11.06.2015
В И Р О К

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
Справа № 1-кп/489/289/15 р.

11.06.2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Миколаєва, громадянину України, із середньою освітою, не одруженому, не працюючому, раніше судимого:

-20.06.2012 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч.І ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;

-20.07.2012 Центральним районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

-15.04.2013 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч І ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України

В С Т А Н О В И В:

1-ий епізод.

16.02.2015 в обідній час ОСОБА_8 , діючи повторно, знаходячись на території ринку «Колос», який розташований по пр. Миру в м. Миколаєві, реалізуючи свій раптове виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою своєї матері, ОСОБА_4 , заволодів її мобільним телефоном марки «Нокіа Х-2-02» вартістю 1 500 грн., спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілій на вказану вище суму.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Суд визнає винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, а саме - заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

2-ий епізод.

У період часу з 01.11.2014 по 20.02.2015 (точну дату та час в ході судового провадження не встановлено) ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, діючи повторно, скориставшись відсутністю своєї матері, таємно шляхом вільного доступу викрав майно, належне ОСОБА_4 , а саме:

дві кришталеві вази для квітів загальною вартістю 140 грн.,

три кришталеві салатниці загальною вартістю 180 грн.;

шість кришталевих бокали загальною вартістю 180 грн.;

чайний сервіз вартістю 120 грн.;

вазу для квітів скляну вартістю 30 грн.;

п`ятнадцять чашок загальною вартістю 80 грн.;

термос вартістю 30 грн.;

соковидавлювач «Мотор Січ СБЧ-1» вартістю 160 грн.;

три металевих казана загальною вартістю 200 грн.;

форма для випічки вартістю 70 грн.;

дві сковорідки загальною вартістю 150 грн.;

фотоапарат «Ерго» вартістю 399 грн.;

гамак вартістю 43 грн.;

три килими розміром 2м.хЗ м. загальною вартістю 1500 грн.,

килим розміром 2x4 м. вартістю 700 грн.

чотири подушки загальною вартістю 200 грн.;

куртку болоневу вартістю 380 грн.;

електричну бритву вартістю 70 грн.;

дві парасолі загальною вартістю 80 грн.;

крісло м`яке вартістю 650 грн.;

ковдра на синтипоні вартістю 150 грн.;

два молотки загальною вартістю 50 грн.;

шість викруток загальною вартістю 60 грн.,

щіпці вартістю 90 грн.;

двадцять кухонних рушників загальною вартістю 200 грн.;

комплект постільної білизни вартістю 300 грн.;

дві каструлі металеві загальною вартістю 120 грн.;

предмети та речі особистої гігієни, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

Загальна вартість викраденого у ОСОБА_9 майна складає 6 332 гривень. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд

Суд визнає винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто у таємному викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

3-ій епізод.

23.02.2015 приблизно о 13:00 год. ОСОБА_8 , знаходячись біля буд.№1 по вул. Ганни Дівіної в м. Миколаєві, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом зловживання довірою, заволодів мобільним телефоном марки «Нокіа» Х2-00» вартістю 1 ООО грн., належний ОСОБА_5 , спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілому на вказану вище суму. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Суд визнає винним ОСОБА_8 у вчинені вчинив кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

4-ий епізод.

02.03.2015 приблизно о 14:30 год. ОСОБА_8 , знаходячись в тамбурі біля квартири АДРЕСА_2 , діючи за раптово виниклим умислом, направленим на заволодіння чужим майном, відкрито викрав мобільний телефон марки «Samsung GT-Е1202ZKISEK» вартістю 500 грн., належний ОСОБА_6 , спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілій на вказану вище суму.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального І правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Суд визнає винним ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обвинувачений вину в інкримінованому йому злочинів за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі і не визнав себе у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і суду показав, що він себе визнає винним у шахрайському заволодінні мобільним телефоном матері ОСОБА_4 у лютому місяці 2015 р. Телефон продав кошти витратив на свої потреби. В період з листопада 2014 р. по лютий місць 2015 р. викрадав речі у матері, продавав їх кошти витрачав на свої потреби. Збитки в сумі 6332,0грн. визнає.

Визнає вину у шахрайському заволодінні мобільним телефоном у ОСОБА_5 в кінці лютого місяця 2015 р., який він попросив у нього подзвонити маючи намір не повертати і коли потерпілий відволікся то пішов геть. Телефон продав, кошти витратив на свої потреби.

В цій частині його покази узгоджуються з показами його матері, яка пояснила що в лютому він прийшов до неї на роботу і поросив телефон подзвонити і з телефоном втік. З листопада 2014 р. по лютий 2015 р. він крав речі яких зразу не побачиш що вони зникли, а коли стали пропадати речі які постійно знаходились в полі зору вона встановила кількість майна яке було її сином викрадене. Позов вона сину не заявляє.

Потерпілий ОСОБА_5 показав, що в кінці лютого 2015 р. він працював біля будинку №1 по вул.. Ганни Дівіної і в обіденний час до нього підійшов ОСОБА_10 і поросив подзвонити він вагався потім дав. Полярус довго розмовляв по телефону, а потім потихеньку з телефоном зник. Позовні вимого до обвинуваченого не заявляє.

Його вина по зазначеним епізодам підтверджується заявами потерпілих які прийняті у формі протоколу речовими доказами, та розписками потерпілих про отримання частки майна.

Виходячи з показів по факту пограбування ОСОБА_6 , вбачається, що 02.03.2015 р. він викликав потерпілу на майданчик біля квартири які у них розташовані поруч і маючи намір заволодіти її телефоном викликав її з квартири і попросив телефон подзвонити своїм мамі. ОСОБА_6 , набрала номер мами і дала йому телефон. Розмовляючи з мамою він став відходити від телефону і побіг. Дворецька стала кричати йому в слід, щоб він повернув телефон. Він ці крики чув, але телефон не повернув, а продав вилучені кошти потратив на сої потреби.

Його покази узгоджуються з свідченнями потерпілої ОСОБА_6 яка суду пояснила, що в цей день та час її квартири викликав сусід ОСОБА_8 і поросив терміново подзвонити своїй мамі. Вона принесла телефон і стала шукати в телефоні номер матері він не дочекавшись взяв телефон і став дзвонити. Потім потроху став віддалятись і швидким кроком і побіг, вона стала кричати йому щоб він повернув телефон, але він відповів їй в слід, що поверне телефон потім. Телефон він її не повернув. Він її не штовхав. Вона телефон йому дала сама, так як він її сусід. Вона товаришує з його мамою. Покази які вона давала на досудовому слідстві в частині, що він вирвав у неї телефон не вірні, вона такого не говорила а покази не читала. Підтримує покази в судовому засіданні.

На думку суду з обвинувачення необхідно, виключити данні про те що ОСОБА_10 заволодів майном шляхом ривку, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

При вивченні особи обвинуваченого встановлено, що він вчинив як злочини середньої тяжкості, так і тяжкий злочини, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не стоїть, стоїть на обліку у лікаря нарколога з діагнозом синдром залежності від опіоїдів, характеризується негативно.

Суд не приймав до уваги позитивну характеристику обвинуваченого з місця позбавлення волі тому як минув певний час і він знову вчинив низку злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд приймав до уваги, що обвинуваченим вчинено низку кримінальних правопорушень обставини пом`якшуючі покарання визнання вини по трьох епізодах та відсутність обставин обтяжуючих покарання. Також при призначенні покарання суд враховував, що нові злочини вчинені в період не знятої та непогашеної судимості і вважає що покарання йому необхідно призначити пов`язане з позбавленням волі на певний строк.

Таким чином суд вважає, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та перевиховання і запобігання скоєння нових злочинів.

При призначенні покарання за цим вироком врахувати вирок Ленінського районного суд м. Миколаєва від 20.06.2012 р. яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.

Процесуальних витрат по справі немає.

Цивільні позови не заявлялися.

Керуючись ст.374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання:

· по ч. 2 ст. 185 КК України 3(три) роки позбавленням волі;

· по ч. 2 ст. 186 КК України 4(чотири) роки позбавленням волі;

· по ч. 2 ст. 190 КК України 2(два) роки позбавленням волі;

На підставі ст.. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 4 ( чотирьох ) років позбавленням волі, рахуючи строк відбуття покарання з 11.03.2015 р.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, залишити тримання під варто.

На підставі ст.. 71 КК України з застосування ст. 72 КК України за сукупністю вироків цей вирок та вирок Ленінського районного суд м.Миколаєва від 20.06.2012 р. яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., виконувати самостійно.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим які тримаються під вартою з моменту вручення копії.

Головуючий: ОСОБА_1