справа № 732/2033/14
провадження № 1-кп/732/6/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року місто Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , секретарі ОСОБА_2 , за участі учасників кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191 від 02.06.2014 року по обвинуваченню за ч. 2 ст. 185 КК України
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горностаївка, Ріпкинського району, Чернігівської області, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , останнє місце проживання перед взяттям під варту: с. Грибова Рудня, Ріпкинського району, Чернігівської області раніше судимого:
1) 22 жовтня 2002 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до трьох років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,
2) 30 березня 2005 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі,
3) 09 лютого 2006 року Куликівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, до чотирьох років позбавлення волі,
4) 19 вересня 2014 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до чотирьох років восьми місяців позбавлення волі,
5) 29 грудня 2014 року Чернігівським районний судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років десяти місяців позбавлення волі,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 повторно 06 грудня 2013 року близько 22-гої години, перебуваючи по вул. Леніна в с. Ільмівка, Городнянського району, Чернігівської області, скориставшись перебуванням ОСОБА_7 без свідомості, з кишені одягу останнього, таємно шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки «Nokia-lumia -520» вартістю 1100 гривень з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 15 гривень, флеш картою пам`яті, об`ємом 8 Гб, вартістю 50 гривень та мобільною колонкою вартістю 135 гривень, а також гаманець вартістю 20 гривень та гроші в сумі 80 гривень, що належали ОСОБА_7 , чим завдав йому матеріальних збитків на загальну суму 1400 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_6 на початку квітня 2014 року близько 18-тої години, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу таємно викрав з шафи гаманець вартістю 10 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 1000 гривень, що належали ОСОБА_8 , чим завдав їй матеріальних збитків на загальну суму 1010 гривень.
У судовому засіданні ОСОБА_6 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України не визнав. Вказував, що обвинувачення йому пред`явлено необґрунтовано і є наслідком протиправних дій слідчих. Зазначав, що у час інкримінованого йому діяння він відбував адміністративний арешт в Республіці Білорусь. У подальшому давати показання відмовився, скористався своїм правом, передбаченим статтею 63 Конституції України.
Захисник, посилаючись на відсутність доказів вини обвинуваченого, просив підзахисного виправдати
Потерпілі: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 в установленому законом порядку не заявили і. участі в судовому засідані не приймали з поважних причин.
Потерпілий ОСОБА_7 перебуває на строковій службі в Навчальному центрі «Десна», що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 №. 1623 від 05.06.2015 року
Потерпіла ОСОБА_8 є особою похилого віку та за станом здоров`я не може приймати участі у судовому засіданні. Згідно письмових заяв, направлених на адресу суду, у призначенні покарання ОСОБА_6 потерпілі покладаються на розсуд суду (а.с.27-28).
Судом враховано, що давати показання для потерпілих або відмовитись давати показання у відповідності до статті 56 КПК України є їх правом, а не обов`язком, що узгоджується з положеннями Конституції і Кримінального кодексу України в частині відсутності відповідальності потерпілих за відмову давати показання.
Дослідивши наведені стороною обвинувачення докази і оцінивши доводи захисту щодо недоведеності причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому двох епізодів злочинного діяння, суд позицію обвинуваченого розцінює як захисну, спрямовану на ухилення від покарання за вчинене діяння.

Під час постановлення вироку в нарадчій кімнаті судом проведено детальний аналіз показань допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . З`ясовано фактичні дані, що містяться в таких показаннях та ті, які відображені у протоколах слідчих дій, оцінено такі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст. 368 КПК України.
Так, згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.11.2014 року (а.с. 126) свідок ОСОБА_9 впізнала чоловіка, який їй в якості застави залишив мобільний телефон і колонку до телефону (речові докази, що в подальшому повернуті потерпілому власнику ОСОБА_7 ), вказавши на фото № 4. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с. 127) на фотознімку під № 4 зображений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Результати наведеної слідчої дії у судовому засіданні безпосередньо підтвердила свідок ОСОБА_9 , яка у своїх показаннях суду розповіла, що працює у нічному кафе на станції. У грудні 2013 року пізно ввечері зайшов відвідувач кафе ОСОБА_6 , попросив налити спиртного, називав її родичкою, показував телефон, а коли прийшов час розплачуватись сказав, що грошей не має і залишив їй в заставу паспорт разом з мобільним телефоном і колонкою до нього, сім карткою і карткою пам`яті в зборі. Вказав, що їде в Олешню, Ріпкинського району. Коли ОСОБА_6 пішов з кафе, колега ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_13 , звернула увагу свідка на те, що паспорт не належить вказаному відвідувачу, оскільки на фотокартці був зображений не він. Наступного ранку до свідка ОСОБА_9 приїхала матір потерпілого ОСОБА_7 і розповіла, що у її сина, коли він був без свідомості, забрали гроші, паспорт і телефон і що односельчанин ОСОБА_10 розповів їй, що відвозив ОСОБА_6 до кафе, в якому працює ОСОБА_9 і бачив телефон потерпілого у ОСОБА_6 . З показань свідка ОСОБА_9 встановлено, що вона видала матері потерпілого паспорт, залишений їй ОСОБА_6 , і жінка впізнала, що цей паспорт належить ОСОБА_7 .
На запитання прокурора, сторони захисту і суду свідок ОСОБА_9 однозначно вказала, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, що залишив їй в заставу в кафе на станції паспорт громадянина ОСОБА_14 і мобільний телефон марки «Nokia-lumia -520», з колонкою до нього, сім карткою і карткою пам`яті в зборі.
Свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях суду розповів, що ввечері у грудні 2013 року до нього в двері постукав громадянин, як потім він дізнався, ОСОБА_6 . Відвідувач приніс із собою пляшку вина та попросив його відвести на станцію в с.Добрянка. Розповідав, що був у родичей в с. Ільмівка та повертається додому в Ріпкинський район. Свідок ОСОБА_10 дав ОСОБА_6 свою куфайку і чоботи та погодився відвезти на станцію в с.Добрянка. Там він бачив, як ОСОБА_6 розмовляв з ОСОБА_9 у нічному кафе та віддавав їй паспорт і телефон темного кольору. Із показань свідка ОСОБА_10 також встановлено, що наступного ранку до нього прийшла матір ОСОБА_7 , яка дізналась від односельчан, що вночі свідок ОСОБА_10 возив на станцію хлопця. Тоді свідок ОСОБА_10 повідомив їй, що бачив як ОСОБА_6 віддавав ОСОБА_9 паспорт і телефон.
На запитання прокурора, сторони захисту і суду свідок ОСОБА_10 однозначно вказав, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, якого відвозив на станцію в с. Добрянка і який у його присутності віддавав ОСОБА_9 паспорт і телефон.
Таким чином, обидва свідки ( ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ) вказують на ОСОБА_6 як на особу, що мав при собі паспорт ОСОБА_7 та телефон, у подальшому повернутий потерпілому як його власність. Показання обох свідків узгоджуються між собою, детально відображають події, що відбувались на станції в кафе та сумніву суду у їх об`єктивності не викликають.
За даними протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 20 жовтня 2014 року (а.с. 114) потерпіла ОСОБА_8 впізнала чоловіка, який у квітні 2014 року допомагав їй переносити дрова та вкрав її гаманець з грошима, вказавши на фото № 3 та назвавши його ім`я ОСОБА_15 . При цьому згідно довідки до вказаного протоколу (а.с. 115) на фото № 3 зображений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні у своїх показаннях суду розповів, що з ОСОБА_6 познайомився, коли той був ще підлітком. Він приблукав до їх господарства, де свідок ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 мешкають постійно за адресою: АДРЕСА_2 Тоді ОСОБА_6 прийшов у цей будинок, мандруючи лісом із Добрянського району Певний час мешкав у свідків, а потім повернувся додому. На початку квітня 2014 року він знову прийшов провідати ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . Зайшовши на подвір`я нагадав свідкам, що він мешкав у них, коли був підлітком. Називав свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рідними дядьками і брехав, що у нього налагодилось життя, що він закінчив навчання, влаштувався на відповідальну роботу головного лісника в лісництво за місцем свого проживання, одружився, має малих діточок. Зважаючи на індивідуальні особисті якості ОСОБА_6 , добре знаючи про його здатність до брехні, як вказував свідок ОСОБА_11 , йому ніхто не повірив. Тоді ОСОБА_6 сказав, що у нього є зв`язки і він влаштує їм доставку цілої машини порубаних дров на опалювальний сезон. На що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запропонували ОСОБА_6 допомогти їх сусідці ОСОБА_8 , вважаючи, що у такий спосіб від нього буде більше користі, оскільки жінка похилого віку, має поганий стан здоров`я, погано пересувається і допомога молодого хлопця сталась їй в нагоді. Як вказував свідок ОСОБА_11 повернувся ОСОБА_6 від ОСОБА_8 ввечері, виконавши доручену йому ділянку роботи з перенесення дров, при цьому з кишені куртки одразу дістав гроші, їх сума не відповідала заробітку за виконану роботи. Це було кілька купюр: по 100 і 200 гривень. До цього коштів ОСОБА_6 при собі не мав. Через деякий час сусідка повідомила свідка ОСОБА_11 , що у ОСОБА_8 із шафи пропав гаманець вартістю 10 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 1000 гривень. Крім ОСОБА_6 , який допомогав у той день ОСОБА_8 переносити дрова, до хати господарки ніхто не заходив. Коли дізнались про крадіжку ОСОБА_6 вже покинув господарство свідків.
Свідок ОСОБА_12 дав аналогічні показання показанням свідка ОСОБА_11 .
Зокрема, свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні у своїх показаннях суду розповів, що з ОСОБА_6 познайомився, коли той був ще підлітком. Він приблукав до їх господарства, де свідок ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_11 мешкають постійно за адресою: АДРЕСА_2 . Тоді ОСОБА_6 прийшов у цей будинок, мандруючи лісом із Добрянського району Певний час мешкав у свідків, а потім повернувся додому. На початку квітня 2014 року він знову прийшов провідати ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . Зайшовши на подвір`я нагадав свідкам, що він мешкав у них, коли був підлітком. Називав свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 рідними дядьками і брехав, що у нього налагодилось життя, що він закінчив навчання, влаштувався на відповідальну роботу головного лісника в лісництво за місцем свого проживання, одружився, має малих діточок. Зважаючи на індивідуальні особисті якості ОСОБА_6 , добре знаючи про його здатність до брехні, як вказував свідок ОСОБА_12 , йому ніхто не повірив. Тоді ОСОБА_6 сказав, що у нього є зв`язки і він влаштує їм доставку цілої машини порубаних дров на опалювальний сезон. На що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запропонували ОСОБА_6 допомогти їх сусідці ОСОБА_8 , вважаючи, що у такий спосіб від нього буде більше користі, оскільки жінка похилого віку, має поганий стан здоров`я, погано пересувається і допомога молодого хлопця сталась їй в нагоді. Як вказував свідок ОСОБА_11 повернувся ОСОБА_6 від ОСОБА_8 ввечері, виконавши доручену йому ділянку роботи з перенесення дров, при цьому з кишені куртки одразу дістав гроші, їх сума не відповідала заробітку за виконану роботи. Це було кілька купюр: по 100 і 200 гривень. До цього коштів ОСОБА_6 не мав. Через деякий час сусідка повідомила свідка ОСОБА_11 , що у ОСОБА_8 із шафи пропав гаманець вартістю 10 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 1000 гривень. Крім ОСОБА_6 , який допомогав у той день ОСОБА_8 переносити дрова, до хати господарки ніхто не заходив. Коли дізнались про крадіжку ОСОБА_6 вже покинув господарство свідків.
Такі показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 узгоджуються між собою, вони повідомляють про один і той же проміжок часу, називають однаковий номінал купюр, які бачили у ОСОБА_6 . Розповідають про побут ОСОБА_8 , яка мешкає далеко від центру села, на околиці, одиноко, і не має відвідувачів, а також, що в той день єдиним відвідувачем її господарства був ОСОБА_6 . Детальні показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за опосередкованої участі яких відбувався візит ОСОБА_6 до господарства ОСОБА_8 , однозначно вказують, що таємне викрадення коштів потерпілої вчинив ОСОБА_6 .
Всі допитані у судовому засіданні свідки у присутності обвинуваченого вказують на нього як на особу, у якого вони безпосередньо після події злочинних діянь бачили викрадені у потерпілих предмети (телефон з колонкою, сіммкарткою і карткою пам`яті в зборі,гроші).
Судом одночасно враховується, що для свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . ОСОБА_6 є добре знайомим і їх показання ґрунтуються не на впізнанні його по фотокартці, а на подіях, що відбувались, в тому числі, у них вдома. Крім того, будь-які підстави обмовляти ОСОБА_6 у свідків відсутні.
За нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.
Установлені у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 обставини, свідчать про його обізнаність про те, хто є власником мобільного телефону з колонкою, сім карткою та картою пам`яті у зборі, залишені ним у подальшому в заставу ОСОБА_9 разом з паспортом на ім`я ОСОБА_7 . А також, що саме ОСОБА_6 вчинені активні дії, спрямовані на вилучення зазначеного майна із володіння ОСОБА_7 . У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 не вчиняв будь-яких дій щодо повернення телефону особі ім`я якого достовірно знав за паспортом, який в подальшому видав як свій.

Установлені у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 обставини, зважаючи на розташування речей до їх викрадення, виходячи із загальної суми грошей і часу їх зникнення, також однозначно свідчать, про вчинення саме вказаним обвинуваченим активних, таємних для потерпілої ОСОБА_8 , протиправних дій щодо заволодіння її гаманцем вартістю 10 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 1000 гривень.
За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні допитані співробітники міліції: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які тільки підтвердили порядок проведення слідчих дій у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 . З урахуванням положення ч. 7 статті 97 КПК України суд такі їх показання джерелом доказів не визнавав.
Посилання сторони захисту на так зване «алібі» ОСОБА_6 в частині відбування ним покарання в Республіці Білорусь не підтверджуються поданими стороною захисту доказами. Так, згідно направленого ОСОБА_6 до суду копії виправдувального вироку Гомельського району Гомельської області від 09.01.2012 року (а.с. 59 -65) встановлено, що досудове розслідування і судове слідство тривало в інший проміжок часу, ніж інкриміноване ОСОБА_6 діяння, зазначене в обвинувальному акті, затвердженому старшим прокурором прокуратури Городнянського району 22.12.2014 року (а.с.2-3). Будь-яких інших доказів на підтвердження алібі ОСОБА_6 суду не надано. Обов`язок доказування покладається кримінальним процесуальним кодексом України на сторони провадження, які у відповідності до ст. 26 КПК України користуються своїми правами вільно.
Дослідивши заявлені у справі докази у їх сукупності, суд дійшов об`єктивного висновку, що умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинені повторно, вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України.
Цивільні позови не заявлялись.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого діяння, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості; сукупність обставин провадження; кількість епізодів; наслідки, що настали; особу винного, який схильний до вчинення злочинів, не має сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання і роботи.
Обставини, що пом`якшують його відповідальність, відсутні.
Одночасно обтяжуючу покарання обставину, таку як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вказану стороною обвинувачення в обвинувальному акті, суд не вправі підтвердити як обтяжуючу. Так, ОСОБА_6 відмовився давати показання і така обставина ним особисто не підтверджена. На підставі лише показання свідків, за відсутності медичних висновків, стан алкогольного сп`яніння винного не встановлюється. Будь-які сумніви мають тлумачитись на користь особи.
Інша обтяжуюча покарання обставина, така як вчинення злочину щодо особи, яка перебувала в безпорадному стані, вказана в обвинувальному акті, належить до числа так званих оціночних понять, зміст і обсяг якого залежить від особливостей конкретного провадження і оцінюється з урахуванням всіх його обставин. Сукупність досліджених даних, підтриманих прокурором дають суду підстави вважати наведену обставину встановленою.
З урахуванням наведеного ОСОБА_6 слід призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі і його виправлення доцільно проводити в умовах ізоляції від суспільства
Крім того, вироком від 29 грудня 2014 року Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до чотирьох років десяти місяців позбавлення волі. Вирок суду набрав законної сили (а.с. 157-161)
Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення в даному кримінальному провадженні скоєно обвинуваченим до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання йому слід призначити за сукупністю злочинів, за правилами ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням обставин даного провадження та кількості епізодів, обравши принцип часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.12.2014 року.
В строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_6 необхідно зарахувати покарання, частково відбуте за попереднім вироком.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України , суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді двох років позбавлення волі,
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Зарахувати ОСОБА_6 покарання, частково відбуте ним за попереднім вироком, тобто з 15 квітня 2014 року по день постановлення нового вироку і строк відбування покарання ОСОБА_6 за цим вироком рахувати з 15 квітня 2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили залишити тримання під вартою.
Речові докази: паспорт громадянина України повернути ОСОБА_7 .
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, направити потерпілим
.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Городнянський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1