АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/12/15 Справа № 703/2404/13-к Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7
захисникаОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
законного представника неповнолітнього ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_11 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 2 жовтня 2013 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 115 КК України, за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим,

в с т а н о в и л а :
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 виправдано у пред`явленому досудовим слідством обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, яке полягало у тому, що останній, 3 квітня 2007 року, близько 22 години, будучи у стані алкогольного сп`яніння, йшов по вулиці Пономаренка в с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області в напрямку центру вказаного села до бару «Орхідея», де в цей час, у попутному напрямку його руху, їхав велосипедист ОСОБА_12 , який зачепив ОСОБА_9 велосипедом і поїхав далі у напрямку автодороги «Черкаси- Чигирин». Обурившись виниклою ситуацією, ОСОБА_9 зайшов у бар «Орхідея», де повідомив своєму товаришу ОСОБА_13 про те, що його зачепив велосипедист і тут же висловив намір розібратись з останнім. Після цього, він вийшов з бару на вулицю, де в світлі фар автомобілів, що проїжджали повз помітив ОСОБА_12 , який, тримаючи в руках велосипед, стояв на пішохідній доріжці, що розташована паралельно автодорозі «Черкаси - Чигирин» на відстані 150м від Будинку Культури. ОСОБА_9 , з метою вбивства ОСОБА_12 , підійшов до останнього, і умисно, кулаком наніс йому ззаду декілька ударів у життєво важливий орган, тобто в область потиличної частини голови, від яких потерпілий впав на землю. Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 він цілеспрямовано наніс потерпілому численні удари ногами в область голови, спричинивши, згідно висновку судово-медичного експерта № 379/12 від 07.06.2007 року черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, крововиливу під м`які мозкові оболонки, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, синців, саден та забитих ран на голові, крововиливу в жирову клітковину лівої нирки, синців, саден та забитих ран на голові, крововиливу в жирову клітковину лівої нирки, синців та садна на ногах. Від отриманої черепно-мозкової травми останній помер на місці.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції подав апеляційну скаргу на виправдувальний вирок суду, в якій вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить провести по справі судове слідство та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у вигляді 10 років позбавлення волі. Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку не повною мірою дотримано вимоги пункту 8 Перехідних положень кримінального процесуального кодексу України (2012 року) в частині допустимості доказів, одержаних до набрання чинності цим Кодексом, а також в порушення вимог ст. 97, п. 2 ст. 411 КПК України, взагалі не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , з тих підстав, що покази вказаних свідків є безпідставними, так як вищевказані свідки володіють інформацією щодо події злочину з висловлювань ОСОБА_9 . Натомість, прокурор вважає, що вина ОСОБА_9 підтверджується висновком судово-біологічної експертизи, висновками додаткових СМЕ, та протоколом допиту самого ОСОБА_9 в якості обвинуваченого від 13.04.2007 року. Також під час досудового слідства ОСОБА_9 при допиті в якості обвинуваченого, в присутності захисника, не заперечував факту умисного вбивства, у деталях, які були відомі лише йому, розкрив механізм нанесення умисних ударів кулаками та ногами в життєво важливий орган потерпілого, вказуючи на деталі нанесення ударів і в інші частини тіла ОСОБА_12 та наводячи мотив таких дій. Крім того, він також уточнював свої дії, пов`язані з приховуванням слідів злочину: прання одягу, миття взуття, попередження ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 про перебування його у ОСОБА_18 , з метою забезпечити собі алібі. Крім того, прокурор звертає увагу, що судом першої інстанції висновки щодо невинуватості ОСОБА_9 не підтверджено доказами, дослідженими в судовому засіданні, а за наявності суперечливих доказів судом не вказано, чому він відхиляє одні, а бере до уваги інші, при цьому лише констатовано докази обвинувачення, проте не наведено переконливих підстав для відхилення кожного з них.

Виправданий ОСОБА_9 в поданому запереченні на апеляційну скаргу прокурора вважає вирок суду щодо нього законним, обґрунтованим та просить залишити його в силі, вимоги апеляційної скарги прокурора просив залишити без задоволення. Доводи заперечення обґрунтовує тим, що в кримінальному провадженні відсутні докази його вини у інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині, натомість доводи прокурора в апеляційній скарзі не ґрунтуються на належних доказах.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу щодо скасування вироку суду та постановлення нового вироку, яким просив визнати ОСОБА_9 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, пояснення ОСОБА_9 та його захисника щодо заперечення проти задоволення апеляції прокурора, дослідивши матеріали провадження, провівши часткове дослідження обставин, встановлених під час провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із положень вищевказаної статті кримінально-процесуального закону при ухваленні вироку суду належить дати аналіз усіх зібраних в провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновках експертиз та інших джерелах доказів, а також керуючись ст. ст. 85, 86, 87 КПК України дати оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_9 , судом наведених вимог закону не виконано.

З аналізу виправдувального вироку суду випливає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок неповноти судового розгляду та істотного порушення норм кримінально-процесуального закону, що суду завадили ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

В вироку суд вказує, що відповідно до п. 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності. В той же час, суд робить висновок у вироку, що з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши під час судового розгляду надані стороною обвинувачення докази суд вважає, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_9 у вбивстві потерпілого, оскільки судом встановлено, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення ґрунтується виключно на його показах.

Далі, висновки суду викладенні в мотивувальній частині виправдувального вироку щодо встановлення недопустимості деяких доказів, розбіжності між показами обвинуваченого, свідків-очевидців події та працівників міліції є формальною констатацією своїх висновків, які не несуть смислового навантаження.

Під час здійснення судового провадження у порядку передбаченому новим процесуальним законом слід мати на увазі, що допустимість доказів, отриманих до набуття чинності КПК, визначається у порядку КПК 1960 року. Наведене випливає також із положень ч. 2 ст. 5 КПК України. Крім того, за змістом положень п. 7 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в одній справі (кримінальному провадженні) можуть бути докази, отримані внаслідок здійснення оперативно-розшукових, слідчих та процесуальних дій як у порядку КПК 1960 року (до набрання чинності КПК), так і в порядку КПК (після набуття ним чинності), тому суд, розглядаючи таку справу (кримінальне провадження), має визначати допустимість доказів (доказу) згідно з тим процесуальним законом, відповідно до якого вони були отримані та навести відповідні мотиви.

Тобто, суд першої інстанції допустив протиріччя в своїх висновках щодо винності чи невинності обвинуваченого у вчиненому, крім того, суд дав неправильну оцінку дослідженим в провадженні доказам, оскільки докази розглядалися не в їх сукупності, а відокремлено один від одного, з вибірковим і розрізненим підходом, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Про те, що виправдувальний вироку суду щодо ОСОБА_9 ґрунтується на однобічній, неповній та неправильній оцінці доказів, що є істотним порушенням вимог КПК України, свідчить висновок суду про те, що досудовим слідством не виконані вказівки Верховного Суду України, викладені в ухвалі від 01.06.2009 року та Вищого спеціалізованого суду України викладені в ухвалі від 10.01.2013 року, про проведення цілого ряду слідчих та розшукових дій щодо доводів ОСОБА_9 та його захисника, а тому суд мав би обвинувальний акт повернути прокурору.

Крім того, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт у кримінальному провадженні, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не відповідав вищевказаним вимогам КПК, оскільки в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення за статтею Кримінального Кодексу України, а лише викладені обставини кримінального правопорушення, а тому очевидна наявність невідповідності виправдувального вироку змісту обвинувального акта. Тобто, обвинувачений має право чітко знати у вчиненні якого кримінального правопорушення (правопорушень) його обвинувачують.

Виходячи з положень ст.. 337 КПК України (визначення меж судового розгляду) судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, і при ухваленні обвинувального вироку (ст.. 374 КПК України) у разі визнання особи винуватою, суд зазначає формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а у разі визнання особи виправданою рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та мотиви його виправдання.

Вищевказані порушення, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є також істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також є таким, що порушує право обвинуваченого на захист.

Крім того, при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 судом допущені суперечності, оскільки висновки суду викладені в мотивувальній і резолютивній частині вироку судом допущені суперечності, оскільки висновки суду викладені в мотивувальній і резолютивній частині повинні бути узгоджені між собою і не можут містити суперечності.

Так, у мотивувальній частині виправдувального вироку суд навів обґрунтування свого висновку щодо визнання невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати ОСОБА_9 на підставі п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК України за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено останнім.

У резолютивній же частині вироку суд вказав, що ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України та виправдати.

Із аналізу наведеного слідує, що в КПК України взагалі відсутні п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК України.

При цьому, резолютивна частина виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання особи невинною у вчиненні злочину передбаченого статтею (пунктом, частиною) кримінального закону, за якою йому було пред`явлено обвинувачення, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання.

Вищевказані порушення допущені судом також є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону які перешкодили суду, об`єктивно, повно та всебічно розглянути справу і винести законний і обгрунтований вирок.

Таким чином, допущені з боку суду вищенаведені порушення кримінально-процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки впливають на повноту дослідження обставин справи й оцінку доказів та перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а тому цей виправдувальний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.. 415 КПК України.

Відповідно до вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора в кримінальному провадженні не підлягає до задоволення, оскільки виправдувальний вирок суду підлягає скасуванню з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора в кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Виправдувальний вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05. травня 2014 року щодо виправданого ОСОБА_9 скасувати, та призначити новий судовий розгляд у цьому ж суді першої інстанції, але в іншому його складі, зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :