У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у
складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Лавренюка М.Ю.

розглянувши в судовому засіданні 20 листопада 2008 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Октябрського
районного суду м. Полтави від 24 листопада 2005 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

неодноразово
судимого, останнього разу -

23
березня 2005 року за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України

на три
роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України

звільненого
від відбування покарання

з
випробуванням на два роки іспитового строку,

за ч. 2 ст. 309 КК України на два роки
позбавлення волі, а на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків
остаточно йому призначено три роки три місяці позбавлення волі,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_1 винуватим у тому, що він 26 квітня 2005 року в парку “Скорботної
матері” в м. Полтаві, у невстановленої слідством особи незаконно придбав і
зберігав на власні потреби наркотичний засіб - опій ацетильований, сухою вагою
0,13 гр., який в нього того ж дня вилучили працівники міліції.

Постановою
Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2005 року вирок уточнено в
порядку ст. 409 КПК України, постановлено зарахувати у строк відбування
покарання ОСОБА_1 термін його затримання в порядку ст. 106 КПК України з
5.10.2005 року по 11.10.2005 року.

Ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2007 року вирок змінено, постановлено
зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_1 термін його адміністративного
затримання з 26.04.2005 року по 29.04.2005 року. Запропоновано місцевому суду в
порядку ст. ст. 409, 411 КПК України вирішити питання про зарахування до
покарання засудженому строку тримання його під вартою за попереднім вироком. У
решті вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Постановою
Октябрського районного суду м. Полтави від 2 липня 2007 року відмовлено в
зарахуванні у строк відбування покарання ОСОБА_1 строк тримання його під вартою
за попереднім вироком від 23 березня 2005 року.

У
касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_1 просить скасувати
вирок і ухвалу. Твердить, що досудове і судове слідство були проведені з
істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, в тому числі з
порушенням його права на захист. Вказує, що один і той же суддя змінював
запобіжний захід і постановив вирок. Крім того, на його думку, суд безпідставно
призначив йому покарання за сукупністю вироків.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Винуватість
ОСОБА_1 у незаконному придбанні і зберіганні наркотичних засобів без мети збуту,
вчиненому повторно, матеріалами справи доведена.

Сам засуджений
під час допитів на досудовому слідстві і в суді визнав свою вину і детально
розповів про те, де, коли, за яких обставин і якою метою він придбав і зберігав
наркотичний засіб.

Ці показання ОСОБА_1
узгоджуються з даними висновку судово-хімічної експертизи, які змістовно
наведені у вироку і в колегії суддів сумніву не викликають.

Виходячи
з цього та беручи до уваги, що учасники судового розгляду, у тому числі
ОСОБА_1, не оспорював доказів стосовно фактичних обставин справи та правильно
розуміли зміст цих обставин, і переконавшись у добровільності й істинності
їхніх позицій, місцевий суд, роз'яснивши їм суть положень ст. 299 КПК України,
розглянув справу за цією процедурою.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 309 КК України є правильною.

Що стосується
покарання, то воно ОСОБА_1 призначене у відповідності з вимогами закону. Суд
урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, всі
обставини, які обтяжують і пом'якшують його покарання, зокрема те, що ОСОБА_1
неодноразово судимий, злочин вчинив у період іспитового строку, а також те, що
він позитивно характеризується, визнав свою вину, щиро розкаявся, стан його
здоров'я, тому призначив йому покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст.
309 КК України та за сукупністю вироків. Вважати таке покарання надмірно
суворим, про що йдеться мова у касаційній скарзі, підстав немає.

Будь-яких
даних стосовно упередженості органів досудового слідства чи суду, або порушення
ними норм КПК України, у тому числі тих, що регулюють право на захист, які були
б підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Доводи
засудженого про порушення суддею вимог ст. 54 КПК України перевіркою матеріалів справи не
підтвердилися.

Ураховуючи
наведене, колегія суддів не знаходить підстав для призначення справи до
касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384
КПК України.

Тому, керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити
засудженому ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги.

Судді:

Заголдний В.В. Редька
А.І.
Лавренюк М.Ю.