Справа № 442/8344/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/544/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарях: - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Дрогобицької міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гординя Самбірського району Львівської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

з участю прокурорів: - ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

його адвоката - ОСОБА_11

потерпілої - ОСОБА_8

її представника - ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України визнано невинним та виправдано через відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов Дрогобицького міжрайонного прокурора та потерпілої ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Як зазначається у вироку, досудовим слідством встановлено, що 30 жовтня 2013 року, близько 10 год. 10 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «VOLVO XC 90», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під`їхав до регульованого перехрестя доріг вул. П. Орлика та вул. В. Великого в м. Дрогобичі Львівської області, де черговість проїзду визначається сигналами, та зупинився в колоні автомобілів ближче до середини дороги по вул. П. Орлика напроти дитячої поліклініки та магазину «Ромашка». Не дочекавшись руху автомобілів, які розташувались в колоні попереду автомобіля «VOLVO XC 90», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , маючи намір виїхати на вільну смугу руху, що ближче до правого тротуару, вивернув керований ним автомобіль вправо. При цьому, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що його дії не будуть становити загрози життю та здоров`ю громадян при зміні напрямку руху, ОСОБА_13 , керуючи автомобілем, проїхавши 5 метрів, виїхав на правий тротуар та здійснив наїзд правою передньо-кутовою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей період стояла на тротуарі та була повернута до нього правою боковою поверхнею тіла.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 згідно висновків судово-медичної експертизи №728 від 18.11.2013 року, комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та транспортно-трасологічної експертизи №80/1414 від 02.09.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки, синець в ділянці правої сідниці, синець на правій половині тулуба вище краю здухвинної кістки, синець в ділянці правого ліктьового паростка, які утворились під час дорожньо-транспортної пригоди при наїзді автомобілем та відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

Дії водія транспортного засобу ОСОБА_9 суперечили вимогам Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року ( з наступними змінами і доповненнями), а саме п.1.2., згідно якого, в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 1.5. згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. підпункти «б», «д», згідно яких, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.10.1, згідно якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.13, згідно якого, забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках.

Органом досудового слідства, такі дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України.

Виправдовуючи обвинуваченого за вказаною статею, міськрайонний суд зазначав, що показання потерпілої є суперечливими і такі слід оцінювати критично, протокол слідчого експерименту не слід брати до уваги як належний та допустимий доказ, експертизи по справі носять не категоричний, а вірогідний характер, стороною обвинувачення не було надано інших доказів, які б однозначно підтвердили, що в результаті злочинних дій ОСОБА_9 стався наїзд керованого ним автомобіля на потерпілу, тобто пред`явлене йому обвинувачення не знайшло свого підтвердження.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, прокурор Дрогобицької міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі потерпіла просить скасувати виправдувальний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним та задовольнити заявлений цивільний позов про відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі покликається на незаконність, необгрунтованість, невмотивованість рішення суду першої інстанції, прийнятого з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На його переконання, в ході судового розгляду було досліджено докази, які у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, однак висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобоми строком на 1 рік, цивільний позов Дрогобицького міжрайонного прокурора задоволити у повному обсязі.

На подані апеляційні скарги адвокатом ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подано заперечення, в яких покликається на те, що оскаржуваний вирок є законним та обгрунтованим, під час судового розгляду досліджено обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого рішення, а висновки суду першої інстанції підтверджені доказами, дослідженими у судовому засіданні. Просить вирок залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.
Заслухавши доповідача, потерпілу та її представника ОСОБА_12 на підтримання поданої ОСОБА_14 апеляційної скарги, прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на підтримання поданої прокурором Дрогобицької міжрайонної прокуратури апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його адвоката ОСОБА_11 , які просять залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до часткового задоволення.
В апеляційному суді ОСОБА_9 стверджував, що зупинився автомобілем перед світлофором, потерпіла йшла справа на ліво і вдарилась лівою стороною в його автомашину справа.
Потерпіла ОСОБА_8 пояснювала, що вона стояла на тротуарі, куди виїхав автомобіль і вдарив її в праву сторону.
Відповідно до ст.370 КПК України, рішення суду повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, зокрема п.1 ч.3 ст.374 КПК України, не дотримався.

Так, в обґрунтування судового рішення про визнання ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та виправдання останнього, суд першої інстанції взяв до уваги:

-покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , експерта ОСОБА_19 ;

-висновок експерта №728, від 18 листопада 2013 року, яким встановлено, що у ОСОБА_20 малось тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки, яке було спричинено незадовго до поступлення хворої в лікарню, дією твердого тупого предмета, чи при падіння на такий, і відноситься до категорії середньої важкості тілесних ушкоджень, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я. Вказане тілесне ушкодження могло виникнути при наїзді автомобіля з наступним падінням освідуваної на дорожнє покриття або могло виникнути при падінні з висоти власного росту, як з наданням тілу попереднього прискорення, так і без нього (а.к.п.65-66);

-протокол огляду місця події від 30.10.2013 року (а.к.п.128-131,132);

-протокол огляду транспортного засобу від 30 жовтня 2013 року (а.к.п.133-134), відповідно до якого, на кузові автомобіля «VOLVO XC 90» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодження не виявлено, на пластмасовій панелі (передній) кріплення номерного знаку з правової сторони пошкоджене, номерний знак вигнутий вперед;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «VOLVO XC 90» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_21 (а.к.п.139);

-посвідчення водія ОСОБА_9 , виданого Самбірським МРЕВ від 13.01.2005 року (а.к.п.14);

-висновок щодо результатів медичного огляду від 30.10.2013 року ДМЛ №1, за яким ознак сп`яніння у ОСОБА_9 не виявлено;

-висновок №3814 судово-автотехнічної експертизи від 27.11.2013 року, яким встановлено, що на момент огляду та дослідження, проведеного 07.11.2013 року, система рульового керування та робоча гальмова система автомобіля були працездатними і могли виконувати свої функції по управлінню (а.к.п.148-151);

-висновок №3821 транспортно-трасологічної експертизи від 31 січня 2013 року, де встановити трасологічними методами, якою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_22 відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_20 , місце наїзду відносно елементів проїзної частини, термін давності утворення виявлених та описаних вище пошкоджень деталей автомобіля не видається можливим (а.к.п.154а-156);

-протокол огляду речей від 06.11.2013 року куртки та штанів ОСОБА_8 (а.к.п. 161);

-висновок експерта №305/2013 від 16.01.2014 року, яким встановлено, на зовнішній поверхні правого рукава один ненаскрізний розрив, який утворився внаслідок контакту з твердим тупим предметом з горохуватою поверхнею з наступним ковзанням в напрямку зверху до низу, можливо при падінні на дорожнє покриття з наступним ковзанням по ньому(а.к.п..165-168);

-висновок судової транспортно - трасологічної експертизи від 19.05.2014 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, яким встановлення місця наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_9 на пішохода ОСОБА_20 не видається можливим з причин відсутності в наданих на дослідження матеріалах кримінального провадження будь-якої слідової інформації, яка б свідчила про це (а.к.п.196-198);

-повідомлення про неможливість дати висновок судово-трасологічної експертизи №1415 від 10.06.2014 року;

-висновок експерта №80/1414 КЗЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 02.09.2014 року, за яким виявлені у ОСОБА_20 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правої сідниці та синця на правій половині тулуба трохи вище краю здухвинної кістки, могли утворитися при наїзді на неї правою передньою-кутовою частиною автомобіля марки Volvo-ХС90, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Синець в ділянці правого ліктьового паростка перелом у верхній третині правої плечової кістки могли утворитись при падінні на дорожнє покриття та ковзанням по ньому внаслідок відкидання тіла від автомобіля (а.к.п.204-208);

-відповідь Дрогобицького МВ ГУМВС України у Львівській області від 14.10.2014 року (а.к.п.228-231);

-довідку відділу охорони здоров`я виконавчих органів Дрогобицької міської лікарні №1, №1155 від 10.10.2014 року;

А протокол проведення слідчого експерименту від 04.02.2014 року визнаний міськрайонним судом таким, що не слід брати до уваги як допустимий та належний доказ, оскільки такий отриманий незаконним шляхом та складений з процесуальними порушеннями.

Взявши до уваги вищезазначені докази, місцевий суд прийшов до висновку, що такі не довели ні механізму наїзду автомобіля обвинуваченого на потерпілу, ні самого факту вчинення кримінального правопорушення, відсутні будь-які сліди, що б мали мати місце в контексті з показами потерпілої, а висновки експертиз носять лише вірогідний характер.

Однак, як видно з аналізу матеріалів провадження, прийнявши таке рішення, суд не взяв до уваги всіх доказів у справі у їх сукупності, зокрема не зазначив мотиви неврахування окремих доказів, унаслідок чого прийняв поспішне і в не повній мірі вмотивоване рішення, що ставить під сумнів його законність.

Так, критично оцінюючи покази потерпілої ОСОБА_8 з підстав суперечливості її показам, даним під час досудового розслідування 06.11.2013 року, місцевий суд не надав їм за вимогами кримінального процесуального закону відповідної оцінки, тобто надаючи перевагу одним доказам та відхиляючи інші, а саме докази обвинувачення, суд належним чином не обгрунтував таке своє рішення.

Поряд з тим, виправдовуючи ОСОБА_9 за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, тобто на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, місцевий суд зазначав у вироку, що зібрані у справі докази не підтверджують пред`явленого обвинувачення, а можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, хоч такі підстави передбачені п.3 ч.1 ст.284 КПК України, тобто одночасно покликався на дві підстави для постановлення виправдувального вироку, що, на думку колегії суддів, є неприпустимим.

Окрім цього, колегія розцінює як дещо передчасний висновок суду першої інстанції про те, що вичерпана можливість зібрання додаткових доказів.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Таким чином, місцевим судом під час розгляду даного кримінального провадження допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону, що перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вирок підлягає скасуванню, а провадження відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України поверненню на новий судовий розгляд.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
апеляційні скарги прокурора Дрогобицької міжрайонної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року відносно ОСОБА_9 скасувати, матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд у той самий суд в іншому складі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4