Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/700/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000136 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Плетений Ташлик Маловисківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платника податків не повідомив, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 13(тринадцять) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 витрати пов`язані з проведенням експертиз, на користь держави в сумі 1511 (одна тисяча п`ятсот одинадцять) гривень 28 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 200 000 (двісті тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5 (п`ять) тисяч гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено долю речових доказів по справі.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_10 вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині за таких обставин.

Так, приблизно з 17-18 січня 2015 року, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_10 , у зв`язку з відсутністю постійного місця проживання, за згодою громадянина ОСОБА_12 , розпочав проживати разом з останнім за місцем його реєстрації в будинку АДРЕСА_2 .

21 січня 2015 року близько 08 години 00 хвилин, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 знаходились у приміщенні кухні вищевказаного будинку, де спілкувались між собою. При цьому ОСОБА_12 , у зв`язку з вадами мовлення, через перенесену операцію на горлі, висловлювався за допомогою жестів та написання тексту на аркушах паперу у зошиті для письма. Під час спілкування у такий спосіб, ОСОБА_12 попросив ОСОБА_10 залишити його будинок до 10 години 21 січня 2015 року, виклавши такий текст у вищевказаному зошиті. Однак ОСОБА_10 відмовився виконати це прохання, внаслідок чого у нього виникли неприязні відносини до ОСОБА_12 , який наполягав на залишенні обвинуваченим його будинку.

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_12 . Реалізуючи свій умисел до кінця, знаходячись в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_2 , чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_10 діючи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, схопив у праву руку металеву електричну праску і умисно наніс нею 3 потужних, цілеспрямованих удари у життєво важливі органи - по голові та обличчю ОСОБА_12 . Під час нанесення ударів, потерпілий намагався закрити правою рукою свою голову, однак ОСОБА_10 , з метою подолання опору останнього та обмежуючи його в захисті від протиправного посягання, наніс йому удар вказаною праскою по кисті правої руки. У подальшому ОСОБА_10 , подолавши у такий спосіб опір потерпілого, штовхнув його на підлогу. Продовжуючи свої злочині дії, ОСОБА_10 , бажаючи настання смерті ОСОБА_12 , діючи з прямим умислом наніс ще 9 ударів металевою електричною праскою в область голови ОСОБА_12 , який лежав на підлозі.

У результаті своїх умисних злочинних дій ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: уламкового перелому кісток лицьового відділу і склепіння черепа, дірчасто-вдавлених переломів луски лобної кістки і тім`яних кісток по ходу стріловидного шва, а також синців обличчя, багаточисельних ран обличчя і голови, крововиливів у м`які покриви голови і під м`які мозкові оболонки, забиття речовини головного мозку, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, синця і рани тильної поверхні правої кисті, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 прожив короткий проміжок часу, який рахується хвилинами після спричинення йому всього комплексу вищевказаних тілесних ушкоджень, після чого помер на місці спричинення йому тілесних ушкоджень. Смерть потерпілого ОСОБА_12 настала в результаті забиття головного мозку в сукупності з крововиливом у м`які мозкові оболонки, як наслідку відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепу.

У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з цим неправильно прийнято рішення щодо речових доказів.

При цьому вказує на те, що згідно матеріалів кримінального провадження долучено до справи речові докази: фрагменти тканин, ручку, ніж, сумку, банку, частини праски, електричний шнур, марлеві тампони, зошити, сліди пальців рук, зразки волосся, нігтів, відбитків пальців рук, телефон, шубу (штучну) чорного кольору, з плями бурого кольору, куртку темно-синього кольору з плями бурого кольору, білизну у вигляді штанів коричневого кольору з плями бурого кольору та штанів сірого кольору з плями бурого кольору, светр зеленого кольору на якому маються плями бурого кольору, футболку синього кольору з плями бурого кольору та майку сірого кольору з плями бурого кольору.

Однак, районний суд призначаючи ОСОБА_10 покарання, в порушення ч.4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку не в повній мірі прийняв рішення щодо знищення наступних речових доказів, якими є - шуба (штучна) чорного кольору, на якій маються плями бурого кольору, зовні схожі на кров, куртка темно-синього кольору, на якій маються плями бурого кольору, зовні схожі на кров та речовини сірого кольору, штани сірого кольору, на яких маються плями бурого кольору, зовні схожі на кров, светр зеленого кольору, на якому маються плями бурого кольору, зовні схожі на кров, футболка синього кольору, на якій маються плями бурого кольору, зовні схожі на кров, майка сірого кольору, на одній з поверхонь якої мається значне накладення речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, на іншій стороні маються плями бурого кольору, зовні схожі на кров, які визнані та приєднані до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок районного суду, пререкваліфікувавши його дії з ч.1 ст. 115 на ст. 118 КК України та призначити йому покарання у виді двох років виправних робіт.

Вказує на те, що її підзахисний ОСОБА_10 не заперечуючи того, що між ним і потерпілим ОСОБА_12 21 січня 2015 року, у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_3 , сталася сварка з приводу раптово виниклих неприязних відносин в ході якої ОСОБА_12 схопив кухонний ніж та замахнувся на ОСОБА_10 , а останній дійсно побоювався за своє життя і здоров`я, а тому захищаючись схопив металеву праску та вдарив нею ОСОБА_12 по голові декілька разів. Винним себе в умисному вбивстві за ч.1 ст. 115 КК України не визнає, пояснюючи, що діяв виключно з метою самозахисту. Обстановка, що склалася, давала йому достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання на його життя, а відтак у його діях є ознаки менш тяжкого злочину покарання, яке передбачено ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

З показань ОСОБА_10 вбачається, що він не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 або спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, так як здійснював необхідну оборону і тільки з метою припинити протиправні дії потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Конституції України і ст. 36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися по допомогу до інших осіб чи органів влади.

Показання ОСОБА_10 не спростовані зібраними по справі доказами, а відсутність свідків тієї події не може бути підставою для визнання його винним в умисному вбивстві за ч.1 ст. 115 КК.

Враховуючи вищевикладене захисник вважає, що дії її підзахисного слід кваліфікувати не інакше як за ст. 118 КК України, навіть якщо вони й мали ознаки особливої жорстокості.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вирок суду першої інстанції та винести законне, справедливе та обґрунтоване рішення по справі.

Вказує, що дійсно 21 січня 2015 року з ранку вони спільно з потерпілим ОСОБА_12 снідали в його помешканні. У цей час між ними виникла сварка з приводу неможливості нормального спілкування. Після цього, вони почали ображати один одного. Потім ОСОБА_12 схопив ніж, який лежав на столі та намагався вдарити його, а він у свою чергу взяв праску та відбивши удар ОСОБА_12 наніс в його голову кілька потужних ударів, від чого той впав на підлогу. Упевнившись у тому, що ОСОБА_12 мертвий він сам зателефонував до міліції, а потім пішки пішов до міста Світловодська де добровільно розповів працівникам міліції про скоєне вбивство. Стверджує, що лише захищався і не бажав настання таких тяжких наслідків, але не розрахував сили та спричинив потерпілому праскою тяжкі ушкодження.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги та заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляції обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як встановлено матеріалами справи, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушеня передбаченого ч.1 ст. 115 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, яким суд першої інстанції надав всебічну і об`єктивну оцінку, та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненому визнав частково. Пояснив, що проживав разом з ОСОБА_12 у його будинку, який розташований в селі Калантаїв Світловодського району. ОСОБА_12 після лікування втратив можливість говорити і висловлювався шляхом написання тексту в зошиті. 21 січня 2015 року з ранку вони спільно з ОСОБА_12 снідали і в цей час між ними виникла сварка з приводу неможливості нормального спілкування, після чого вони почали ображати один одного. У цей час ОСОБА_12 схопив ніж, який лежав на столі та намагався вдарити ОСОБА_10 , а він в свою чергу взяв праску, яку приготував для прасування власного одягу та відбивши удар ОСОБА_12 наніс в його голову кілька потужних ударів, від чого той впав на підлогу.

Впевнившись у тому, що ОСОБА_12 мертвий, ОСОБА_10 прибрав у хаті та поклав його тіло у диван, а сам зателефонував до міліції, після чого пішки пішов до міста Світловодська, де розповів працівникам міліції про вбивство. У вчиненому розкаявся, повідомив, що не бажав настання таких тяжких наслідків, а лише захищався але не розрахував сили та спричинив ОСОБА_12 тяжкі ушкодження праскою.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні повідомила, що їй не відомі обставини вбивства батька та той факт, що він з кимось спільно проживав. Однак з впевненістю вказала на те, що її батько не міг спричинити ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень, так як був за нього набагато меншим, низького зросту і невеликої тіло будови;

- показаннями свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в судовому засіданні пояснили, що 22 січня 2015 року виявили в будинку ОСОБА_12 його тіло, яке знаходилось у дивані в одній із кімнат будинку потерпілого, після чого відразу повідомили про це працівників міліції;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що працює оперативним черговим Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградської області і бачив як 22 січня 2015 року до міліції з`явився невідомий та добровільно пояснив, що вбив людину;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що був присутнім під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , який добровільно пояснив та показав на місці спосіб в який спричинив потерпілому тілесні ушкодження від яких останній помер;

- даними протоколу огляду місця події від 22 січня 2015 року та відеозапису до нього, з яких вбачається, що в домоволодінні АДРЕСА_2 , а саме в дивані однієї з кімнат будинку, виявлено тіло чоловіка та вилучено одяг на якому знаходились плями бурого кольору, праску, ніж, залишки обгорілої тканини, зошит, ручку, телефон та змив крові (т.1 а.с.12-38);

- даними протоколу огляду місця події від 23 січня 2015 року в ході якого відібрані одяг та фрагменти досліджуваних об`єктів (т.1 а.с.41);

- даними висновків експерта №41 та додаткового висновку №19а, обидва від 14 березня 2015 року, згідно яких на тілі ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: уламкового перелому кісток лицьового відділу і склепіння черепа, дірчасто-вдавлених переломів луски лобної кістки і тім`яних кісток по ходу стріловидного шва, синців обличчя, багаточисельних ран обличчя і голови, крововиливів в м`які покриви голови і під м`які мозкові оболонки, забиття речовини головного мозку, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, синця і рани тильної поверхні правої кисті, які по відношенню до живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.111-113, 136);

- даними висновку експерта №52 від 22 січня 2015 року з якого вбачається, що на наданих на дослідження фрагментах шкіри та склепіння черепа трупа ОСОБА_12 є ознаки дії тупого твердого предмету у вигляді тригранного кута, а на фрагменті луски лобної кістки виявлені пошкодження у вигляді переломів (т.1 а.с.117-131);

- даними висновку висновку експерта №64 від 23 січня 2015 року згідно якого на обличчі ОСОБА_10 знаходяться садна на спинці носа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.142);

- даними висновку експерта №66 від 09 лютого 2015 року згідно якого дірчато-вдавлені переломи лобної кістки справа та тім`яних кісток по ходу стрілоподібного шва спричинені носком підошви наданої для дослідження експертизи електричної праски або іншим предметом з подібними конструктивними особливостями слідоутворюючої поверхні (т.1 а.с.207-219);

- даними висновку експерта №42 від 25 лютого 2015 року з якого вбачається, що в зошиті вилученому в ході огляду місця події від 22 січня 2015 року містяться записи виконані ОСОБА_12 (т.1 228-235);

- даними висновку експерта №6 від 04 лютого 2015 року згідно якого на ножі вилученому в ході огляду місця події від 22 січня 2015 року слідів пальців рук не виявлено (т.1 а.с.243-246);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24 січня 2015 року із застосуванням відеозапису, який був переглянутий в ході судового засідання і з якого вбачається, що ОСОБА_10 у присутності захисника добровільно розповів обставини вбивства ОСОБА_12 та показав на місці як саме наносив удари праскою в область голови потерпілому (т.2 а.с.133-135).

Отже, проаналізувавши зазначені вище докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів приходить до висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення ним кримінального правопорушеня, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 .

Перевіряючи апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника, колегія суддів встановила, що вони є аналогічними тим, що заявлялися ними під час судового слідства у суді першої інстанції, який перевіривши їх належними чином, та з урахуванням вищезазначених доказів по справі, дав їм правильну оцінку про їх надуманість та необґрунтованість.

Тому, посилання обвинуваченого та його захисника на відсутність у ОСОБА_10 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки, як вбачається з фактичних обставин вказаного кримінального провадження ОСОБА_10 наносив потерпілому ОСОБА_12 значну кількість ударів, а саме у кількості дванадцяти разів, зі значною силою, металевою електричною праскою в життєво важливий орган, а саме в голову потерпілого.
Вказані вище обставини в сукупності свідчать про те, що обвинувачений усвідомлював наслідки своїх протиправних дій у вигляді смерті потерпілого та свідомо їх бажав.

Також не можна погодитись і з апеляційними доводами обвинуваченого та його захисника щодо наявності в діях ОСОБА_10 необхідної оборони з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою самозахисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно ч.3 ст. 36 КК України, перевищення меж необхідної оборони, визнається умисне заподіяння тому хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Як вбачається з пункту 5 постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002 року, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Так, матеріалами кримінального провадження встановлено, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим почався з ініціативи ОСОБА_10 , який відмовився виконати законне прохання потерпілого ОСОБА_12 , як власника будинку, де тимчасово проживав з його дозволу обвинувачений та покинути приміщення його будинку.

Посилання ОСОБА_10 на те, що після словесної сварки потерпілий перший накинувся на нього з ножем не знайшли свого підтвердження, оскільки у нього відповідно до висновку експерта №64 від 23 січня 2015 року на обличчі знаходяться лише садна на спинці носа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.142). Однак, будь-яких тілесних ушкоджень нанесених саме ножем, у нього не виявлено.

З урахуванням наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень у потерпілого, які відносяться до категорії тяжких, які є небезпечними в момент їх спричинення, та тієї обставини що після трьох ударів металевою праскою потерпілий ОСОБА_12 вже знаходився на підлозі і не чинив опору, дає всі підстави вважати, що ніякої загрози життю обвинуваченого вже не було і він навпаки направив всі свої дії на умисне позбавлення життя потерпілого, а не на захист від посягань потерпілого на своє життя, що в свою чергу колегією суддів не може бути розцінено, як необхідна оборона та що даний злочин обвинуваченим вчинено в результаті перевищення меж необхідної оборони.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані районним судом за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 .

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії умисного особливо тяжкого злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням до правоохоронного органу, та активне сприяння розкриттю злочину та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення злочину проти особи похилого віку.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора з приводу того, що суд, призначаючи покарання у резолютивній частині вироку не в повній мірі прийняв рішення щодо речових доказів і документів, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції під час ухвалення вироку, в порушення ч. 4 ст. 374 КПК України, в його резолютивній частині не прийнято рішення щодо наступних речових доказів, а саме одягу потерпілого, яким є шуба (штучна) чорного кольору, куртка темно-синього кольору, білизна у вигляді двох штанів коричневого та сірого кольору, светр зеленого кольору, футболка синього кольору та майка сірого кольору.

Проте, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню доводи прокурора з приводу того, що при зазначенні в резолютивній частині вироку одягу потерпілого, який підлягає знищенню, необхідно вказати і те, що даний одяг потерпілого має плями бурого кольору зовні схожі на кров, оскільки за вказаних обставин справи це є зайвим і будь-яким чином не визначає родової належності кожної конкретної речі.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - не вбачається, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково і змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2015 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , в частині вирішення питання щодо речових доказів змінити, вказавши в резолютивній частині вироку про те, що речові докази, а саме: фрагменти тканин, ручку, ніж, сумку, банку, частини праски, електричний шнур, марлеві тампони, зошити, сліди пальців рук, зразки волосся, нігтів, відбитків пальців рук, телефон, шубу (штучну) чорного кольору, куртку темно-синього кольору, білизну у вигляді двох штанів коричневого та сірого кольору, светр зеленого кольору, футболку синього кольору та майку сірого кольору - знищити.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2