Дата документу Справа № 334/3532/14-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/3532/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1406/14 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 138, 140 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2014 року, яким обвинуваченого

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, освіта вища, працюючого на посаді заступника головного лікаря з лікувальної роботи приватної лікарні «Vita Center», зареєстрованого та мешкаючего за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого;

засуджено за ч.1 ст. 140 КК України на 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ст.. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік, та зобов`язан без згоди кримінально-виконавчої інспекції, не міняти місця проживання періодично з`являтися для реєстрації до кримінально - виконавчої інспекції.

Застосовано п.2 ч.1 ст. 49 КК України та обвинуваченого ОСОБА_12 , звільнено від покарання, призначеного даним вироком.

За ст.138 КК України ОСОБА_11 виправдано.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, залишено заставу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_11 та ТОВ «Тест» в солідарному порядку на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріального збитку 49089,48 грн., морального збитку: з ОСОБА_11 20000 грн., з ТОВ «Тест»- 80000 грн..

Суму застави 11470 грн., сплачену ОСОБА_11 по квитанції №2010103 від 143.03.2013 р. в філії регіонального Запорізького управління ПАТ Банк «Фінанси та кредит», звернуто на погашення матеріального збитку потерпілої ОСОБА_8 .

По справі вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_11 визнано винним та засуджено за неналежне виконання професійних обов*язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки смерть ОСОБА_13 ..

ОСОБА_11 має вищу медичну освіту, що підтверджується дипломом Запорізького медичного інституту від 24.06.1978р. по спеціальності - лікувальна справа та численними сертифікатами лікаря-спеціаліста за спеціальностями - хірургія та проктологія, а також, посвідченням Управління охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 26.03.2004р. - про присвоєння йому кваліфікації лікаря хірурга вищої категорії та після проходження підвищення кваліфікації в 2011р. за спеціальністю - хірургія.

З 2004р. ОСОБА_11 займав посаду директора в Центрі сучасних медичних технологій ТОВ «Тест», яке орендувало приміщення в Запорізькій міській багатопрофільній клінічній лікарні №9, юридична адреса якого: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 1. В грудні 2007р. ОСОБА_11 уклав контракт з ТОВ «Тест», відповідно до якого, він був прийнятий на роботу за спеціальністю - лікар хірургічного відділення, а фактично, він займав посаду головного лікаря центру, де працював на цій посаді по вересень 2011р.

Одночасно, 11.02.2008р. ОСОБА_11 був прийнятий на посаду лікаря-хірурга хірургічного відділення стаціонару приватної багатопрофільної лікарні ТОВ «Vita Centr». З 06.03.2008р. він був переведений на посаду заступника головного лікаря з лікувальної роботи цієї лікарні, де і працює по теперішній час.

Наприкінці серпня 2011р. до ОСОБА_11 , як хірурга Центру сучасних медичних технологій ТОВ «Тест», звернулася ОСОБА_8 разом з дочкою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для з`ясування питань щодо проведення ОСОБА_13 оперативного лікування - ендопротезування молочних залоз. ОСОБА_11 завірив ОСОБА_8 та її дочку ОСОБА_13 , що він неодноразово проводив аналогічні операції і не має жодних підстав для хвилювання, т.я. ризики при проведенні такої операції ОСОБА_13 відсутні. Домовившись про день та час проведення операції, ОСОБА_8 сплатила ОСОБА_11 вартість імплантантів та спеціальної післяопераційної білизни в сумі 13100 грн.

08.09.2011р. Центр сучасних медичних технологій ТОВ «Тест» в особі і.о. директора ОСОБА_14 уклало з пацієнткою ОСОБА_13 договір на надання медичних послуг, відповідно до якого, центр зобов`язався провести їй оперативне лікування -ендопротезування молочних залоз за грошові кошти в сумі 10250 грн., крім того ОСОБА_13 підписала згоду на проведення операції, яка була призначена в цей же день на 17 год.

Для проведення зазначеної операції ОСОБА_11 запросив лікарів Запорізької міської багатопрофільної клінічної лікарні №9: хірурга ОСОБА_15 та анестезіолога ОСОБА_16 , які співпрацювали з Центром сучасних медичних технологій ТОВ «Тест» за контрактами.

В 17 -45 год. в приміщенні операційної центру ТОВ «Тест», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 1, розпочалася планова операція - ендопротезування молочних залоз /аугментаційна мамопластика/ пацієнтці ОСОБА_13 , яку проводив хірург ОСОБА_11 та допомагали йому хірург ОСОБА_15 та анестезіолог ОСОБА_16 . Через 20 хв. після закінчення операції, яка закінчилася в 20 -50 год., була зафіксована зупинка серця у ОСОБА_13 .

Анестезіолог ОСОБА_16 розпочав реанімаційні заходи у вигляді непрямого масажу серця та встановлення венозного доступу шляхом закритої катетерізації правої підключичної вени. Хірург ОСОБА_15 допомагав йому робити непрямий масаж серця, а ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_16 вводили потерпілій внутрішньовенно та через катетер медичні препарати.

В ході проведення реанімаційних заходів потерпілій ОСОБА_13 анестезіологом ОСОБА_16 медичним катетором було спричинено одиночне проникаюче сліпе поранення в правій ключичній області з пошкодженням крупної кровеносної судини - підключичної вени, міжреберних м`язів, пристінкової плеври та тканини правої легені, що призвело до розвитку правостороннєго гемопневмотораксу.

Після чого, протягом ночі стан пацієнтки погіршувався.

ОСОБА_11 , як оперуючий хірург, через зневажливе ставлення до своїх префесійних обов`язків, самоусунувся від виконання свого обов`язку в наданні медичної допомоги пацієнтці, яку оперував, своєчасно не виявив наявність кров`яної рідини та повітря в правій плевральній області пацієнтки, не діагностував правосторонній гемопневмоторакс, що спричинило тяжкі наслідки - смерть пацієнтки, тобто, порушив вимоги наказів МОЗ України від 17.01.2005р. «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Медицина невідкладних станів» та від 27.07.1998р. «Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України...», а також, п. «а» ст.78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» /та внесених до нього змін/, а саме, медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу.

В результаті неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого до них ставлення, а саме, через злочинну недбалість оперуючого хірурга ОСОБА_11 та анестезіолога 09.09.2011р. в 9-40 год. була констатована смерть ОСОБА_13 .

Відповідно висновків судово-медичної експертизи №2309 від 14.10.2011р. та комплексної судово-медичної експертизи №122/к від 27.04.2012р., смерть ОСОБА_13 настала від одиночного проникаючого сліпого поранення в правій ключичній області з пошкодженням крупної кровеносної судини - підключичної вени, міжреберних м`язів, пристінкової плеври та тканини правої легені, що призвело до некупованого набряку легенів та недринованого правостороннього гемопневмотораксу. Колоте поранення ключичної області знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_13 , що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

У відношенні ОСОБА_16 матеріали кримінального провадження за обвинуваченням його за ст. 140 ч.1 КК України знаходяться на стадії досудового слідства.

ОСОБА_11 органами досудового слідства також звинувачувався в занятті лікувальною діяльністю без спеціального дозволу особою, яка не має належної медичної освіти. За ст.138 КК України його виправдано.

В апеляції і додатку до неї процесуальний прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2014 р. у відношенні ОСОБА_11 за ст.. 138 КК України скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 138 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнити від відбуття покарання з випробувальним терміном на 1 рік, поклавши обов`язки передбачені п.п 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Прокурор посилається на те, що суд, розглядаючи кримінальне провадження, надав неправильну оцінку доказам по справі, у зв`язку із чим висновки, викладені судом у вироку щодо виправдання останнього, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать дослідженим доказам та матеріалам кримінального провадження.

У порушення п.1 ч.З ст.374 КПК України судом не вказано формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

В апеляції адвокат ОСОБА_10 і обвинувачений ОСОБА_11 просять скасувати оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_11 та постановити виправдувальний вирок, обґрунтовуючи тим, що суд, кваліфікувавши дії Висоцького за ч.1 ст. 140 КК України, не впевнився, що відсутній об`єктивний склад злочину, за вказаною статтею, чи є підстави стверджувати про зневажливе ставлення до своїх службових обов`язків з боку лікаря, якщо після проведеної операції ОСОБА_13 не вийшла з медикаментозного сну, о 21 год. 10 хв. мала місце клінічна смерть, з якою боролась операційна бригада медиків, в тому числі й підсудний, аж до ранку 09 вересня 2012 року, коли настала фізична смерть пацієнтки. Але нажаль ці заходи не дали бажаних наслідків. І цих обставин ніхто не заперечує. Навіть в обвинувальному акті органу досудового слідства не йдеться про зневажливість з боку ОСОБА_11 . В ньому, зокрема, зазначено, що підсудний неадекватно оцінив загальний стан пацієнта, не діагностував правосторонній гемопневмоторакс та не дренував плевральну порожнину (3 абз. 2 стор. обвинувального акту), в чому, на думку органу досудового слідства, й полягало неналежне виконання своїх професійних обов`язків з боку лікаря. То ж факт саме зневажливого ставлення до своїх обов`язків в даному випадку відсутній.

Безпідставними є висновки суду що ОСОБА_11 «самоусунувся від виконання свого обоє 'язку в наданні медичної допомоги пацієнтці, яку оперував».

Висоцьким надані вичерпні фахові пояснення та письмові доводи, які ґрунтуються на дійсних матеріалах справи, фактичних обставинах і нормативних вимогах, які в доступній формі пояснюють, що безпосередньо ним, як лікарем-хірургом не допущено порушень будь яких медичних стандартів, а отже і службових обов`язків. Достеменної причини смерті не встановлено. А отже і не встановлено, чи за наслідками дій лікарів, чи з інших причин мала місце смерть пацієнтки. Чинне законодавство не допускає притягнення до кримінальної відповідальності на підставі припущень.

Заслухав доповідь судді щодо вироку, ким і в якому обсязі він оскаржений та основних доводах апеляцій; прокурора ОСОБА_6 яка підтримала апеляцію прокурора приймаючого участь у розгляді справи судом першої інстанції та заперечували проти доводів апеляції адвоката ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_11 , адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_17 , які підтримали свою апеляцію і заперечували проти апеляції прокурора, представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 і потерпілу ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію прокурора і заперечували проти доводів апеляції адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 , перевіривши матеріали справи, та доводи апеляцій колегія судів не вбачає підстав до задоволення останніх.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 у скоєнні злочину зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив, що звинувачення його за ст. 138 КК України за заняття лікувальною діяльністю без спеціального дозволу особою, яка не має належної медичної освіти, є абсурдними, оскільки він має вищу медичну освіту та кваліфікацію лікаря хірурга вищої категорії, має досвід роботи оперуючого хірурга більше 30 років, тобто, він на законних підставах займається лікувальною діяльністю. Що стосується звинувачення за ст.140 ч.1 КК України, то він вважає його безпідставним, оскільки він, належним чином провів оперативне лікування - ендопротезування молочних залоз потерпілій ОСОБА_13 , а за ускладнення, які виникли вже після операції, повинен відповідати анестезіолог ОСОБА_16 , який і проводив реанімаційні заходи пацієнтці, яка знаходилася під наркозом та на штучному диханні. Він вважає, що не має причинного зв`язку між його діями та бездіяльністю і тяжкими наслідками, які настали, а саме, смертю ОСОБА_13 .

Не дивлячись на невизнання вини ОСОБА_11 , його вина знайшла своє часткове підтвердження представленими по справі доказами, а саме:

поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її рідна донька, яка забажала підкорегувати форму своїх молочних залоз. Наприкінці серпня 2011 р., через інтернет, вона з дочкою знайшли інформацію про Центр сучасних медичних технологій ТОВ «Тест», в якому такі операції проводить хірург ОСОБА_11 . Від знайомих, вони чули позитивні відгуки про цього хірурга. Тому, додзвонилися до нього та декілька раз зустрілися для обговорення деталей проведення операції. ОСОБА_11 завірив її та дочку, що він неодноразово проводив аналогічні операції, тому, не має жодних підстав для хвилювання, т.я. дочка здорова за наданими нею результатами аналізів і не має жодних ризиків для проведення такої операції. Домовившись про день та час проведення операції, вона сплатила ОСОБА_11 вартість імплантатів та спеціальної післяопераційної білизни для дочки в сумі 13100 грн. 08.09.2011р. вони з дочкою приїхали в Центр сучасних медичних технологій ТОВ «Тест», який знаходився на другому поверсі стаціонарного корпусу 9-ї міської лікарні м.Запоріжжя за адресою: вул. Щаслива, 1, де з дочкою був укладений договір про надання медичних послуг, відповідно до якого, центр зобов`язався провести їй оперативне лікування - ендопротезування молочних залоз за грошові кошти в сумі 10250 грн., крім того, ОСОБА_13 підписала згоду на проведення операції, яка була призначена в цей же день на 17 годину. Вона сплатила бухгалтеру центра вартість операції 10250 грн. і поїхала до дому, а дочка залишилася в палаті медичного центру. Після 22 год. того ж дня, вона декілька раз дзвонила ОСОБА_11 та на телефон центра щоб дізнатися про результат операції, однак, ОСОБА_11 не відповідав, а медсестра пояснила, що операція ще не закінчилася. Після 22 -30 год. ОСОБА_11 подзвонив сам і сказав, що операція успішно завершена, але дочку не можуть вивести з наркозу. Тоді вона на таксі приїхала в центр, де анестезіолог ОСОБА_16 пояснив їй, що ОСОБА_13 після операції не виходила з наркозу, тому, вони підключили її до апарату штучного дихання. Вона провела в центрі всю ніч, а зранку, біля 7 год. 09.09.2011р. їй пояснили, що стан дочки стабільний, тому, вона поїхала додому. Через годину, вона подзвонила в центр, але їй пояснили, що стан дочки погіршився, тому, її перевезуть до реанімаційного відділення клініки ТОВ «VitaCentr». Вона знову повернулася в центр ТОВ «Тест», де анестезіолог ОСОБА_16 повідомив її, що дочка померла через ускладнення, які виникли після операції.

- свідченнями свідка ОСОБА_15 пояснившего, що 08.09.2011р. він асистував ОСОБА_11 при проведенні операції ОСОБА_13 з ендопротезування молочних залоз. Анестезію здійснював ОСОБА_16 . Операція була проведена успішно і закінчилася о 20 год. 50 хв. Після чого, він з ОСОБА_11 пішли до ординаторської. А через 20 хв. їх покликала санітарка до операційної, ОСОБА_16 пояснив, що у ОСОБА_13 сталася зупинка серця, тому, він підключив її до апарату штучного дихання та робив їй непрямий масаж серця. ОСОБА_15 він запропонував робити масаж серця, а сам став встановлювати венозний доступ до правої підключичної вени шляхом закритої катетерізації. З другої спроби, катетер був встановлений. Після чого, ОСОБА_16 та ОСОБА_11 стали вводити пацієнтці лікарські препарати. Серцева діяльність була відновлена, але в інтубаційній трубці з`явилася кривава піна. Тому, приблизно о 22 год. з 9-ї лікарні був викликаний ендоскопіст, який провів бронхоскопію. Стан пацієнтки стабілізувався, але, в легені продовжувала надходити кров. Тому, через деякий час, ОСОБА_13 була зроблена рентгенографія грудної клітини, і на знімку було видно, що починається набряк легені, однак, причина не була встановлена. Приблизно о 1-2 год. 09.09.2011 р. повторно був викликаний ендоскопіст, який вдруге провів бронхоскопію. Після чого, стан ОСОБА_13 стабілізувався, а приблизно о 8 год. ранку 09.09.2011р., ОСОБА_16 відключив її від апарату штучного дихання. Вона просиналася, але дуже повільно. О 9 год. у ОСОБА_13 знову сталася зупинка серця, реанімаційні дії протягом 40 хв. не дали позитивного результату, тому, о 9 год. 40 хв. була констатована смерть ОСОБА_13 . ОСОБА_11 поїхав з центру 09.09.2011р. о 8 год., при реанімаційних діях він не був присутній. Посмертний епікріз склав ОСОБА_15 , узгодивши діагноз з ОСОБА_16 , та в телефонному режимі з ОСОБА_11 . Чому у пацієнтки після операції двічі ставалася зупинка серця не було з`ясовано, як не було і вчасно діагностовано в неї некупований набряк легенів та недринований правосторонній гемопневмоторакс;

- свідченнями свідка ОСОБА_16 , який за контрактом співпрацював з ТОВ «Тест» у якості анестезіолога, пояснившего, що 08.09.2011р. він приймав участь в проведенні операції ОСОБА_13 з ендопротезування молочних залоз. Операція почалася о 17 год 45 хв., а закінчилася о 20 год.50 хв., все проходило без ускладнень. Але через декілька хвилин після операції у пацієнтки катастрофічно впав тиск та не був відсутній пульс на сонних артеріях, а в інтубаційній трубці з`явилася кровава піна. Невідкладно почалися реанімаційні заходи: закритий масаж серця, введення препаратів, катетеризація правої підключичної вени, яка була встановлена тільки з другої спроби. Масаж серця проводив ОСОБА_15 , а з введенням препаратів допомагав ОСОБА_11 . Встановити причини зупинки серця у ОСОБА_13 не виявилося можливим, через що, у подальшому погіршився її стан.Він вважає, що ним всі реанімаційні дії, які тривали протягом 12 годин, були зроблені правильно і в повному обсязі для того, щоб вивести пацієнтку з наркозу. Контроль за післяопераційним станом ОСОБА_13 здійснювали він, ОСОБА_11 і ОСОБА_15 , т.я. всі до ранку перебували у центрі. Не були викликані додатково анестезіологи та інщі лікарі для консультацій та встановлення діагнозу і призначення іншого лікування пацієнтці, т.я. він і ОСОБА_11 не вважали це за потрібне. Щодо причинного зв`язку між проведеною ним катетеризацією при проведенні пацієнтці ОСОБА_13 реанімаційних заходів та її смертю, вважає, що висновки експерта не відповідають записам в медичній картці стаціонарного хворого ОСОБА_13 ;

- висновками судово-медичної експертизи №2309 від 14.10.2011р. /а.с.168-175 т.2/ та комплексної судово-медичної експертизи №122/к від 27.04.2012р. /а.с.195-226 т.2/ згідно яким смерть ОСОБА_13 настала від одиночного проникаючого сліпого поранення в правій ключичній області з пошкодженням крупної кровеносної судини - підключичної вени, міжреберних м`язів, пристінкової плеври та тканини правої легені, що призвело до некупованого набряку легенів та недринованого правостороннього гемопневмотораксу. Колоте поранення ключичної області знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_13 , що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Після поранення крупної вени потерпілої, вона померла приблизно через 12 годин. Експерти визнали, що інтенсивна терапія в післяопераційний період виявилася неефективною, т.я. лікарі операційної бригади ТОВ «Тест» вчасно не діагностували правосторонній гемопневмоторакс, тому, їх реанімаційні дії були не результативними, що призвело до погіршення стану здоров`я пацієнтки, а в подальшому - до її смерті;

- поясненнями експертів, які були допитані у судовому засіданні ОСОБА_18 /лікар-анестезіолог вищої кваліфікаційної категорії, доктор медичних наук, професор, завідувач кафедрою анестезіології Запорізької медичної академії післядипломної освіти/ та ОСОБА_19 /лікар-хірург вищої кваліфікаційної категорії хірургічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», головний лікар медичного центру ТОВ «Олівія медікал»/, пояснивших, що несприятливий результат лікування ОСОБА_13 в Центрі сучасних медичних технологій ТОВ «Тест» можливо було запобігти своєчасним діагностуванням правостороннього гемопневмотораксу шляхом контролю за клініко-біологічними показниками пацієнтки, більш ретельного рентгенівського контролю та показниками електрокардіограми, а також, шляхом своєчасного звернення до більш кваліфікованих спеціалістів з корегуванням за їх допомогою об`єму та складу реанімаційних дій, чого, ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_16 не зробили. Крім того, експерти зазначили, що на погіршення стану ОСОБА_13 в післяопераційний період значно вплинула і відсутність динамічного контролю оперуючого хірурга ОСОБА_11 ;

-висновками клініко-експертної комісії Управління охорони здоров`я Запорізької облдержадміністрації у складі ОСОБА_20 /професора, завідувача кафедрою патанатомії ІНФОРМАЦІЯ_3 /, ОСОБА_21 /професора кафедри госпітальної хірургії ЗДМУ/, ОСОБА_22 /доцента кафедри медицини катастроф ЗДМУ/, ОСОБА_23 /доцента кафедри анестезіології та інтенсивної терапії ЗМАПО/, ОСОБА_24 / хірурга, головного спеціаліста управління з питань охорони здоров`я Запорізької міської ради/, ОСОБА_25 /завідувача відділенням патології молочної залози КУ «Запорізького онкодиспансеру» та інш., яка проводила своє засідання 20.09.2011р., зробила висновки, відповідно до яких: смерть ОСОБА_13 сталася через недіагностований набряк легенів та недренований правосторонній пневматоракс, при цьому, інфузійно-трансфузійна терапія гострої сердцево-легеневої недостатності в післяопераційний період повинна була бути обмеженою /а.с.136-142 ч.4/. Тобто, лікарі Центру сучасних медичних технологій ТОВ «Тест» ОСОБА_11 та ОСОБА_16 після проведення ОСОБА_13 операції з ендопротезування молочних залоз, в післяопераційний період допустили суттєві суб`єктивні помилки в тактиці та заходах реанімаційних дій, що також, було підтверджено протоколом засідання Ліцензійної комісії МОЗ України від 07.10.2011р. /а.с.223-229 т.1/;

Вищевказані висновки експертиз та доводи експертів були підтверджені і висновками повторної комісійної судово-медичної експертизи №310 від 22.11.2012р., у складі: ОСОБА_26 -судмедексперта вищої категорії, начальника ОКЗ «Бюро судмедекспертиз», ОСОБА_27 -судмедексперта вищої категорії, заст.начальника ОКЗ «Бюро судмедекспертиз», ОСОБА_28 - професора, доктора медичних наук, зав.кафедрою хірургії інтернів ДУ «ДМА МОЗ України», ОСОБА_29 - професора, доктора медичних наук, зав.кафедрою анестезіології, інтенсивної терапії та медицини невідкладних станів ДУ «ДМА МОЗ України», ОСОБА_30 - лікаря терапевта, ОСОБА_31 - зав. рентгенологічним відділенням Дніпропетровської клінічної лікарні №9 та інш., які зазначили у висновках, що дійсно, поранення катетором в правій ключичній області з пошкодженням крупної кровеносної судини - підключичної вени потерпілій ОСОБА_13 було здійснене анестезіологом ОСОБА_16 в ході проведення реанімаційних заходів, але в медичній картці хворої не має зазначення, чи перевірив ОСОБА_16 зворотній ток крові, чи ні. Це призвело до розвитку правостороннього гемопневмотораксу з вираженим набряком легенів /скупченню повітря та крові в правій плевральній полості/. Саме через бездіяльність оперуючого хірурга ОСОБА_11 , який після операції не оглянув пацієнтку, не контролював її біологічні показники, вчасно не діагностував правосторонній гемопневмоторакс, та через неадекватні дії анестезіолога ОСОБА_16 , який протягом 12 годин не звернувся за допомогою до іншіх спеціалістів для корегуванням за їх допомогою об`єму та складу реанімаційних дій, настали тяжкі наслідки, які можливо було запобігти /а.с. 22-62 т.З/.

- поясненнями свідка ОСОБА_32 -лікаря-рентгенолога Запорізької міської багатопрофільної клінічної лікарні №9, яка вказала, що 08.09.2011р. вона чергувала в нічну зміну. Приблизно о 00 год. прийшов ОСОБА_15 і отримав від неї дозвіл на проведення рентгену прооперованій пацієнтці ТОВ «Тест», яке знаходиться на території 9-ї лікарні. Після чого, вона направила в ТОВ «Тест» лаборанта ОСОБА_33 з пересувним рентген-апаратом. Приблизно о ООгод 30хв. 09.09.2011р. до кабінету ОСОБА_32 увійшли ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 із рентген-знімком органів грудної клітини. Оглянувши знімок, вона зробила припущення що має місце розвиток набряку легенів, т.я. в легенях була рідина. Для з`ясування характеру рідини, робиться пункція плевральної полості. Як правило, таке рішення приймає хірург, або лікуючий лікар, який і здійснює відбір рідини. Крім того, для підтвердження цього діагнозу, або його спростування, через деякий час, робиться повторний рентген-знімок. Але, до неї в ту ніч вищевказані лікарі більше не зверталися;

- поясненнями свідка ОСОБА_34 - лікаря-анестезіолога Запорізької міської багатопрофільної клінічної лікарні №9, який показав, що 09.09.2011р. біля 00 год. 10 хв. йому додому подзвонив ОСОБА_16 і попросив приїхати до центру ТОВ «Тест», т.я. в них пацієнтка в тяжкому стані. Він через 40 хв. приїхав до центру, з яким, також, раніше співпрацював. Його зустрів ОСОБА_16 і пояснив, що у пацієнтки, після проведення їй операції з маммопластики, була зупинка серцевої діяльності, причину якої вони не встановили. Діяльність серця вони відновили, підключили її до апарату штучного дихання, але стан її не поліпшується. Оглянувши пацієнтку, яка знаходилася під наркозом на операційному столі, він запропонував зробити дренаж плевральної порожнини та викликати для консультації таракального хірурга. Однак, ОСОБА_16 вислухав його поради і не погодився з ними, вважаючи їх передчасними. Оскільки ОСОБА_16 завірив його, що стан поцієнтки стабілізувався і далі все буде гараз, він поїхав до дому. А з ранку він дізнався, що пацієнтка ТОВ «Тест», яку він оглядав, вночі померла;

- свідченнями свідка ОСОБА_35 , лікаря-ендоскопіста Запорізької міської багатопрофільної клінічної лікарні №9, який підтвердив, що 08.09.2011р. о 21 год. 30 хв. на прохання ОСОБА_15 , який дзвонив з центру ТОВ «Тест», він, разом з медсестрою, прийшли до операційної ТОВ «Тест», де знаходилися хірург ОСОБА_11 , анестезіолог ОСОБА_16 , хірург ОСОБА_15 та медсестри. Пацієнтка ОСОБА_13 лежала на операціїному столі під наркозом з інтубаційною трубкою, до якої був підключений апарат штучного дихання. В інтубаційній трубці була видна кров. Тому, з застосуванням апарату фібробронхоскопу, він виявив значну кількість кров`яної рідини, яку видалив, її наявність в бронхах свідчила про кровотечу в легенях, але джерело кровотечі він встановити не зміг через невдосконалі властивості апарату. Другий раз його покликали до ТОВ «Тест» о 00 год. 05 хв. 09.09.2011р. Крові в інкубаційній трубці пацієнтки було меньше. Він знов провів бронхоскопію. Втретє його викликали о 05 год. 30 хв. Після проведення бронхоскопії, кількість крові в бронхах і інтубаційній трубці була незначна, тому він припустив, що кровотечі немає і стан пацієнтки стабільний. Більше до цієї пацієнтки його не викликали;

-поясненнями свідків ОСОБА_36 - операційної сестри ТОВ «Тест» та ОСОБА_37 - медсестри-анестезіста ТОВ «Тест», які приймали участь 08.09.2011р. в проведенні операції по маммопластиці ОСОБА_13 , які пояснили, що в післяопераційний період в реанімаційних заходах відносно ОСОБА_13 приймала участь вся операційна бригада лікарів. Тричі викликалися ендоскопіст з медсестрою та один раз лаборант-рентгенолог, яка робила рентгенівський знімок. Після 3-х годин ночі, стан пацієнтки стабілізувався, тому, ОСОБА_36 пішла спати, а ОСОБА_37 з ОСОБА_16 весь час знаходилася біля ОСОБА_13 . Інколи заходили ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , цікавилися станом пацієнтки. О 9 год. ранку 09.09.2011 р. у ОСОБА_38 знову сталася зупинка серця. ОСОБА_11 в цей час в ТОВ «Тест» не було. Реанімаційні заходи проводили ОСОБА_16 та ОСОБА_15 і з ними знаходилася ОСОБА_37 , однак, о 9 год. 40 хв. була констатована смерть ОСОБА_38 ..

Суд першої інстанції, дослідивши всі докази по справі, дійшов до вірного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 і правільно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Обґрунтовано було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 , як оперуючий хірург, через зневажливе ставлення до своїх префесійних обов`язків, самоусунувся від виконання свого обов`язку в наданні медичної допомоги пацієнтці, яку оперував. Протягом 12 годин після операції, він, разом з анестезіологом ОСОБА_16 своєчасно не виявив наявність кривавої рідини та повітря в правій плевральній полості пацієнтки, не діагностував правосторонній гемопневмоторакс, що спричинило тяжкі наслідки - смерть ОСОБА_13 .

Висновками судово-медичної експертизи та комплексної судово-медичної експертизи було встановлено, що інтенсивна терапія в післяопераційний період виявилася неефективною, т.я. лікарі операційної бригади ТОВ «Тест», а саме, оперуючий хірург ОСОБА_11 та анестезіолог ОСОБА_16 , вчасно не діагностували правосторонній гемопневмоторакс, тому, їх реанімаційні дії були не результативними, що призвело до погіршення стану здоров`я пацієнтки а в подальшому до її смерті. Тяжких наслідків можливо було запобігти своєчасним діагностуванням правостороннього гемопневмотораксу шляхом контролю за клініко-біологічними показниками пацієнтки, більш ретельним рентгенівським контролем та проведенням електрокардіограми, а також, шляхом своєчасного звернення до більш кваліфікованих спеціалістів з корегуванням за їх допомогою об`єму та складу реанімаційних дій, чого ОСОБА_11 не зробив.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_11 порушив вимоги наказів МОЗ України від 17.01.2005р. «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Медицина невідкладних станів» та від 27.07.1998р. «Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України...», а також, п. «а» ст.78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» /та внесених до нього змін/, а саме, медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу.

Заперечення ОСОБА_11 своєї вини суд обгрунтовано розцінив як намагання уникнути відповідальності за свою бездіяльність, при тому, що встановлено те, що саме до ОСОБА_11 , як до хірурга з великим досвідом та позитивними відгуками про його роботу потерпіла ОСОБА_8 звернулася з дочкою ОСОБА_13 з проханням про проведення операції з корегування молочних залоз ОСОБА_13 . Саме ОСОБА_11 завірив ОСОБА_8 та її дочку ОСОБА_13 , що він неодноразово проводив аналогічні операції, тому, не має жодних підстав для хвилювання, т.я. ОСОБА_13 здорова, відповідно наданих нею результатів аналізів, і не має жодних ризиків для проведення такої операції.

Відповідно до ст.. ст.. 34 та 38 «Основ законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 р. вільний вибір пацієнтом лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги і право вибору такого лікаря належить лише пацієнтові. Водночас, в цих же статтях передбачена відповідальність лікуючого лікаря за здоров`я свого пацієнта.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 на момент операції не мала жодних ознак будь-яких соматичних захворювань, що підтвердили судово-медичні експерти, і саме після операції, яку провів обвинувачений ОСОБА_11 , разом з асистувавшим йому хірургом ОСОБА_15 , сталася зупинка серця у ОСОБА_13 , а потім, проводилися неефективні реанімаційні дії, після яких, стан пацієнтки погіршився, і в подальшому сталася повторна зупинка серця ОСОБА_13 , а потім - її смерть. Дванадцять годин лікарі Центру сучасних медичних технологій ТОВ «Тест», а саме, оперуюча бригада у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , досвідчені лікарі, як було встановлено судом, не діагностували стан ОСОБА_13 для належного надання їй медичної допомоги, не передбачили можливості настання тяжких наслідків, що свідчить про зневажливе ставлення до своїх професійних обов`язків. Вони зобов`язані були передбачити тяжкі наслідки та запобігти їм.

Колегія суддів погоджується з тим, що об`єктивний критерій злочинної недбалості обвинуваченого ОСОБА_11 характеризується його бездіяльністю, яка потягла за собою тяжкі наслідки - смерть пацієнтки, та причинний зв`язок між ними, т.я. саме ОСОБА_11 взяв на себе персональну відповідальність перед пацієнткою за позитивний результат операції, і при його стажі та досвіді роботи він реально міг запобігти її смерті.

Доводи апеляції адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 про невинуватість останнього спростовуються викладеними вище доказами.

В ході досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_11 також були кваліфіковані за ст.138 КК України, як заняття лікувальною діяльністю без спеціального дозволу особою, яка не має належної медичної освіти, однак, суд обгрунтовано дійшов висновку, що дане звинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 має вищу медичну освіту, що підтверджується дипломом Запорізького медичного інституту від 24.06.1978р. по спеціальності - лікувальна справа /а.с.193 т.4/ та численними сертифікатами лікаря-спеціаліста за спеціальностями - хірургія та проктологія /а.с. 187,189,191,196,199 т.4/, а також, посвідченням Управління охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 26.03.2004р. - про присвоєння йому кваліфікації лікаря хірурга вищої категорії /а.с. 190 т.4/. А також, він має досвід роботи оперуючого хірурга більше 30 років.

Досудове слідство посилалося на наказ МОЗ України від 02.04.2009р. «Про удосконалення пластичної та реконструктивної хірургічної допомоги населенню України», який регулював питання діяльності пластичного хірурга в Україні. У зв`язку з тим, що ОСОБА_11 не мав кваліфікації пластичного хірурга, йому ставилося в вину заняття лікувальною діяльністю без спеціального дозволу, а саме, проведення операцій з маммопластики. Однак, вищевказаний наказ був скасований у зв`язку з відсутністю державної реєстрації даного нормативного акту у встановленому законом порядку /наказ МОЗ України від 06.08.2010р./, і на момент проведення операції ОСОБА_13 - 08.09.2011р., і по теперішній час, така спеціальність як пластичний хірург в Україні відсутня, і законодавчої бази по цій спеціальності в Україні не має, що підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 /спеціаліст департаменту охорони здоров`я Запорізької облдержадміністрації/. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 /професор, доктор медичних наук, спеціаліст-коордінатор хірургічного профілю ДОЗ Запорізької ОДА, голова атестаційної комісії лікарів хірургічного профіля та завідуючий кафедрою хірургії ДУ «ЗМАПО МОЗ України»/ пояснив, що на території України та за її межами постійно проводяться науково-практичні конференції та семінари з метою підвищення кваліфікації лікарів з пластичної хірургії. В період часу з 2006р. по 2010р. ОСОБА_11 був учасником декількох міжнародних конференцій і має дипломи за 2006р., 2008р. та 2010р. /а.с. 198, 200-202 т.4/. Тому, лікарям хірургічних спеціальностей, які пройшли спеціалізацію по хірургії, юридично не заборонено виконувати оперативні втручання, що відносяться до розділу хірургічної галузі, тобто, ОСОБА_11 , маючи кваліфікацію лікаря хірурга вищої категорії та хірурга-проктолога, мав право на проведення операцій на рівні поверхнево розташованих м`яких тканин, в тому числі і операцій з маммопластики.

Врахувавши вищевикладене, суд першої інстанції обгрунтовано виправдав, ОСОБА_11 за ст.138 КК України.

Доводи апеляції прокурора про те, що судом не вказано формулювання обвинувачення, яке пред*явлене особі і визнане недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого, не обгрунтовані та спростовуються матеріалами справи / т.11 а.с.218 /. Про те, що суд мотивував своє рішення в цій частині звинувачення вказує і сам прокурор в своїй апеляції / т.11 а.с.226 /, де він вказує, що судом в обгрунтування виправдання ОСОБА_11 за ст.138 КК України наведено 2 обставини, які, на його розсуд, не відповідають дійсності.

При призначенні міри покарання ОСОБА_11 , районний суд відповідно до ст.. 65 КК України, врахував його особу, сприяння розслідуванню злочину, щире співчуття до потерпілої, а також, позитивні відгуки з роботи, те, що раніше він не судимий, скоєний ним злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості, потерпіла не наполягає на суворій мірі покарання і дійшов до вірного висновку ,що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Суд також вірно зазначив, що на момент проголошення вироку, з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 злочину невеликої тяжкості, минуло три роки, тому він, підпадає під дію п.2. ч. 1 ст. 49 КК України. Оскільки кримінальна справа відносно ОСОБА_11 перебувала у провадженні органів досудового слідства до набрання чинності новим КПК України, суд, відповідно до Перехідних положень нового КПК України, мав право застосувати до обвинуваченого, при вирішення питання про призначення йому покарання, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», згідно до п.11 якого: особу за вироком суду може бути звільнено не тільки від кримінальної відповідальності, а і від покарання за ч.6 ст. 7 КПК України /1960р./.

Цивільні позови розглянуті судо першої інстанції відповідно до вимог закону.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора, адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

судді