладанням
на нього обов'язків, передбачених п. 3 і 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
періодично з'являтися туди для реєстрації.

Цим вироком постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 120 гривень майнової шкоди.

Питання про долю речових доказів у справі вирішені відповідно до вимог ст.
81 КПК України.

Вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Черкаської області від 23 жовтня 2007 року зазначений вище вирок місцевого
суду в частині призначення покарання скасовано і засуджено:

ОСОБА_1 до позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 187 КК України на сім
років з конфіскацією 1/2 частини майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України на
п'ять років без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 194 КК України на три
роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК України на два
роки;

- за ст. 304 КК України на два
роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією 1/2 частини майна.

ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 289 КК України призначено п'ять років позбавлення волі
без конфіскації майна.

У строк відбуття ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання зараховано строк тримання їх
під вартою з 2.05.2004 р. по 15.08.2006 р. та з 17.04. по 22.10.2007 р. Початок
строку відбування покарання постановлено обчислювати з 23 жовтня 2007 р.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнано винними і засуджено за такі злочини.

03 лютого 2004 р. приблизно о 23-ій годині ОСОБА_1 за попередньою змовою з
неповнолітнім ОСОБА_4 і за ініціативою останнього проникли в господарське
приміщення, АДРЕСА_1, звідки розпочали таємне викрадення належних ОСОБА_3
гусей. Під час крадіжки ОСОБА_4 був помічений ОСОБА_5, який намагався його
затримати. ОСОБА_1, діючи з метою уникнення затримання ОСОБА_4 і утримання вже
викрадених двох гусей, загальна вартість яких складала 120 гривень, завдав
ОСОБА_5 удари руками в область голови, заподіявши йому легкі тілесні
ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, після чого з місця
події зникли.

1 травня 2004 року приблизно в 00 години 30 хвилин ОСОБА_1 за попередньою
змовою з неповнолітнім ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,
розподіливши між собою ролі, шляхом проникнення в господарське приміщення,
АДРЕСА_2, незаконно заволоділи належним ОСОБА_6 мотоциклом “Мінськ ММВС-3.155”
вартістю 196 грн. 35 коп.

У ту ж ніч ОСОБА_1 з ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою між собою,
повторно незаконно заволоділи належним ОСОБА_7 автомобілем “ВАЗ 2106” вартістю
8 741 грн. 20 коп., який стояв біля будинковолодіння АДРЕСА_3 в тому ж селі,
чим заподіяли потерпілій значну майнову шкоду.

Тієї ж ночі приблизно о 4-ій годині ранку ОСОБА_1 зазначеного
автомобіля біля с. Пальмира
Золотоніського району облив бензином і підпалив, умисно знищивши його,
попередньо таємно викравши з нього належні ОСОБА_8 сумку вартістю 4 грн., в
якій знаходилось 200 грн.

Крім того, ОСОБА_1 визнано винним і засуджено ще й за те, що він,
достовірно знаючи, що ОСОБА_2 є неповнолітнім, шляхом психічного впливу втягнув
його у злочинну діяльність, пов'язану з незаконним заволодінням 1 травня 2004
року в с. Піщане Золотоніського району Черкаської області за зазначених вище
обставин транспортними засобами - належним ОСОБА_6 мотоциклом “Мінськ -3.115”
вартістю 196 грн. 35 коп. та автомобілем “ВАЗ-2106” вартістю 8 741 грн. 20
коп., що належав ОСОБА_7

У касаційному поданні прокурор порушує питання про зміну постановленого
судом апеляційної інстанції вироку щодо ОСОБА_1, а саме: скасування його в
частині засудження за злочин, передбачений
ч. 2 ст. 194 КК України. Посилається
на те, що знищення транспортного засобу після незаконного заволодіння не
утворює сукупності злочинів, передбачених ст. 289 та ст. 194 КК України,
оскільки дії засудженого, спрямовані на знищення автомобіля, є не чимось іншим,
як способом розпорядження незаконно здобутим майном і самостійної кваліфікації
не потребують. Автор подання порушує також питання про зміну вироку і щодо
ОСОБА_2 Проте, яких конкретних змін повинен зазнати вирок і в чому полягає
неправильність застосування кримінального закону, він у цьому документі не
вказує, а тому колегія суддів в обговорення подання в цій частині не входить.

Засуджений ОСОБА_1 у касаційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок
змінити і пом'якшити покарання. Своє прохання вмотивовує тим, що належними
потерпілій ОСОБА_3 гусьми він не заволодів, оскільки залишив їх на місці
злочину. З огляду на це та враховуючи ту обставину, що тілесні ушкодження
ОСОБА_5 він заподіяв не з метою утримання
викраденого майна, а для того щоби уникнути затримання, вважає, що його
дії за цим епізодом обвинувачення повинні кваліфікуватись за ст. ст. 15 ч. 3,
185 ч. 3, 125 ч. 2 КК України, а не як розбій. Заперечує також свою вину у
втягненні неповнолітнього ОСОБА_2 в злочинну діяльність, а кваліфікацію дій за
ч. 2 ст. 194 КК України вважає зайвою.

Засуджений ОСОБА_2 у своїй касаційній скарзі також просить вирок змінити і
пом'якшити покарання. На його обґрунтування посилається на те, що злочини
вчинив у неповнолітньому віці, в яких
щиро розкаявся. На його думку, скасовуючи вирок місцевого суду і засуджуючи до
реального покарання, суд апеляційної інстанції без наявності для того
апеляційного приводу суттєво погіршив його становище.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який касаційне подання підтримав і
заперечував щодо задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені в касаційних поданні й скаргах доводи, колегія суддів
дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки місцевого і апеляційного судів про винуватість ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в
злочинах, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи,
підтверджуються наведеними у вироку доказами і касаторами (за винятком злочину,
передбаченого ст. 304 КК України), не оспорюються.

Матеріалами справи встановлено, що саме
за пропозицією ОСОБА_1 були вчинені незаконні заволодіння
мотоциклом та автомобілем у групі з ОСОБА_2, про неповноліття якого ОСОБА_1, за
його ж показаннями, було відомо.

З огляду на це, доводи касаційної скарги цього засудженого про
необґрунтованість його засудження за ст. 304 КК України, тобто за втягнення
неповнолітнього ОСОБА_2 у злочинну діяльність, є безпідставними.

Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про
неправильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України.

Як видно із показань цього засудженого, які він давав на досудовому
слідстві і, зокрема на допиті як обвинуваченого, заподіяння потерпілому ОСОБА_5
легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, було
зумовлено тим, що той намагався під час крадіжки затримати ОСОБА_4.
Переслідуючи мету уникнути затримання та втекти з вже викраденими із клітки
гусьми, він ударив декілька разів кулаком ОСОБА_5 в область голови (т. 6, а.с.
44-45).

Із показань ОСОБА_4, які той давав на досудовому слідстві і які
досліджувались судом, видно, що одну гуску в сумці він залишив на місці події,
а з іншою - завдяки діям ОСОБА_1, поєднаних з нападом на ОСОБА_5, йому вдалося
втекти (т. 2, а.с. 5-6).

Отже, проаналізувавши розвиток події, що мала місце 3 лютого 2004 року в
господарстві ОСОБА_3, суд дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 по
заволодінню належними їй гусьми, розпочаті як крадіжка з проникненням у
приміщення, переросли в розбійний напад. З огляду на це, дії ОСОБА_1 за ч. 3
ст. 187 КК України кваліфіковані правильно.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 вчинили угон
транспортних засобів, а не їх крадіжку, на що посилається в касаційному поданні
прокурор та про що зазначив суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині
вироку, спростовуючи доводи апеляції ОСОБА_1 про відсутність в його діях
передбаченого ст. 304 КК України злочину. При цьому потерпілій ОСОБА_7 майнова
шкода була заподіяна внаслідок умисного знищення автомобіля шляхом підпалу, а
не внаслідок його угону. Враховуючи таку
обставину, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даному конкретному
випадку мала місце реальна сукупність
злочинів, оскільки ОСОБА_1 учинив два злочини, що мають різні юридичні склади.
Тому доводи касаційного подання прокурора
і касаційної скарги
ОСОБА_1 про те, що кваліфікація дій останнього за ч. 2 ст. 194 КК
України є зайвою, на вимогах закону не ґрунтуються і суперечать положенням ст.
33 КК України, згідно з якими вчинення особою двох або більше злочинів,
передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої
частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено, визнається
сукупністю злочинів, кожен з яких підлягає окремій правовій кваліфікації.

Призначене ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК
України. Вирішуючи це питання, суд апеляційної інстанції врахував як ступінь
тяжкості вчинених злочинів, так і дані про особи винних та обставини, що його
пом'якшують й обтяжують. Підстав для пом'якшення покарання, про що йдеться в
касаційних скаргах засуджених, колегія суддів не вбачає, оскільки вважає його
таким, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових
злочинів.

Як вже зазначалось, спростовуючи доводи апеляції засудженого ОСОБА_1, суд
апеляційної інстанції у вироку зазначив, що той з ОСОБА_2 вчинили не угон, як
це встановив суд першої інстанції, а крадіжку транспортних засобів (т.6, а.с.
328).

Як видно із даних вироку місцевого
суду, кваліфікуючи дії
ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 187 КК України, суд послався на те, що вчинений ним
розбій був поєднаний з проникненням у приміщення.

Обґрунтовуючи правильність такої кваліфікації, апеляційний суд безпідставно
зазначив у вироку, що розбій був поєднаний з проникненням у житло (т.6, а.с.
327).

Такі посилання суду апеляційної інстанції є помилковими, оскільки вони не
ґрунтуються на результатах судового слідства, бо таке при розгляді справи в
апеляційному порядку не проводилось, а тому підлягають виключенню з вироку.

Матеріалами справи встановлено, що значна матеріальна шкода ОСОБА_7 була
заподіяна умисним знищенням належного їй автомобіля, а не внаслідок незаконного
заволодіння ним. Враховуючи таку обставину, з вироків місцевого й апеляційного
судів необхідно виключити посилання суду про наявність в діях ОСОБА_1 і ОСОБА_2
такої кваліфікуючої ознаки незаконного заволодіння транспортним засобом як
заподіяння такими діями потерпілій значної матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 КПК України розгляд справи провадиться тільки
стосовно підсудних і лише в межах пред'явленого обвинувачення.

Як видно із наявної у справі постанови слідчого, 28 серпня 2006 року ним
матеріали справи щодо ОСОБА_4 виділені в окреме
провадження, а досудове слідство зупинено у зв'язку з розшуком
останнього (т. 6, а.с. 146-150).

Отже, розгляд справи Золотоніським міськрайсудом щодо цієї особи не
провадився, а тому її прізвище не повинно було зазначатись у вироку цього суду
як співучасника крадіжки.

Оскільки апеляційний суд не виправив цієї помилки, вона підлягає
виправленню судом касаційної інстанції шляхом виключення із вироку місцевого
суду посилання на прізвище ОСОБА_4 як на співучасника крадіжки.

Інших істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які були б
підставою для скасування постановлених у справі судових рішень, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без
задоволення, але постановлені щодо них судові рішення в порядку ст. 395 КПК
України змінити:

- виключити із мотивувальної частини вироку Золотоніського міськрайсуду
Черкаської області від 18 грудня 2006 року, а саме - із обвинувачення,
визнаного судом доведеним, посилання на прізвище ОСОБА_4 як на співучасника
крадіжки належного ОСОБА_3 майна;

- виключити із мотивувальної частини вироку колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2007
року посилання суду на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вчинили два епізоди викрадення
транспортних засобів, а також на те, що вчинений ОСОБА_1 розбій був поєднаний з
проникненням у житло;

- виключити із зазначених вище судових рішень посилання про наявність у
діяннях ОСОБА_1 і ОСОБА_2 такої кваліфікуючої ознаки незаконного заволодіння
транспортним засобом як заподіяння значної матеріальної шкоди потерпілій;

У решті вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Черкаської області від 23 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 залишити без зміни.

судді:

С.М. Міщенко М.Р. Кліменко Ю.М. Кармазін