Справа № 1310/1338/12
Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 11/783/981/13
Доповідач: Голубицький С. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2013 року
м. Львів

Колегія суддів Судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого
Голубицького С.С.

суддів
Михайлишин Г.Я., Гончарук Л.Я.

за участю :

прокурора
Горин У.І.

захисника-адвоката
ОСОБА_1

засудженого
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок
Золочівського районного суду
Львівської області від 20 вересня 2013
року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Ремезівці Золочівського району
Львівської області, українця,
громадянина України, з неповною
середньою освітою, одруженого, не
працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 197 КК України та
призначено покарання у виді штрафу в
розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що становить 850
гривень.

Цивільний позов прокурора залишено без
розгляду.

Обраний ОСОБА_2 запобіжний захід -
підписку про невиїзд, скасовано.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано винним
у тому, що він, працюючи на посаді
майстра лісу майстерської дільниці № 4
Золочівського лісництва державного
підприємства « Золочівське лісове
господарство », як член лісової
охорони, повноваження якої визначені
постановою Кабінету Міністрів України
№ 976 від 16 вересня 2009 « Про державну
лісову охорону », неналежно виконував
свої обов'язки через несумлінне
ставлення до них.

Так, ОСОБА_2 в зимово - весняний період
2012 року у ввіреній йому під охорону
майстерській дільниці № 4, а саме : в кв.
53 вид. 17, 18, 22; кв. 51 вид. 31, 28, 29, 30; кв. 50
вид. 41; кв. 52 вид. 4, 7; кв. 29 вид. 4, 13, 20; кв. 28
вид. 20, 31; кв. 35 вид. 2; кв. 43 вид. 7, 14, 17, 22, 23
Золочівського лісництва ДП «
Золочівське лісове господарство », не
вживав жодних заходів до заборони
незаконної порубки лісу, не виявляв, не
затримував та не складав протоколів
про лісопорушення на осіб, які вчинили
незаконні рубки лісу, не доповідав
керівництву Золочівського лісництва
та ДП « Золочівське лісове
господарство » про незаконні рубки, які
мали місце у ввіреній йому під охорону
майстерській дільниці, що спричинило
тяжкі наслідки для ДП « Золочівське
лісове господарство » у виді
самовільної порубки 226 дерев породи
вільха, модрина, сосна, граб, дуб, клен,
загальною кубомасою 343, 01 м. куб і
заподіяло збитки державі на суму 850 063, 26
гривень.

Засуджений ОСОБА_2 в апеляції, змінах і
доповненнях до неї, покликаючись на
невідповідність висновків суду,
наведених у вироку, фактичним
обставинам справи, неповноту
досудового і судового слідства,
порушення районним судом норм
кримінально - процесуального закону,
просить вирок скасувати, а справу
повернути прокурору на додаткове
розслідування.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що не може бути суб'єктом цього
злочину, оскільки чуже майно під
охорону і зберігання не приймав, а тому
й не міг допустити невиконання чи
неналежне виконання обов'язків по його
охороні і зберіганню. Він не знав про
обов'язок здійснювати зберігання й
охорону лісу, так як посадова
інструкція йому не оголошувалась і ним
не підписувалась, в зв'язку із чим
вважає, що його вина у вчиненні злочину
відсутня. Крім того, в своїй заяві
просив прийняти його на роботу
лісником, а був прийнятий майстром
дільниці. Будь-яких засобів для
обслуговування чи охорони дільниці
йому не видавали. Також зазначає, що в
обвинуваченні не вказано які саме його
дії полягали у несумлінному ставленні
до посадових обов'язків. У своєму
вироку суд не вказав чітко час вчинення
злочину, форму вини та мотив злочину і
послався на свідчення свідків, які вони
давали в ході досудового слідства, а не
в суді. Ні досудовим слідством ні судом
не з'ясовано де була самовільна порубка
лісу, а де таку порубку здійснювали
працівники Золочівського
держлісгоспу. Судом не було взято до
уваги й того факту, що прокуратурою
області розслідується кримінальна
справа відносно керівництва
Золочівського лісгоспу за ст. 191 КК
України. Заявляє, що судом було
порушено його право на захист. Так, в
судовому засіданні він просив
допустити до участі в справі замість
адвоката ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, та
надав суду відповідні документи, однак
суд його заяву проігнорував і адвоката
ОСОБА_4 до участі в справі не допустив. З
врахуванням наведеного вважає, що
вирок районного суду є незаконний і
підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
головуючого про обставини справи,
зміст вироку та зміст апеляції, виступи
засудженого і його захисника - адвоката
ОСОБА_1 на її підтримку, думку прокурора
про законність вироку і залишення
апеляції без задоволення, а вироку без
змін, вивчивши матеріали справи,
обговоривши наведені в апеляціях
доводи, встановила наступне.

Суд першої інстанції повністю дослідив
зібрані у справі докази, правильно
встановив фактичні обставини справи і
з дотриманням вимог кримінально -
процесуального закону постановив в ній
обґрунтований вирок.

Наведені засудженим в апеляції доводи
при розгляді справи в суді апеляційної
інстанції свого підтвердження не
знайшли.

Так, відповідно до наказу директора ДП
« Золочівський лісгосп » № 79-к від
21.06.2011 року ОСОБА_2 був прийнятий на
роботу з 21 червня 2011 року на посаду
майстра лісу дільниці № 4
Золочівського лісництва ( т. 1 а.с. 226 ).

Із змісту Акту прийому - передачі від
21.06.2011 року вбачається, що цього числа
ОСОБА_2 прийняв під охорону ввірену
йому майстерську дільницю № 4
Золочівського лісництва ДП «
Золочівський лісгосп » ( т. 1 а.с. 229 ).

Отже, доводи засудженого в апеляції про
те, що будь-яке майно йому під охорону
чи зберігання не передавалось не
відповідають дійсності, оскільки при
влаштуванні на роботу в державне
підприємство « Золочівський лісгосп »
на посаду майстра лісу, а також при
підписанні вказаного Акту прийому -
передачі він усвідомлював, що бере на
себе відповідальність по охороні й
збереженню лісових насаджень, які
відносяться до державного майна.

З огляду на це безпідставними є доводи
засудженого в апеляції про те, що він не
може бути суб'єктом злочину,
передбаченого ст. 197 КК України.

З Акту контрольної ревізії від 30.10.2011
року та Акту планової ревізії від 13.10.2011
року вбачається, що при обході комісією
Золочівського лісництва кварталів
майстерської дільниці № 4 в жовтні 2011
року самовільних порубок дерев
виявлено не було ( т. 1 а.с. 78, 79 ).

З пояснень свідка ОСОБА_5 в матеріалах
справи вбачається, що на початку січня
2012 року перед випадінням снігу він
разом із ОСОБА_2 та головним лісничим ДП
« Золочівський лісгосп » ОСОБА_6
здійснили обхід майстерської дільниці
№ 4 і самовільних порубок не виявили ( т.
1 а.с. 110 ).

Як слідує з Акту раптової ревізії від
09.04.2012 року, при проведенні раптової
ревізії майстерської дільниці № 4
Золочівського лісництва ДП «
Золочівський лісгосп » 31.03.2012 року
комісією було виявлено незаконну
самовільну порубку дерев на дільниці в
кількості 173 шт. ( т. 1 а.с. 7 ).

З Акту огляду місця вчинення
правопорушення лісового законодавства
№ 10 від 11.04.2012 року вбачається, що 10.04.2012
року в кв. 43 Золочівського лісництва
було виявлено самовільну рубку 31 шт.
дерев ( т. 1 а.с. 68 ).

З книги обліку лісопорушень по
Золочівському лісництву вбачається, що
при перевірці 23.03.2012 року членами
лісової охорони майстерської дільниці
№ 4 ними в кв. 29 було виявлено
самовільну рубку дерев у кількості 22
шт. ( т. 1 а.с. 139 ).

З врахуванням наведених доказів
районний суд правильно встановив та
вказав у вироку, що самовільні рубки
лісу у ввіреній ОСОБА_2 під охорону
майстерській дільниці були здійснені у
зимово - весняний період 2012 року, а тому
доводи засудженого в апеляції про те,
що суд не встановив часу вчинення
злочину є безпідставними.

Не відповідають дійсності і доводи
ОСОБА_2 про те, що протягом
зимово-весняного періоду 2012 року
вирубка лісу в майстерській дільниці №
4 здійснювалась самим Золочівським
держлісгоспом, оскільки таких даних в
матеріалах справи немає і допитані з
цього приводу судом свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що планових
рубок лісу на вказаній дільниці у 2012
році держлісгоспом не здійснювалось (
т. 1 а.с. 248, 256 ).

Також надуманими є доводи засудженого
про те, що він не був обізнаний про свої
обов'язки охороняти ліс в межах
ввіреної йому майстерської дільниці №
4 від незаконних порубок та пожеж,
оскільки у своїх показах під час
досудового слідства та в суді він
пояснив, що знав про свій обов'язок
охороняти ліс від незаконних
самовільних порубок, а в 2006 - 2009 роках
працював у Золочівському лісництві на
посаді лісника, посадові обов'язки
якого ідентичні обов'язкам майстра
лісу ( т. 1 а.с. 173, 238, 241 ).

Та обставина, що він просив прийняти
його на роботу на посаду лісника, а
фактично був прийнятий на посаду
майстра лісу, не спростовує
доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, адже із цим призначенням він
погодився та добровільно взяв на себе
зобов'язання по виконанню вказаних
трудових обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи та
всупереч доводам апеляції, наведені у
вироку покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за своїм змістом
відповідають їхнім показам наданим в
судовому засіданні ( т. 1 а.с. 247, 254, 257; т. 2
а.с. 12 ).

Як встановлено судом, ділянки, на яких
було виявлено самовільні порубки
дерев, розташовані біля сел Шпиколоси,
Коропчик та Ремезівці де з усіх боків
проходять лісові дороги, а тому,
всупереч доводів апеляції, районний
суд прийшов до вірного висновку про те,
що ОСОБА_2 мав реальну можливість
своєчасно виявити ці самовільні
порубки шляхом обходу та вчинити
активні дії спрямовані на пошук і
виявлення порушників щоб запобігти
самовільних порубок іншими особами.

Районний суд обґрунтовано не взяв до
уваги того факту, що прокуратурою
області проводиться досудове слідство
відносно керівництва Золочівського
лісгоспу за ст. 191 КК України, оскільки
ця обставина не мала ніякого
відношення до пред'явленого ОСОБА_2
обвинувачення і жодним чином не
вплинула на розгляд справи судом.

Також, суд правильно не послався у
вироку на договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність між ОСОБА_2 і ДП «
Золочівський лісгосп », оскільки
цивільний позов прокурора у справі був
залишений судом без розгляду.

Суд обґрунтовано вказав у вироку про
те, що ОСОБА_2 являвся членом лісової
охорони, оскільки згідно постанови КМУ
№ 976 від 16.09.2009 року « Про державну
лісову охорону » особи, які перебувають
на посаді майстра лісу відносяться до
членів лісової охорони, так як в їхні
обов'язки входить охорона і збереження
лісу від пожеж та незаконних порубок.

Безпідставними є доводи ОСОБА_2 в
апеляції про невиконання своїх
обов'язків по охороні лісу через
зайнятість по відправленню
заготовленої деревини, оскільки з
долучених ним до апеляції документів
вбачається, що у зимово - весняний
період 2012 року він був зайнятий
відправкою заготовленої деревини лише
два дні - 20 січня та 29 лютого.

Крім того, допитаний в суді в якості
свідка лісничий ОСОБА_5 пояснив, що у 2012
році планових рубок лісу на ввіреній
ОСОБА_2 майстерській дільниці не було і
взимку 2012 року він вивозив лише залишки
деревини після проведення планових
рубок в 2011 році ( т. 1 а.с. 248, 250 ).

З проведених ДП « Золочівське лісове
господарство » підрахунків вбачається,
що внаслідок самовільної порубки 226 шт.
дерев на території майстерської
дільниці № 4 Золочівського лісництва
державі було заподіяно матеріальних
збитків на суму 850 063 грн. 26 коп., що суд
вірно розцінив як тяжкі наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи,
допитані в ході досудового слідства та
в суді свідки - лісничий ОСОБА_5 і
помічник лісничого ОСОБА_9 пояснили, що
перебуваючи на посаді майстра лісу
ОСОБА_2 про виявлені ним факти
самовільної порубки лісу керівництву
не повідомляв, жодного протоколу по
факту самовільної порубки дерев не
складав і записи про виявлені ним факти
самовільної порубки лісу в книгу
обліку лісопорушень по Золочівському
лісництву не вносив, про що свідчить й
відсутність таких записів у книзі ( т. 1
а.с. 95, 108, 127-142, 247; т. 2 а.с. 12 ).

З огляду на викладене висновок
районного суду у вироку про
доведеність вини ОСОБА_2 у неналежному
виконанні своїх обов'язків по охороні і
збереженню ввіреного йому майна, що
спричинило тяжкі наслідки, тобто у
злочині, передбаченому ст. 197 КК
України, є вірним.

Заяви засудженого в апеляції про
порушення судом його права на захист не
відповідають дійсності. Як вбачається
з протоколу судового засідання, будь -
яких клопотань про допуск до участі в
справі в якості захисника адвоката
ОСОБА_4 замість адвоката ОСОБА_3 ним в
суді не заявлялось.

Безпідставними є і доводи засудженого
в апеляції про порушення районним
судом вимог ст. 341 КПК України 1960 року.
Як вбачається з протоколу судового
засідання, після виходу з нарадчої
кімнати суд оголосив учасникам процесу
повний текст вироку та роз'яснив
порядок і строки його оскарження, а
також право ознайомитись з протоколом
судового засідання і подати на нього
свої зауваження ( т. 2 а.с. 79 ). Як
вбачається з матеріалів справи,
будь-які зауваження на протокол
судового засідання учасниками процесу,
в тому числі самим засудженим та його
захисником, не подавалися, виходячи з
чого колегія суддів вважає, що
зафіксовані в протоколі обставини
розгляду справи судом першої інстанції
відображені вірно.

З врахуванням викладеного підстав для
задоволення апеляції колегія суддів не
вбачає і залишає вирок районного суду
без змін.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 362, 366, 367, 370, 374 КПК України 1960 року,
ст. 15 Розділу ХІ КПК України, колегія
суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок
Золочівського районного суду
Львівської області від 20 вересня 2013
року щодо нього - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення.

Судді :

Голубицький С.С.
Михайлишин Г.Я.
Гончарук Л.Я.