У Х В А Л А
30.06.2015 Справа №607/11307/15-к

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене старшим прокурором прокуратури м. Тернополя ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :
Слідчий СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням старшого прокурора прокуратури м. Тернополя ОСОБА_4 , звернувся в суд в рамках кримінального провадження за № 0001105 від 30 квітня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, із клопотанням про арешт майна.

Вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

СУ УМВС України в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001105 від 30 квітня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Як вбачається із клопотання слідчого, досудовим розслідуванням установлено, що 10 квітня 2015 року ОСОБА_5 надав лікарю-невропатологу КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 200 гривень за проведений медичний огляд та мав намір надати неправомірну вигоду у розмірі 400 доларів США лікарю-кардіологу КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» ОСОБА_7 за проведений медичний огляд та виставлення необхідного діагнозу.

10 квітня 2015 року в ході проведення огляду місця події в приміщенні кабінету №12 КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» лікарем-невропатологом ОСОБА_8 було добровільно видано грошові кошти в сумі 200 гривень (СЕ 4468681), які останній надав ОСОБА_5 за проведений медичний огляд.

Крім цього, 10 квітня 2015 року ОСОБА_5 добровільно видав грошові кошти в сумі 400 доларів США, а саме 4 купюри номіналом 100 доларів США (КТ 19654778 В, КВ 92613610 С, НВ 78909231 її, НІ. 27577305 Р), які він мав намір передати працівникам КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» за проведення медичного огляду та виставлення необхідного діагнозу.

28 травня 2015 року на адресу слідчого управління УМВС України в Тернопільській області надійшла заява ОСОБА_5 , в якій він просить повернути йому добровільно надані грошові кошти в сумі 400 доларів США.

Враховуючи те, що надані лікарем-невропатологом КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 200 гривень (ЄЕ 4468681) та добровільно надані ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 400 доларів США (КТ 19654778 І), КВ 92613610 С, РІВ 78909231 Н, НЕ 27577305 Р) мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту на них.

Згідно ст. ст. 167, 170 КПК України, арешт майна проводиться на підставі ухвали слідчого судді з метою тимчасового позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно, крім того арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Крім того як вбачається з ч. 3 ст. 170 КК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із клопотання та доданих до нього матеріалів, грошові кошти в сумі 200 гривень (ЄЕ 4468681), які ОСОБА_5 передав ОСОБА_8 за проведений медичний огляд, були добровільно видані лікарем-невропатологом ОСОБА_8 стороні обвинувачення (протокол огляду місця події від 10 квітня 2015 року).

Аналогічно, добровільно були надані ОСОБА_5 стороні обвинувачення грошові кошти в сумі 400 доларів США, а саме 4 купюри номіналом 100 доларів США (КL 19654778 D, КВ 92613610 G, НВ 78909231 H, НL 27577305 F), які він мав намір передати працівникам КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» за проведення медичного огляду та виставлення необхідного діагнозу (заява ОСОБА_5 від 10 квітня 2015 року).

Постановою слідчого СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_3 від 02 травня 2015 року, грошові кошти в сумі 400 доларів США, а саме 4 купюри номіналом 100 доларів США (КL 19654778 D, КВ 92613610 G, НВ 78909231 H, НL 27577305 F) та грошові кошти в сумі 200 гривень, а саме 1 купюра номіналом 200 гривень (СЕ 4468681) визнані речовими доказами у даному кримінальному провадежнні.

Отже слідчим суддею встановлено, що вказані речові докази були отриманні стороною обвинувачення, а не вилучені шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, що свідчить про реалізацію учасником кримінального провадження своїх прав, а не втручання стороною обвинувачення у права і свободи особи, позбавлення чи обмеження її права власності, яке згідно ст. 16 КПК України може здійснюватись лише на підставі вмотивованого судового рішення.

За змістом ст. 2 та ч.1 ст.131 КПК України одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Отже, передумовою застосування вказаного заходу забезпечення є неможливість отримати речовий доказ в інший спосіб, наприклад в даному випадку у разі відмови потерпілого його видати добровільно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, грошові кошти, що визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні отримані стороною обвинувачення в один із способів, визначених ч.2 ст.93 КПК України, а тому слідчий суддя вважає, що підстави для застосування в даному випадку арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, відсутні.

Окрім цього, як вбачається із змісту, ч.2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані слідчим, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження питання про речові докази вирішується у відповідній постанові слідчого, прокурора відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104.

Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом

згідно ч.9 ст.100 КПК України при ухваленні судового рішення, яким закінчується

кримінальне провадження.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 93, 100, 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_3 , погодженого старшим прокурором прокуратури м. Тернополя ОСОБА_4 , про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1