Ухвала

іменем україни

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
при секретарі ОСОБА_12,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0019747, за касаційними скаргами захисника ОСОБА_4 та прокурора на вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2015 року щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_13,

захисника ОСОБА_4,

засудженого ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2015 року частково задоволено апеляційну скаргу прокурора та скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

У решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Посилається на ту обставину, що суд, у порушення вимог ч. 4 ст. 374 КПК, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, нове покарання не призначив.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що судом апеляційної інстанції, при скасуванні вироку районного суду в частині застосування ст. 75 КК України, не було враховано, що ОСОБА_5 розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду, має незадовільний стан здоров'я, виховувався у неповній сім'ї.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарг прокурора та захисника, засудженого та його захисника, які просили скарги задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 засуджено за те, що він 20 грудня 2013 року, приблизно о 10 год., перебуваючи поблизу буд. № 4-Б по вул. Микільсько - Слобідській у м. Києві, відкрито викрав належне потерпілій ОСОБА_6 майно, загальною вартістю 4000 грн.

25 грудня 2013 року, приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_5, перебуваючи по вул. М. Раскової у м. Києві, відкрито викрав належне потерпілій ОСОБА_7 майно, загальною вартістю 1888 грн.

26 травня 2014 року, приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_5, перебуваючи поблизу буд. № 11-Б по вул. Курнатовського у м. Києві, відкрито викрав належне потерпілій ОСОБА_8 майно, загальною вартістю 5570 грн. 56 коп.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікація дій у касаційних скаргах не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом апеляційної інстанції, при скасуванні вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині безпідставного застосування ст. 75 КК України, було враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом відноситься до категорії тяжких, ту обставину, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, новий злочин вчинив на протязі нетривалого часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Крім того, при призначенні покарання було враховано щире каяття засудженого, добровільне відшкодування завданої шкоди, незадовільний стан здоров'я, інші дані про особу ОСОБА_5, на які є посилання у касаційній скарзі захисника.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що призначене засудженому покарання, без застосування ст. 75 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Доводи прокурора про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими, оскільки, як убачається із оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом було скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та засуджено його до покарання, призначеного судом першої інстанції.

Підстав для скасування або зміни судових рішень за даним кримінальним провадженням не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_4 та прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_9 ОСОБА_11 ОСОБА_10