Справа № 308/7152/14-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2015 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , виправданого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/260/15, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань під №0000461 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури м. Ужгорода та представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2015 року.
Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , неодружений, з повною середньою освітою, не працюючий, не судимий визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та виправданий за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 звільнено з під варти в залі судового засідання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили змінено із тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Речові докази в справі: дві дерев`яні ніжки від стільця, відрізок матерії з покривала, відрізок матерії з матраца, зішкріб речовини бурого кольору зі стіни та підлоги, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області постановлено знищити після набрання вироком законної сили.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 08.03.2014 року, близько 12 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні квартири, АДРЕСА_2 , на грунті раптово виникнувших особистих неприязних стосунків, які виникли під час словесного конфлікту після спільного вживання алкогольних напоїв із потерпілим, умисно наніс ОСОБА_8 серію ударів руками затиснутими в кулак в область голови, від яких останній упав на підлогу, а коли намагався піднятись з підлоги то ОСОБА_6 наніс йому один удар кухонним стільцем в область плечей, від якого потерпілий упав знову на підлогу. Користуючись цим, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 ще серію ударів ногами обутими у взуття в область тулубу та два удари дерев`яною ніжкою від розламаного стільця в область голови та область плечей, заподіявши останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
-2-
Своє рішення про виправдання ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням, суд першої інстанції мотивував тим, що жодним із поданих суду стороною обвинувачення доказів, не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_8 , яке було небезпечним для життя в момент заподіяння, та дослідженими доказами не встановлено, що обвинувачений вчинив дії, які б давали підстави стверджувати про наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин пред`явлених обвинуваченням. Судом не був досліджений жоден доказ, який доводить вину обвинуваченого, у межах пред`явленого обвинувачення.
В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок суду від 03.03.2015 року скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років. Уважає вирок незаконним, необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що в ході судового розгляду та ухвалення вироку судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Усупереч ч.2 ст.314, ч.1 ст.325 КПК України не зважаючи на відсутність відомостей щодо належного повідомлення потерпілого ОСОБА_8 про час та місце судового засідання, підготовче судове засідання 25.06.2014 року проведено без участі потерпілого. При ухваленні рішення, у резолютивній частині вироку, суд визнав ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121КК України, та виправдав останнього за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. В ході судового розгляду вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, було підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 25.04.2014 року, висновком судово медичної експертизи №213 від 26.03.2014 року, висновком імунологічної експертизи №115 від 25.04.2014 року та №116 від 30.04.2014 року. Свідок ОСОБА_11 підтвердив факт нанесення ОСОБА_6 08.03.2014 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .. Перебування в приміщенні вищевказаної квартири громадян ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а також конфлікт між останніми, підтвердили й свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. При цьому, згідно висновку експерта №213 від 26.03.2014 року в ОСОБА_8 виявлено тяжкі тілесні ушкодження, які вкладаються в час події, що мала місце 08.03.2014 року. Виникли такі тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини, а також предмет, на який указує потерпілий (дерев`яна ніжка зі стільця). Одночасно, обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції частково визнав свою вину. Вищевказані докази у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку не дають підстав для ухвалення виправдувального вироку. Крім того, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, і відкинув інші, зокрема, протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 25.04.2014 року, висновки судово медичної експертизи №213 від 26.03.2014 року, імунологічної експертизи №115 від 25.04.2014 року та №116 від 30.04.2014 року. При розгляді апеляційної скарги просить дослідити докази

-3-

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 просить виправдувальний вирок суду від 03.03.2015 року скасувати, постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у відповідності до санкції ч.1 ст.121 КК України. Указує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Давши невірну оцінку доказам обвинувачення, досліджених у ході судового розгляду кримінального провадження, суд дійшов передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи та вичерпанням можливості їх отримання. У ході судового розгляду, вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, було підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 25.04.2014 року, висновками судово медичної експертизи №213 від 26.03.2014 року, імунологічної експертизи №115 від 25.04.2014 та №116 від 30.04.2014 року. Потерпілий ОСОБА_8 підтвердив у судовому засіданні факт спричинення йому ОСОБА_6 08.03.2014 року тілесних ушкоджень та детально описав механізм їх спричинення. Свідок ОСОБА_11 також у суді підтвердив факт нанесення ОСОБА_6 08.03.2014 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 у тому числі руками, ногами та ніжкою від стільця. Аналогічно в судовому засіданні підтвердив обставини нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 і свідок ОСОБА_15 .. Одночасно, обвинувачений під час судового розгляду в суді першої інстанції частково визнав свою вину, а в судових дебатах та в останньому слові розкаявся. Відповідне визнання своєї вини ОСОБА_6 є закріплене на диску під час фіксування судового процесу.

У запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить апеляційні скарги відхилити, а вирок залишити без змін, оскільки під час судового розгляду допитано всіх свідків, обвинуваченого, потерпілого, експерта та досліджено всі матеріали кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, промову прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_16 та представника потерпілого, просила вирок скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції із-за істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, пояснення виправданого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Судове рішення це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом
-4-
на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності.
Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.
За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Виходячи з цих вимог кримінального процесуального закону у мотивувальній частині виправдувального вироку викладаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним; аналіз і оцінка доказів, як тих, що були зібрані на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду; вмотивований висновок суду про те, чому суд відкинув докази обвинувачення; підстави для виправдання обвинуваченого (недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; недоведеність вчинення правопорушення обвинуваченим; недоведеність складу кримінального правопорушення в діянні обвинуваченого; відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (ч.1 ст.373 КПК); мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд тощо.
-5-
Колегія суддів уважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при постановленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 дотримані не були, внаслідок чого судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок чого постановлено судове рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України, у зв`язку із чим його не можна визнати законним та обґрунтованим.
Обгрунтовуючи свій висновок про недоведеність участі ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції послався у вироку на те, що жодним з поданих суду стороною обвинувачення доказів, не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що було небезпечним для життя в момент заподіяння, за обставин пред`явлених обвинуваченням.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням, передбаченим ч.1 ст.121 КК України вказав, що на підтвердження події вчинення кримінального правопорушення та вини ОСОБА_6 надані в судовому засіданні, безпосередньо були досліджені протоколи огляду місця події від 08.03.2014 року та 09.03.2014 року, та висновок експерта №213 від 21.03.2014 року.
Однак, у вироку суд першої інстанції не вказав чому він взяв до уваги вищенаведені докази, і відкинув інші, зокрема, протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 25.04.2014 року, висновок судово медичної експертизи №213 від 26.03.2014 року, висновок імунологічної експертизи №115 від 25.04.2014 року та №116 від 30.04.2014 року, а також показання судового експерта, який в суді підтвердив свої висновки.
У порушення вимог п. п. 2, 3 ч.1 ст.411 КПК України суд першої інстанції у вироку не вмотивував свої висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Зокрема, суд не взяв до уваги та не дав оцінку протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 25.04.2014 року, висновку судово медичної експертизи №213 від 26.03.2014 року та висновкам імунологічної експертизи №115 від 25.04.2014 року, №116 від 30.04.2014 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст. 412 КПК України порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення вважаються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі та прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

-6-
Колегія суддів, уважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинуваченого та і потерпілого, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинуло на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.
Крім того, суд першої інстанції, постановляючи виправдувальний вирок за недоведеністю участі ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишив поза увагою докази які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_8 в частині характеру та механізму нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому.
Так, згідно вироку, потерпілий ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_6 не наносив йому ударів. Указує, що ні ОСОБА_18 , ні « ОСОБА_19 » його не чіпали. Стільчик розламав на його спині ОСОБА_11 . В ході словесного конфлікту, він схопив кухонний ніж, оскільки в нього така звичка, на що ОСОБА_6 зробив зауваження, і наніс йому один удар ніжкою від стільчика по рукам, і вийшов із квартири, а за ним пішов ОСОБА_12 . Залишився в приміщенні квартири ОСОБА_20 , який наніс йоду удари ногами, руками й стільцем в область ребер, голови, по ногам, і втік. У подальшому, у ході судового розгляду потерпілий змінив покази й пояснив, що перший удар йому наніс ОСОБА_11 правою рукою в область голови, від якого він втратив рівновагу, і падаючи вдарився головою об стіл, після чого впав на підлогу й внаслідок удару втратив свідомість. Прийшовши до тями, відкрив очі, і побачив як ОСОБА_6 наніс йому один удар стільчиком по спині, від якого знов втратив свідомість.
Свідок ОСОБА_11 показав, що в той час коли ОСОБА_6 відкрив холодильник, ОСОБА_8 сказав ОСОБА_6 «що в тюрмі з ним говорили по іншому» і схопив ніж, після чого останній наніс ОСОБА_8 удар рукою по обличчю, від якого з рук ОСОБА_8 випав ніж. Від його удару, ОСОБА_8 не впав, а підвівся й почав бійку з ОСОБА_6 , наніс удар рукою ОСОБА_6 , після чого вони перейшли в кімнату, і один одному наносили удари. Указує, що меблі у квартирі були поломані. ОСОБА_6 взяв ніжку від стільця і почав нею наносити удари потерпілому, про те в яку частину тулуба не бачив, оскільки все відбувалось дуже швидко. Він і ОСОБА_17 відтягували ОСОБА_6 , після чого всі троє разом вийшли із приміщення квартири. У той час, коли ОСОБА_8 лежав на підлозі, ОСОБА_6 наносив йому удари ногами, руками й ніжкою від стільця.
Згідно вироку під час додаткового допиту свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_8 два удари стільцем в область ребер, про те в яку сторону тулубу, тобто їх локалізацію назвати не міг, та заперечив, що саме ніжками від стільчика ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_12 під час додаткового допиту показав, що ОСОБА_6 один раз кинув табуреткою в потерпілого ОСОБА_8 , яка влучила в область обличчя потерпілого, а далі наносив удари ногами, і руками в область ребер потерпілого та декілька разів надавив ногою в область хребта потерпілого та заперечив, що саме ніжками від стільчика ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження.
Цим розбіжностям у показаннях даних свідками та потерпілим суд належної оцінки у вироку не надав та не спростував їх, та не зазначив у якій частині ці показання спростовують доведеність вини обвинуваченого, або виправдовують його діяння.
Крім того, суд першої інстанції належним чином не перевірив показання свідка ОСОБА_14 , яка підтвердила факт перебування в приміщенні квартири АДРЕСА_2 громадян ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а також конфлікт між останніми.
-7-
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції у вироку обмежився тільки загальним судженням про те, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , викликають сумніви щодо доведення цими доказами обставин обвинувачення в його межах, оскільки це суперечить вимогам ст. ст. 373, 374 КПК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», де зазначено, що висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції частково визнав свою вину, а в судових дебатах та останньому слові свою вину визнав повність, щиро розкаявся та просив суворого його не карати.
Колегія суддів уважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, і такими, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.

Отже, апеляційним судом установлено порушення вимог ст.411 КПК України, що є безумовною підставою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Оскільки оскаржуваний вирок є незаконним, і перешкоджає розгляду кримінального провадження вповноваженим судом у повному обсязі, він підлягає до скасування, а кримінальне провадження направленню до суду першої інстанції для розгляду, і прийняття рішення з дотриманням вимог ст.ст.318-380 КПК України. Із цих підстав доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на це правило вирішувати всі інші питання, зазначені в апеляційних скаргах, як такі що стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, оцінки доказів, переваги одних доказів над іншими, у цій ухвалі апеляційний суд не вправі.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

-8-
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2015 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст.121 КК України в суді першої інстанції.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: