АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 666/607/15-к
Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11 кп/791/717/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
іменем України
05 серпня 2015 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000503 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 червня 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єйськ, Краснодарського краю, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості;
засуджено: за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2, 3 ст. 76 КК України.

Міра запобіжного заходу - особисте зобов`язання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі Комунального закладу «Херсонська обласна клінічна лікарня» 4999,00 грн. за лікування ОСОБА_9 .
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, за те, що він 11.09.2014 року близько 18:10 год., керуючи технічносправним автомобілем «DEWOO LAN0S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух зі сторони м. Цюрупинськ в напрямку м. Херсон, на 8км+400м, автомобільної дороги «М-14» Херсонської області, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, грубо порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3 б),та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями), не стежачи за дорожньою обстановкою, не вжив заходів для зменшення швидкості при обранні безпечного режиму при наближенні до пішохідного переходу, який обладнаний дорожніми знаками та розміткою, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який маючи переважне право на рух, перетинав проїзну частину в межах пішохідного переходу зліва направо по ходу руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи факт наїзду на пішохода, вказують на незаконність та необґрунтованість вироку у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. В обґрунтування доводів указують, що висновки автотехнічної експертизи про те, що ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, ґрунтуються на припущеннях та суперечить методикам дослідження обставин ДТП. Зазначають, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотань, зокрема, у допиті свідків, призначенні додаткової автотехнічної експертизи. Стверджують, що зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено винність ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, оскільки потерпілий створив аварійну ситуацію на дорозі, що залишилося поза увагою суду. На підставі викладеного, просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий виправдувальний вирок.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні вимоги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, в останньому слові обвинувачений просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий виправдувальний вирок щодо нього через недоведеність його вини, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам провадження.

Той факт, що ОСОБА_8 учинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину в межах пішохідного переходу зліва направо по ходу руху автомобіля, обвинуваченим та захисником не заперечується.

Твердження ОСОБА_8 про те, що він не порушував правила безпеки дорожнього руху, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини потерпілого, який перебігав дорогу і створив аварійну ситуацію на дорозі, були предметом розгляду в судовому засіданні і спростовуються детально викладеними у вироку доказами.

Потерпіла ОСОБА_10 показала, що вона є дружиною ОСОБА_9 11.09.2014 року близько 18:10 год. вона із чоловіком поверталась з дачі, їм було потрібно їхати в м. Херсон, тому вони почали переходити проїзну частину дороги по пішохідному переходу в напрямку зупинки громадського транспорту. Чоловік рухався попереду неї, пройшов одну смугу руху, а вона пропустивши транспортний потік, також почала переходити проїзну частину. Коли вона дійшла до іншої смуги руху, побачила, що її чоловік лежить на проїзній частині із розбитою головою. Самого наїзду автомобіля на її чоловіка не бачила.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 очевидці події показали, що 11.09.2014 року приблизно о 18:10 год. вони рухались на автомобілі «Volkswagen Crafter», яким керував ОСОБА_12 , та рухались по автомобільній дорозі зі сторони м. Цюрупинськ у напрямку м. Херсон. Рухались зі швидкістю приблизно 90км/год. у лівій смузі руху, так як у правій смузі рухався автомобіль «Део» зі швидкістю приблизно 80км/год. Попереду по їх смузі руху на відстані 8-10 метрів рухавсь автомобіль Хонда сірого кольору приблизно зі швидкістю 100км/год. Свідок ОСОБА_11 побачив пішохода похилого віку (потерпілого), який перетинав проїзну частину, здійснював рух швидкою ходою. Вони почали пригальмовувати, а водій автомобіля Хонда, перестроївшись у праву смугу руху, об`їхав пішохода з правого боку, автомобіль «Део» почав пригальмовувати, так як, в його смузі руху опинився автомобіль Хонда. Коли пішохід пройшов ліву смугу руху та почав рух по правій смузі руху, на нього в процесі гальмування здійснив наїзд автомобіль Део. Від удару чоловік впав. Вони зупинились і викликали швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_13 очевидець події показала, що 11.09.2014 року приблизно о 18:10 год. вона знаходилась на зупинці громадського транспорту та мала намір їхати в м. Херсон. Побачила, як по пішохідному переходу в швидкому темпі в напряму зупинки біжить чоловік (потерпілий). Він пройшов дві смуги зустрічного руху, зупинився на острівку безпеки, потом різко почав рух в сторону зупинки, по дорозі їхав потік машин, у лівій смузі рухався автомобіль чорного кольору, який різко прийняв вправо і об`їхав чоловіка, а автомобіль, який рухався по правій смузі загальмував та скоїв правим крилом наїзд на потерпілого.

Згідно даних протоколу огляду місця події та доданої до нього схеми та фототаблиці, водій автомобіля «DEWOO LAN0S» ОСОБА_8 на нерегульованому пішохідному переході вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ці ж обставини були підтверджені свідком ОСОБА_11 під час слідчого експерименту, і ці дані обвинувачений не оспорював як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні. ( том № 1, а.п. 3 -14 )

Висновками автотехнічних експертиз № 2851 від 26.09.2014 року та № 6329 від 15.12.2014 року підтверджено, що водій ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем «DEWOO LAN0S» і мав технічну можливість запобігти даній дорожньо-транспортній події (наїзду на пішохода ОСОБА_9 ) шляхом виконання вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

(том № 1, а.п. 15 18, 21, 22)

Ці ж обставини підтвердив під час допиту експерт ОСОБА_14 .

Висновками цих експертиз спростовуються твердження ОСОБА_8 про те, що він не порушував правила безпеки дорожнього руху, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини потерпілого, який перебігав дорогу і створив аварійну ситуацію на дорозі.

Крім того, висновки автотехнічних експертиз обвинувачений та його захисник не оспорювали під час досудового розслідування.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_9 заподіянні тілесні ушкодження: відкритий перелом кісток склепіння та основи черепа (лобної кістки справа), забій головного мозку середнього ступеню, крововилив у речовину головного мозку, забійна рани голови, закриті переломи правої виличної кістки, стінок правої гайморової пазухи, крововилив в м`які тканини області правого тазостегнового суглобу, які утворились від дії тупих предметів, не виключено 11.09.2014р. близько 18:10 год. при наїзді автомобіля. Відкритий перелом склепіння та основи черепа (лобної кістки справа), забій головного мозку середнього ступеню, крововилив у речовину головного мозку, забійна рана голови, закриті переломи правої виличної кістки, стінок правої гайморової пазухи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. (том № 1, а.п.19, 20)

Оскільки викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, та відповідають фактичним обставинам провадження, суд першої інстанції обґрунтовано поклав ці докази в основу обвинувального вироку, тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

У зв`язку з чим, доводи захисту про те, що обвинувачення ОСОБА_8 ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, слід визнати безпідставними.

Що стосується доводів апелянтів про необ`єктивність висновків автотехнічної експертизи № 6329, то вони є надуманими. Висновки цієї експертизи не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на дослідженні даних отриманих під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо з участю самого ОСОБА_8 , додаткових даних отриманих при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , потерпілої та свідка, із якими обвинувачений погодився при складанні протоколів слідчих дій, так і на показаннях свідків - очевидців події на час проведення експертизи. А тому у суду не було підстав для призначення додаткової автотехнічної експертизи та задоволення клопотання сторони захисту про визнання висновку автотехнічної експертизи №6329 недопустимим доказом.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути пригоди і повинен був негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, який перебував на нерегульованому пішохідному переході. Недотримання ним таких правил безпеки руху призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що зібрані та дослідженні у провадженні докази є достовірними, належними, допустимими і достатніми, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_8 у вчиненні злочину, якими спростовуються доводи апелянтів про недоведеність винуватості обвинуваченого.

Невизнання вини ОСОБА_8 , суд правильно розцінив як обраний ним спосіб захисту, спрямований на його бажання уникнути кримінальної відповідальності.

Давши належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, суд відповідно до встановлених фактичних обставин провадження обґрунтовано зробив висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні злочину і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 за ст.286 КК України.

Тому доводи обвинуваченого та захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та недоведеність вини ОСОБА_8 є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження та дослідженим у справі доказам.

Підстав для скасування вироку та закриття справи за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину, як про це ставиться питання апелянтами, колегія суддів не вбачає.

Також є безпідставними твердження апелянтів про неповноту судового розгляду, оскільки перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження органом досудового розслідування та судом обставин, що могли мати значення для справи. Як убачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування та судом були встановленні та дослідженні всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення справи, зокрема, допитані всі особи-очевидці події, показання яких мають істотне значення для справи, перевірена позиції захисту обвинуваченого про його невинність шляхом допиту потерпілої, свідків, дослідження даних протоколів слідчих дій за його участю, висновків автотехнічної експертизи, яким дано належну оцінку у вироку.

Крім того, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин учинення злочину, а також про доповнення судового розгляду ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розв`язанні клопотань, на що посилаються апелянти, які могли перешкодити суду всебічно й повно розглянути справу або вплинути на його висновки щодо винності ОСОБА_8 , не виявлено.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, даних про його особу та обставини, що пом`якшують покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Даних, які б свідчили про те, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 05 серпня 2015 року
Ухвала набрала законної сили 05 серпня 2015 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2