Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_8,
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_11,
прокурора ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000598 щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Селецького Холмогорського району Архангельської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1, зареєстрованого на ІНФОРМАЦІЯ_4,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо нього в частині засудження за ч. 2 ст. 307 КК України і закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вважає, що обвинувачення побудовано на суперечливих показаннях свідка ОСОБА_7, який дав свідчення у стані наркологічного сп'яніння, а оперативна закупка за участю цього ж свідка носила характер провокації. Визнавши у мотивувальній частині вироку обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами від 22, 31 січня та 07 лютого 2014 року таким, що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, суд безпідставно не зазначив про це в резолютивній частині вироку. Апеляційний розгляд відбувся формально із порушенням ст. 76 КПК України.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 грудня 2014 року, ОСОБА_6: за ч. 1 ст. 263 КК України виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення; за ч. 2 ст. 307 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 2204,94 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені статтями 307, 309 КК України, повторно 17 лютого 2014 року близько 21.00 год. за місцем свого проживання (АДРЕСА_2) незаконно збув ОСОБА_7 за 70 грн особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований масою 0,065 г.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався ще й у вчиненні за місцем свого проживання 22, 31 січня та 07 лютого 2014 року незаконного збуту наркотичних засобів ОСОБА_7, вчиненого повторно особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені статтями 307, 309 КК України.

Також ОСОБА_6 обвинувачувався у зберіганні без передбаченого законом дозволу 20 бойових патронів калібру 5,6 мм, які під час обшуку його помешкання 17 лютого 2014 року було виявлено та вилучено працівниками міліції.

Дії ОСОБА_6 було кваліфіковано: за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені статтями 307, 309 КК України; за ч. 1 ст. 263 КК України - зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Виправдовуючи ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами від 22, 31 січня та 07 лютого 2014 року, а також злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Про день та час розгляду справи у порядку касаційної процедури учасників кримінального провадження, зокрема з боку сторони захисту, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 434 КПК України участь засудженого (виправданого) у розгляді провадження судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов'язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого (виправданого), його захисника під час касаційного розгляду не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги і перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.

У силу ст. 370 КПК України ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зважаючи на ці законодавчі положення та приписи ст. 419 згаданого Кодексу, у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції повинні зазначатися: короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом апеляційної інстанції обставини, мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. У ч. 2 цієї статті зазначено, що при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі вказаного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційні скарги визнані необґрунтованими.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції зазначених вимог закону належно не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засудженим ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу з доповненням про перегляд вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку, в якій він із наведенням відповідних аргументів посилався на те, що місцевий суд при ухваленні вироку помилково не зазначив у його резолютивній частині про виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами від 22, 31 січня та 07 лютого 2014 року, а також безпідставно визнав винуватим за цим законом за епізодом від 17 лютого 2014 року. Наголошував на тому, що під час обшуку в його будинку не було виявлено наркотичних засобів, вилучені з кишені його штанів 30 грн він позичив у ОСОБА_7, а вилучені з сумки 20 грн - можливо підкинув той же ОСОБА_7 Вважав, що матеріали кримінального провадження сфальсифіковано, відеофайлом не підтверджено факту збуту наркотичного засобу, в свою чергу свідок ОСОБА_7 обмовив його під писком працівників міліції. Також мало місце підбурювання до вчинення злочину. Просив за пред'явленим йому обвинуваченням кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України в ухвалі неповно виклав доводи поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги, не виклав змісту рішення суду першої інстанції із зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину, форми вини і мотиву його учинення, не виклав формулювання обвинувачення, яке пред'явлено особі і визнано судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.

Зі змісту вироку суду першої інстанції видно, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні одного епізоду збуту наркотичних засобів за кваліфікуючими ознаками його вчинення як повторно так і особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені статтями 307, 309 КК України. При викладенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, апеляційний суд не вказав такої кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як його вчинення особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені статтями 307, 309 цього Кодексу та підстави на обґрунтування цього.

Залишаючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, апеляційний суд зазначив, що його умисні дії правильно кваліфіковано досудовим слідством за ч. 2 ст. 307 КК України, при цьому послався лише на досліджений місцевим судом відеофайл.

Отже, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги засудженого, не дав на них вичерпних відповідей, не зазначив достатніх підстав, через які визнав скаргу необґрунтованою, та не виклав в ухвалі належного мотивування власних висновків про доведеність обвинувачення, які би ґрунтувалися на аналізі доводів апеляційної скарги, їх співставленні з висновками місцевого суду та зібраними у справі доказами.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження всупереч вимогам ст. 2 КПК України відбувся з істотним порушенням кримінального процесуального закону, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 348 цього Кодексу підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого ретельно перевірити зібрані у справі докази дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку, перевірити доводи апеляційної скарги з доповненнями, а також інші доводи касаційної скарги засудженого та з урахуванням усіх обставин, зважаючи на положення Конвенції та правозастосовну практику Європейського суду з прав людини, ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.

Оскільки скасуванню підлягає лише ухвала апеляційного суду, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6, зважаючи на її вимоги, слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 433, 436-438 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8ОСОБА_9ОСОБА_10