Справа № 373/1743/15-к
У Х В А Л А
Іменем України
18 червня 2015 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні (№ ЄРДР 0000431) за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

встановив:
12.06.2015 до суду надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

У підготовчому судовому засіданні при обговоренні питання відповідності обвинувального акту вимогам КПК захисник заявив про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК та у зв`язку з цим повернення обвинувального акту прокурору.

Прокурор вказав, що формулювання обвинувачення виокремлено словами: «Грубі порушення … ч.3 ст.286 КК України». Однак зазначив, що доказуванню підлягатимуть й інші обставини, вказані в обвинувальному акті, але вони у цьому формулюванні не містяться.

Також прокурор визнав відсутність в обвинувальному акті будь-яких посилань на те, що злочин вчинено обвинуваченим під час виконання обов`язків військової служби.

Потерпіла та обвинувачений вказали на доцільність для його приведення у відповідність до вимог законодавства.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити формулювання обвинувачення.

Статтею 109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити, крім іншого, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Також, зазначена стаття передбачає, що доказуванню підлягають: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Частина 2 цієї статті покладає обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, на сторону, що їх подає.

У зв`язку з цим, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність має доказуватись обвинуваченням при судовому розгляді. Невірність кваліфікації (відповідність встановлених у судовому засіданні обставин (діяння) диспозиції відповідної норми кримінального закону) визначається судом за результатами судового розгляду й не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, судом встановлено, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (що виокремлено фразою: «виклад фактичних обставин справи кримінального правопорушення (злочину), вчиненого ОСОБА_6 , його правова кваліфікація та формулювання обвинувачення») та правову кваліфікацію кримінального правопорушення - 4 абзац 3 сторінки викладений: «Своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.286 КК України».

За текстом обвинувального акту відсутнє чітке виокремлення всіх дій та обставин, які інкриміновані обвинуваченому. Зміст обвинувального акту містить викладення фактичних обставин злочину із посиланням на наслідки ДТП та перелік пунктів ПДР, які, на думку обвинувачення, порушені обвинуваченим, а також вищевказану правову кваліфікацію.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на це, керуючись приписами ч.5 ст.9 КПК України, суд прийшов до переконання, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Суд не може розглядати як формулювання обвинувачення зміст обвинувального акту в цілому, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд. Зазначене також утруднює належну кваліфікацію таких дій та визначення їх відповідності кримінальному закону.

Також, в обвинувальному акті відсутнє будь-яке посилання на те, що обвинувачений вчинив злочин під час виконання обов`язків військової служби, відсутнє будь-яке посилання на його посаду у Збройних Силах України або інших військових формуваннях та його військове звання.

Вказані недоліки обвинувального акту є істотними й відповідно підлягають усуненню прокурором.

Крім того, у розділі ІІІ реєстру матеріалів досудового розслідування вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувались.

Однак, у п.11 розділу ІІ зазначено про застосування запобіжного заходу 26.04.2015 (не вказано який), а у відомостях про обвинуваченого вказано про обрання 26.04.2015 міри запобіжного заходу Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом у «вигляді» тримання під вартою в СІЗО № 13 ДПС України.

Зважаючи на положення п.9 ч.2 ст.131 КПК України, не зазначення цих відомостей у розділі ІІІ реєстру є недотриманням приписів п.3 ч.2 ст.109 КПК України.

Обвинувальний акт та додані до нього документи не містять жодного посилання на підстави підтримання державного обвинувачення прокурором військової прокуратури.

Не зазначено в реєстрі й про винесення постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 10.06.2015 військовим прокурором Дарницького гарнізону ОСОБА_9 , якою визначено старшого групи ОСОБА_5 , яку прокурор надав для огляду у судовому засіданні на підтвердження своїх повноважень.

Також, у реєстрі вказано про складення обвинувального акту 29.04.2015, що не відповідає даті, вказаній в акті.

Не зазначено в реєстрі й про винесення постанови про зміну процесуального керівництва досудовим розслідуванням 04.06.2015, а також вчинення процесуальних дій про направлення кримінального провадження листами від 05.05.2015 № 04/2/6-855 вих15 та від 02.06.2015 № 1956вих15, які були надані прокурором у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 91, 92, 109, 291, 314, 372 КПК України, суд

ухвалив:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК України, прокурору, вказавши на необхідність приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3