Справа №1-15/07
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12
грудня 2007 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

за участю секретаря Пінчук О.М.,

прокурора Соловей І.Т.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дубровиця справу про обвинувачення

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Підлісне Дубровицького району Рівненської обл.,
жителя АДРЕСА_1 громадянин України, освіти середньої, одруженого,
військовозобов'язаного, непрацюючого, раніше не судимого

по ст.356 КК України,

в с
т а н
о в и
в :

21
липня 2005 року всупереч установленому законом порядку, підсудний ОСОБА_2
самовільно виселив з житлового будинку №61, який належить йому на праві
приватної власності і розташований по АДРЕСА_2, проживаючу там ОСОБА_3,
виносячи на вулицю з будинку всі речі, які знаходились там і які належали
останній та вивівши її саму з даного будинку. Рішення суду на виселення з
будинку ОСОБА_3 не було, тобто ОСОБА_2 самовільно вчинив виселення з будинку,
що суперечить встановленому законом порядку.

Сам підсудний ОСОБА_2 свою
вину у вчиненому не визнав та показав, що ніяких
самоправних дій по відношенню до ОСОБА_3 не вчиняв. Під час виселення останньої
він керувався рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03.12.2003
року по справі за його позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які на той час проживали
в його будинку, про усунення перешкод у користуванні спадковим майном та
виселення вищевказаних осіб з будинку, що належить йому по закону, який був
задоволений. При примусовому виконанні даного рішення державним виконавцем було
встановлено, що вищевказані особи в будинку не проживають, а проживає ОСОБА_3,
дочка боржників. Вважає, що виселення не є самовільним, оскільки він діяв в межах
закону, на підставі рішення суду.

Крім
невизнання вини підсудним, його винність стверджується наступними доказами.

Показами потерпілої
ОСОБА_3, яка
пояснила,
що з ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті її дядька ОСОБА_6 вона разом
зі своїми батьками переїхала жити в його будинок, що знаходиться в с.Бережниця
Дубровицького району Рівненської області. Згідно заповіту та свідоцтва про
право спадщини на спадкове майно даний будинок став належати ОСОБА_2, а згідно
рішення Рівненського апеляційного суду її батьки повинні були виселитися з
цього будинку, що вони і зробили, а вона залишилась там проживати. 21 липня
2005 року підсудний ОСОБА_2 разом з невідомими їй людьми почали виносити з
будинку її речі, хоча в рішенні апеляційного суду про її виселення навіть не
згадувалось. Добровільно виселятися із житлового будинку вона не хотіла, а в
судовому порядку її ніхто не виселяв. Вважає, що дії підсудного ОСОБА_2
відносно неї були незаконними та протиправними, так як вона є інвалідом другої
групи.

Показами
свідка ОСОБА_5, яка суду показала, що після смерті брата її чоловіка вона із
чоловіком та дочкою проживали в будинку померлого до 2005 року. Оскільки її з
чоловіком на підставі рішення апеляційного суду було виселено, то в будинку
залишилась проживати її дочка ОСОБА_3 21 липня 2005 року підсудний ОСОБА_2
разом з невідомими йому людьми почали виносити з будинку її речі, хоча в
рішенні апеляційного суду про її виселення навіть не згадувалось.

Показами
свідка ОСОБА_7, яка суду показала, що вона працює сільським головою в
с.Бережниця Дубровицького району. 21 липня 2005 року підсудний ОСОБА_2 запросив
її бути присутньою при виселенні з будинку АДРЕСА_2. Підсудний ОСОБА_2 в
присутності жителів села за допомогою кількох чоловіків, яких привіз із собою,
повиносив на вулицю з будинку всі речі, які належали ОСОБА_3, виселивши її
таким чином з будинку. При цьому ніхто нікого не бив, все проходило спокійно.

Аналогічні
покази дали свідок ОСОБА_8

Показами
свідка ОСОБА_9, яка суду показала, що виселення її сестри ОСОБА_3 було
незаконним. Підсудний ОСОБА_2 разом з своїм тестем повиносили всі речі сестри з
будинку, тим самим незаконно її виселивши не маючи на це підстав.

В
судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття даної справи у
зв'язку із закінченням строків давності.

Вислухавши
думку прокурора, підсудного, суд приходить до висновку про необхідність
закриття справи у зв”язку з закінченням строків давності з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, вмінений у вину підсудного злочин було вчинено
21 липня 2005 року.

Суд
у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України,
закриває кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності у
випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Враховуючи
те, що вмінений у вину підсудному злочин відноситься до злочину невеликої
тяжкості, за який ст.356 КК України передбачене покарання менш суворе, ніж
обмеження волі, а також те, що з моменту самої події минуло вже більше двох
років, суд приходить до висновку про необхідність закриття даної справи у
зв”язку з закінченням строків давності.

Цивільний
позов залишити без розгляду.

Керуючись
п.1 ч.1 ст.49 КК України, ст.ст.111, 282 КПК України, суд

П О
С Т А
Н О В
И В :

Звільнити
від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 по ст.356 КК України у зв'язку із
закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а
справу провадженням закрити.

Цивільний
позов залишити без розгляду.

Запобіжний
захід відносно ОСОБА_2 - скасувати.

На
постанову може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду через
Дубровицький районний суд протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Заступник голови Дубровицького

районного суду В.Й.Красько