Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А копія:
22 червня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:
Судді-доповідача- ОСОБА_1 ,
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретарі судового засідання - ОСОБА_4
за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2015 року,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6
представнико потерпілих ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2015 року відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначеного ОСОБА_5 покарання та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 було залишено попередній особисте зобов`язання. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експертів на загальну суму 5217 (п`ять тисяч двісті сімнадцять) грн. 04 (чотири) коп. Цивільний позов заступника прокурора..... в інтересах держави в особі Здолбунівської центральної районної лікарні до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь фінансового управління Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 1370 (одна тисяча триста сімдесят) грн. 38 (тридцять вісім) коп., які підлягають зарахуванню до відповідного бюджету, з якого фінансується Здолбунівська центральна районна лікарня.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_5 є незаконним та необгрунтованим. Доводить, що обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілого визнав повністю, при кожній можливості відшкодовує потерпілій ОСОБА_8 завдані збитки, на утриманні має малолітню дочку, доглядає за непрацездатною матір`ю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а тому вважає, що перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і є всі підстави звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вважають вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим та просять його залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення. В обгрунтування своїх доводів зазначають, що на даний час у них є великі сумніви щодо виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 за умови його звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній систематично порушував правила дорожнього руху, в тому числі керуючи транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

За вироком суду, 25 вересня 2014 року близько 14 год. 12 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та, керуючи автомобілем марки «Opel Omega B Caravan», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та рухаючись по вул.Шевченка, у м.Здолбунів, Рівненської області зі швидкістю 77,04 км/год, зі сторони вул.І.Гончара у напрямку смт.Квасилів, Рівненського району, не врахувавши дорожньої обстановки та не вибравши безпечної швидкості руху, виїхав на зустрічну смугу проїжджої частини дороги, чим порушив вимоги пунктів 2.9«а», 10.1, 12.4 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року ( з наступними змінами і доповненнями), та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », що рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_12 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя в момент спричинення. Внаслідок закритої тупої травми грудей (множинних переломів ребер з ушкодженням внутрішніх органів) ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікувальному закладі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги та застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст. 75 КК України, доводи прокурора, потерпілої ОСОБА_8 та її представника про відмову в її задоволенні та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена зібраними у справі доказами, у тому числі його показаннями, даними у судовому засіданні, у яких він визнав себе повністю винним, та іншими матеріалами кримінального провадження, перевіреними судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України є вірною і в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_6 не оспорюється.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В п.2. постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами) зазначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із врахуванням ступеня тяжкості обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії тощо.

Обгрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та призначення йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, посередню його характеристику за місцем проживання, той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, так і обтяжуючу обставину вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та пом`якшуючі обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, конкретні обставини справи, думку потерпілих та їх представника, та правильно дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 не можливе без ізоляції від суспільства, і призначив покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.2 ст.286 КК України, яке, з врахуванням обставин вчиненого ним в стані алкогольного сп`яніння злочину, наслідком якого стала смерть особи, не можна вважати несправедливим, і яке, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 відносно того, що в обвинуваченого ОСОБА_13 на утриманні знаходяться малолітня дитина та непрацездатна матір, які у разі ізоляції обвинуваченого від суспільства втратять годувальника були предметом обговорення судом першої інстанції при постановленні вироку і визнані такими, що не можуть бути підставами для застосування ст. 75 КК України відносно останнього. З даним висновком погодується і колегія суддів.

Тому, за таких обставин колегія суддів вважає, що покарання у даному кримінальному провадженні є достатнім і справедливим. Підстав для зміни вироку та застосування ст.75 КК України колегія суддів не вбачає, як, і будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для зміни вироку суду, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2015 року відносно ОСОБА_5 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

До звернення вироку Здолбунівського районного суду від 06 березня 2015 року до виконання запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній особисте зобовязання.

Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з дня звернення вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2015 року до виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її ухвалення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач: підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3 .

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1