У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Паневіна
В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф.
і Коротких О.А.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 22 травня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього, -

встановила:

вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 7
лютого 2005 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця міста
Білгород-Дністровського Одеської області, раніше судимого: 8 січня 1991 року за
ст. 229-6 ч. 1 КК України на 1 рік 6 місяців виправних робіт (постановою від 19
серпня 1991 року покарання замінено на позбавлення волі); 25 квітня 1994 року за
ст. 140 ч. 2 КК України на 1 рік виправних робіт; 12 квітня 1996 року за ст.
86-1, 140 ч. 3 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; 5 лютого 2001
року за ст. 140 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 11
вересня 2002 року умовно-достроково на 1 місяць 12 днів, -

засуджено
за:

- ст.
15 і 185 ч. 3 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- ст. 185 ч. 3 КК
України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 визначено остаточне покарання 4 роки
позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, судові рішення щодо якого не оскаржено.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь: ОСОБА_3 - 706 гривень; ОСОБА_4 - 450
гривень; ОСОБА_5 - 700 гривень;
ОСОБА_6 - 2 177 гривень, а також солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь:
ОСОБА_7. - 1 080 гривень; ОСОБА_8 - 2 440 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2006 року вирок
щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано судом винним і засуджено за те, що він 18 листопада 2003
року близько 1-ої години проник до гаража та льоху домоволодіння АДРЕСА_1,
звідки таємно викрав майна ОСОБА_3 на суму 706 гривень.

25 листопада 2003 року близько 2-ої години ОСОБА_1 проник до гаража, що
розташовувався в домоволодінніАДРЕСА_2, звідки таємно викрав майна ОСОБА_4 на
суму 450 гривень.

Наприкінці листопада 2003 року близько 3-ої години проник до гаража
АДРЕСА_3, звідки таємно викрав майна ОСОБА_5 на суму 700 гривень.

4 грудня 2003 року близько 2-ої години ОСОБА_1 за попередньою змовою з іншим
засудженим у справі ОСОБА_3. проникли до гаража, що розташовувався в
домоволодінні АДРЕСА_4, звідки таємно викрали майна ОСОБА_8 на суму 2 540
гривень.

7 грудня 2003 року близько 2-ої години вони ж проникли до гаража АДРЕСА_5,
звідки таємно викрали майна ОСОБА_7. на суму 1 080 гривень 50 копійок.

12 грудня 2003 року близько 2-ої години ОСОБА_1 проник до гаража, який
розташовувався неподалік базару на вулиці Франка в місті
Білгород-Дністровському, звідки таємно викрав майна ОСОБА_6 на суму 2 177
гривень.

30 грудня 2003 року близько 2-ої години ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проникли до гаража АДРЕСА_6,
звідки намагалися таємно викрасти майна ОСОБА_9 на суму 248 гривень, однак не
довели свого злочинного наміру до кінця з незалежних від їх волі причин.

Вони ж 30 грудня 2003 року близько 2-ої години 30 хвилин проникли до гаража
АДРЕСА_7, звідки таємно викрали майна ОСОБА_10 на суму 1 489 гривень 50
копійок.

30 грудня 2003 року близько 3-ої години вони ж проникли до гаража ОСОБА_11,
що розташовувався в кооперативі „Портовик-1” по вулиці Шабській в місті
Білгород-Дністровському, звідки таємно викрали майна цього потерпілого на суму
1 155 гривень.

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 порушується питання про скасування
ухвали апеляційного суду або пом'якшення міри покарання. Свою вимогу він
обґрунтовує тим, що судом не було прийнято до уваги того, що він є інвалідом.
Також вважає, що його за частиною епізодів засуджено незаконно.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду
постановлених у ній судових рішень.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів підтверджена сукупністю зібраних по
справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку
доказів, зокрема, показаннями самого
ОСОБА_1, в яких він не заперечував фактів злочинів, вчинених без участі іншого
засудженого у справі ОСОБА_2, показаннями численних потерпілих про кількість та
вартість викраденого у них майна, показаннями свідка ОСОБА_12, який
неодноразово купував у ОСОБА_1 різні
товари та продукти, які, як потім було встановлено, були викрадені у різних
потерпілих, свідка ОСОБА_12, який також підтвердив, що купував у ОСОБА_1 крадений велосипед, даними
протоколів відтворення обстановки та обставин подій за участі ОСОБА_1, під час
яких він детально розповів про обставини вчинення ним злочинів, іншими
доказами.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована
судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів. Із
справи вбачається, що ОСОБА_1 фактично засуджено за тими епізодами злочинної
діяльності, за якими він визнавав факти крадіжок, і його винність підтверджена
сукупністю доказів. Решту епізодів викрадення чужого майна судом було виключено з обвинувачення як такі, що не
підтверджені відповідними доказами, що свідчить про неупередженість суду під
час розгляду справи.

Тому доводи скарги ОСОБА_1 про
незаконність засудження є безпідставними.

Кваліфікація дій засудженого за ст. ст. 15 і 185 ч. 3, 185 ч. 3 КК України
є правильною.

Що стосується міри покарання, яка обрана судом ОСОБА_1, то вона відповідає
вимогам закону і призначена з урахуванням характеру та ступеня суспільної
небезпечності вчинених злочинів, даних про його особу, усіх обставин справи, в
тому числі й тих, на які є посилання у скарзі. Тому колегія суддів, вважає цю
міру покарання необхідною та достатньою для виправлення ОСОБА_1 й попередження
нових злочинів, і такою, що не підлягає пом'якшенню.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для скасування або
зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1, засудженого вироком
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 7 лютого 2005
року.

С у д д і:

Паневін В.О.
Глос Л.Ф.
Коротких О.А.

______________________________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України
В.О. Паневін