Справа № 344/708/15-к
Провадження № 11-кп/779/170/2015
Категорія ст. 191 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2015 року у кримінальному провадженні № 0000055 про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вироком Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк один рік.

Не погоджуючись із зазначеним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення норм процесуального права та звільнити ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями строком на 1 рік, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду від 20.02.2015 року, на підставі п. є) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». В доводах апеляційної скарги прокурор вказує на те, що норми Закону України «Про національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 року, які зазначає суд першої інстанції у своєму рішенні та суть яких зводиться до того, що особи, визнані винними у вчиненні корупційних злочинів ( ст.191 ч. 2 КК України віднесена до корупційних злочинів), вироки стосовно яких не набрали законної сили, не можуть бути звільнені від відбування покарання, не можуть бути застосовані до ОСОБА_9 , який вчинив злочин в 2013 році, тобто до прийняття вказаного закону, так як закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Обвинувачений ОСОБА_9 теж подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 2 К України та призначити покарання у виді одного року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності на строк один рік. Відповідно до ст.75 КК України просить звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням один рік. На підставі п. є) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» повністю звільнити його від відбування призначеного покарання. Зазначає, що не дивлячись на те, що в судовому засіданні як прокурором, так і його захисником, було належним чином мотивовано підстави неможливості застосування до обвинуваченого змін до КК України, які внесені Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 року, суд у вироку не спростував доводів захисника обвинуваченого та прокурора, та не навів мотивів щодо неможливості застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію в 2014 році».

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 , будучи відповідно до наказу Голови Комітету фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 26.06.2013 року № 191-К начальником Івано-Франківського обласного відділення (Філії) Комітету з фізичного виховання та спорту, здійснював організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, а тому згідно примітки 1 до ст. 364 Кримінального кодексу України є службовою особою та відповідно до ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Так, згідно п.п. 23, 24 контракту, укладеного 26.06.2013 року між Комітетом з фізичного виховання та спорту МОН України та ОСОБА_9 , начальнику філії виплачується посадовий оклад згідно зі штатним розписом та кошторисом Комітету, розмір якого змінюється відповідно до законодавства. Додатково встановлюється: щомісячна надбавка в розмірі 50% посадового окладу за складність і напруженість в роботі; щоквартальна премія в розмірі місячної заробітної плати; одноразові виплати за виконання окремих завдань за додатковим рішенням Комітету; винагорода за результатами роботи Філії за рік відповідно до діючого Положення.

Проте, обвинувачений ОСОБА_9 , умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч укладеному з ним Контракту, видав та підписав наказ від 23.09.2013 року №02-к, згідно якого, за підсумками роботи Філії ОСОБА_9 нарахована премія у розмірі 4600 грн., тоді як згідно п. 24 Контракту премія встановлена в розмірі місячної заробітної плати і повинна становити у вересні 2013 року 3505, 40 грн. з наступного розрахунку: 2062 грн. посадовий оклад; 1031 грн. надбавка за складність та напруженість в роботі та 412, 40 грн. доплата за почесне звання «Заслужений працівник фізичної культури і спорту України». Тобто, обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі виданого ним наказу від 23.09.2013 року №02-к безпідставно нараховано та ним отримано премію в сумі 1094, 60 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу та частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подану обвинуваченим апеляційну скаргу та прокурором, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, за вказаних у вироку обставин відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на належно досліджених й правильно оцінених доказах, не оспорюються і апеляційному перегляду згідно ст. 404 КПК України не підлягають.

Що стосується покликання прокурора та обвинуваченого на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині відмови в задоволенні клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році», то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції в повному обсязі не дотримані.

Як вбачається з оскаржуваного вироку злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України та у вчиненні якого визнано винним ОСОБА_8 , згідно примітки до ст. 45 КК України відноситься до категорії корупційних злочинів. Відмовляючи обвинуваченому ОСОБА_8 в задоволенні клопотання, підтриманому і прокурором, про застосування щодо нього Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року, суддя першої інстанції посилається на ч. 4 ст. 86 КК України з урахуванням вимог Закону України №1698-VII від 14.10.2014 року «Про національне антикорупційне бюро України», відповідно до якої, особи, визнані винними у вчиненні корупційних злочинів, вироки стосовно яких не набрали законної сили, не можуть бути звільнені від відбування покарання, а особи, вироки стосовно яких набрали законної сили, - не можуть бути повністю звільнені законом про амністію від відбування покарання.

Однак, зазначена норма не може бути застосована до ОСОБА_9 , оскільки він вчинив злочин в 2013 році, тобто до прийняття вказаного закону та вступу його в дію.

Прийняте судом першої інстанції рішення суперечить нормам Європейського права, ратифікованих Україною, Конституції України та нормам Кримінально-процесуального кодексу, відповідно до яких закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного йому оскаржуваним вироком на підставі п. є) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі про необхідність застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання повністю дотримані вимоги ст. 65 КК України та прийнято в цій частині обґрунтоване та мотивоване рішення.

к е р у ю ч и с ь ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2015 року, у виді одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк один рік на підставі п. є) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2