Ухвала

іменем україни

13 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9

за участю:

прокурора ОСОБА_10,

представника неповнолітньої

потерпілої та цивільного позивача -

адвоката ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 та цивільного позивача - ОСОБА_3, цивільного позивача ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2014 року.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2013 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Васильків, Шполянського району Черкаської області, такого, що не має судимості та проживає за адресою: АДРЕСА_1, засуджено

за ч. 2 ст. 137 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та на нього покладені обов'язки згідно п.п. 2-4 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_3 8800 грн. на оплату правової допомоги, в іншій частині заявленого нею позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1176 грн. у відшкодування витрат по оплаті проведення судової психологічної експертизи. В іншій частині заявленого ним позову відмовлено.

В цивільному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ТОВ «Еліна Плюс» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Еліна Плюс» на користь ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 10 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову змінено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 10 000 грн. моральної шкоди кожному.

У іншій частині вирок суду залишено без зміни.

ОСОБА_5, перебуваючи на посаді директора дитячого закладу оздоровлення та відпочинку «Северянин» ТОВ «Еліна Плюс» відповідно до вимог п.п. 2.4, 4.2, 6.3 Посадової інструкції, згідно якої директор вивчає та застосовує в своїй роботі Закони України та інші нормативно-правові акти України з питань безпеки життєдіяльності, несе відповідальність за збереження здоров'я та життя учасників оздоровчого процесу, неналежно виконуючи свої службові обов'язки щодо охорони життя та здоров'я неповнолітніх, порушуючи вимоги ч. 2 п.п. 6.2, п. 6 «Державних санітарних правил і норм улаштування, утримання і організації режиму діяльності дитячих оздоровчих закладів» від 26 квітня 1999 року, згідно яких забороняється облаштування спальних кімнат двоярусними ліжками в приміщеннях дитячих оздоровчих таборів, надав відповідну вказівку про встановлення двоярусних металевих ліжок в корпусі № 3 ДЗОВ «Северянин» по вул. Коса Пересип, 108, що в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області.

07 червня 2013 року біля 17 години неповнолітня ОСОБА_2 в кімнаті № 22 вказаного оздоровчого табору в результаті падіння на неї металевої конструкції двоярусного ліжка отримала у сукупності тяжке тілесне ушкодження за ознакою незгладимого знівечення обличчя.

В касаційній скарзі законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 та цивільний позивач - ОСОБА_3, цивільний позивач ОСОБА_4 просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв'язку із неналежним розглядом її апеляційних скарг. Вказує, що попри наведених в скаргах достатніх підставах для задоволення вимог цивільних позовів до ТОВ «Еліна Плюс», апеляційний суд не взяв їх до уваги та виніс необґрунтоване рішення.

Зазначають, що визначена цивільним позовом сума морального відшкодування їй та її чоловіку - батькам неповнолітньої потерпілої, становить 50 000 грн., яка належним чином доведена і що ТОВ «Еліна Плюс» також має нести перед батьками неповнолітньої потерпілої відповідальність за заподіяну їх дитині шкоду.

На касаційні скарги засудженим ОСОБА_5 подані заперечення, у яких він фактично погоджується із необхідністю скасування ухвали суду, але з інших, на його користь, підстав.

Заслухавши доповідача, доводи представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 та цивільних позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_1 на підтримку поданих касаційних скарг з підстав, викладених у них, думку прокурора на часткову підтримку поданих на судові рішення касаційних скарг, який просив постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення в частині цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину є обґрунтованими та в касаційній скарзі не оскаржуються.

Дії засудженого за ч. 2 ст. 137 КК України судом кваліфіковано правильно, виходячи із обвинувачення, пред'явленого органом досудового слідства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, і касаційні підстави для зміни чи скасування вироку в цій частині відсутні.

Разом із тим, судові рішення в частині вирішення заявленого у провадженні цивільного позову про відшкодування на користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 та цивільних позивачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральної шкоди підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, виходячи із наступного.

Як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_3 - законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2, було заявлено цивільний позов до ТОВ «Еліна Плюс» про стягнення на користь останньої у відшкодування 70 000 грн. моральної шкоди, спричиненої злочином, а стягнення такої шкоди на користь цивільних позивачів - батьків неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як із засудженого, так і з ТОВ «Еліна Плюс». Окрім того, було заявлено позов про відшкодування витрат на правову допомогу та відшкодування судового збору.

Судом цивільний позов було задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Еліна Плюс» на користь законного представника неповнолітньої потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_3 у відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та стягнуто 8 800 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. У іншій частині у задоволенні позовних вимог було відмовлено через їх безпідставність.

Апеляційний суд, розглядаючи, у тому числі, і вимоги цивільних позивачів, законного представника неповнолітньої потерпілої щодо обґрунтованості вироку суду у цій частині, його змінив, стягнув з ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди на користь цивільних позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 10 000 грн. кожному. У іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_5 залишено без міни.

Правильність стягнення коштів на відшкодування витрат на правову допомогу, а також відмова у стягненні судового збору у касаційній скарзі не оспорюється.

Однак рішення апеляційного суду в частині стягнення із засудженого на користь цивільних позивачів моральної шкоди по 10 000 грн. кожному є передчасним.

Для правильного вирішення питання про стягнення моральної шкоди суд повинен керуватись вимогами ст. 1167 ЦК України з урахуванням положень ст. 23 цього Кодексу.

Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вини.

Цих вимог закону апеляційний суд не дотримався.

У порушення вимог ст. 419 КК України апеляційний суд свої висновки щодо необхідності стягнення із засудженого на користь цивільних позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральної шкоди належним чином не мотивував, обмежившись загальними фразами про завдання їм як фізичних, так і моральних страждань.

При цьому апеляційним судом не перевірено належним чином правовий статус ОСОБА_4, як цивільного позивача.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000022 (ас. 39) цивільним позивачем та законним представником неповнолітньої потерпілої визнана ОСОБА_3 і матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що ОСОБА_4 також був визнаний цивільним позивачем.

А тому вирок ухвала суду в частині розв'язання цивільного позову підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого слід ретельно дослідити цивільний позов, заявлений у кримінальному провадженні, перевірити доводи, викладені у касаційній скарзі законного представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_3 , а також доводи , викладені засудженим у запереченні на касаційну скаргу, і постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 436-438 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 та цивільного позивача - ОСОБА_3, цивільного позивача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 04 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8