Справа № 606/16/15-к
і м е н е м У к р а ї н и
03 лютого 2015 року м.Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої: судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Драганівка Тернопільського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого,
за ч.1 ст.263 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 на початку жовтня 2014 року у лісосмузі поблизу готелю «Галичина», що в місті Тернополі, виявив два предмети, схожі на ручні гранати, та два предмети, схожі на запали до них, які умисно, без передбаченого законом дозволу придбав, переніс та в подальшому став зберігати за своїм місцем проживання у с.Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області.
Далі, не знаючи про проведення щодо нього негласних слідчих (розшукових) дій, умисно, з корисливих мотивів, без передбаченого законом дозволу 2 грудня 2014 року близько 13 год. у місті Теребовлі неподалік залізничної станції збув ОСОБА_7 знайдені ним у жовтні 2014 року корпуси бойових наступальних осколкових ручних гранат РГД-5 з вибуховою речовиною в кількості 2 штуки та запали УЗРГМ (уніфікований запал ручної гранати модернізований) в кількості 2 штуки, які при спорядженні є бойовими наступальними осколковими ручними гранатами РГД-5 та які відповідно до висновку експерта, що проводив судову вибухотехнічну експертизу № 3-78/14 від 12 грудня 2014 року, є боєприпасами, придатними до вибуху, отримавши від нього 100 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, і показав, що на початку жовтня 2014 року у лісосмузі поблизу готелю «Галичина», що знаходиться в місті Тернополі він знайшов дві гранати та два запали до них, які переніс до свого місця проживання у с.Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, де став їх зберігати. Після цього він вирішив збути знайдені ним гранати. Для цього, 2 грудня 2014 року в обідній час він прибув у м.Тереболю, де неподалік залізничної станції збув ОСОБА_7 вказані боєприпаси, отримавши від нього 100 грн. Йому відомо про те, що знайдені ним гранати та запали до них є боєприпасами і для їх носіння, зберігання, придбання та збуту необхідний відповідний дозвіл, якого у нього не було.
У вчиненому щиро розкаюється, погоджується з усіма доказами, зібраними органом досудового розслідування і які доводять його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, переконавшись в істинності та добровільності позиції обвинуваченого про відмову у дослідженні доказів, його правильному розумінні недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та позбавлення права на оскарження фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, вважає визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ознаками ч.1 ст.263 КК України як носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст.50, 65-67 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, сприяв органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Аналізуючи в сукупності наведені обставини, що помякшують покарання, враховуючи особу ОСОБА_5 , який несудимий, позитивно характеризується, проживає разом із матір`ю, яка є особою похилого віку, тяжких наслідків від вчинення злочину не настало, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст.374-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання:
за ч.1 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_5 обовязки, передбачені п.2,3 ч.1 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Захід забезпечення кримінального провадження особисте зобов`язання - до набрання вироком законної сили до засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.
Стягнути із засудженого ОСОБА_5 в користь Державного бюджету України 1182.72 грн. вартості проведеної НДЕКЦ при Управлінні МВС України в Тернопільській області судової вибухотехнічної експертизи від 12 грудня 2014 року № 3-78/14.
Речовий доказ у справі: грошову купюру номіналом 100 грн. серії ЕГ 1046253, яка зберігається у матеріалах кримінального провадження, повернути Управлінню МВС України в Тернопільській області.
На вирок може бути апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.