АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці «26» лютого 2008 р. колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у
складі:

Головуючого Рулякова
В.І.

суддів Колотило
О.О., Давнього В.П.

за
участю прокурора Єжилєва
П.П.

потерпілої ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями адвоката
ОСОБА_2. та засуджених ОСОБА_3. і ОСОБА_4.
на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2007 року.

Цим вироком
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

народження, уродженець та мешканець м. Чернівці,
українець, громадянин України, з середньою освітою, розлучений,
має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацюючий,
раніше судимий: вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.11.1994 року за ст.
141 ч.2 КК України 1960 року на три роки позбавлення волі; вироком
Чернівецького обласного суду від 11.09.2000 року за ст.
ст. 17-140 ч.2, 142 ч.3,
42 КК України 1960 року на сім років позбавлення волі з конфіскацією
майна, звільнений 17.02.2005 року
умовно-достроково на один рік шість місяців,
25 днів, -

засуджений
за ст.
302 ч.3 КК України на чотири роки позбавлення волі, -

На підставі ст. 71
КК України, за сукупністю вироків, до призначеного

покарання
частково приєднано невідбуте покарання за вироком Чернівецького

обласного суду
від 11.09.2000 року і остаточна міра покарання ОСОБА_3. призначена п'ять років
позбавлення волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженець та мешканець м. Чернівці,
українець, громадянин
України, з середньою освітою, неодружений,
раніше судимий вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.09.1997 року за ст.
ст. 117 ч. 3, 118 ч. 2,
42 КК України 1960 року на сім років шість місяців позбавлення
волі, звільнений 23.05.2003 року
умовно-достроково на один рік, шість
місяців, 11 днів, -

Справа
№11-69 /2008р. Головуючий
у І інстанції: Волошин С.О.

Категорія: ст. 302 ч.3 КК України Доповідач: Колотило О.О.

2

засуджений за ст. 302 ч.3
КК України на чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний
захід засудженим до набрання вироком чинності залишено утримання під
вартою, строк відбуття покарання
обчислюється з 12.10.2006 року.

Вирішено питання
про речові докази.

Згідно з
вироком, ОСОБА_3. визнаний винним в
тому, що в період з весни 2005 року по
грудень 2005 року познайомившись із особами,
які займались проституцією біля комплексу «Оазис-Анжеліка» в м. Чернівці,
зокрема, ОСОБА_5., ОСОБА_6,
ОСОБА_7., ОСОБА_8 , ОСОБА_9,
ОСОБА_1, неповнолітніми
ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13
, запропонував їм послуги по звідництву
та охороні, за що отримував частину
грошей від виручки повій за надані ними сексуальні послуги.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, ОСОБА_3. у
січні-серпні 2006 року, за попередньою
змовою із ОСОБА_4. познайомились з
особами, які займались проституцією, зокрема,
ОСОБА_14, ОСОБА_15., ОСОБА_16,
неповнолітніми ОСОБА_17.,
ОСОБА_18., ОСОБА_19 і, запропонувавши їм за плату послуги по
звідництву та охороні, встановили таким
чином повний контроль над повіями, які
займались наданням сексуальних послуг в районі перехрестя вулиць Головна -
Південно-Кільцева, де розташований
комплекс «Оазис-Анжеліка».

В
апеляціях засуджений ОСОБА_4 та адвокат
ОСОБА_2. просять вирок суду змінити,
перекваліфікувати його дії з
ст. 302 ч.3 КК України на ст. 302 ч.2 КК України, посилаючись на те, що його вина у звідництві до розпусти із
залученням неповнолітнього доведена не була та пом'якшити йому призначене судом
покарання.

Засуджений
ОСОБА_3. просить вирок суду змінити,
перекваліфікувати його дії з
ст. 302 ч.3 КК України на ст.
302 ч.1 КК України, посилаючись
на те, що він злочин за попередньою
змовою із ОСОБА_4. та із залученням
неповнолітнього не вчиняв.

Також в
апеляції зазначено, що суд неправильно
призначив йому покарання із застосуванням
ст. 71 КК України, оскільки строк на який його було звільнено
умовно-достроково закінчився до порушення щодо нього кримінальної справи.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засуджених
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. , які підтримали
апеляції, потерпілої ОСОБА_1, що вона постійно передавала засудженим
кошти, отримані від надання сексуальних
послуг, міркування прокурора про
залишення вироку суду без змін, перевіривши
матеріали справи в межах поданих апеляцій та обговоривши їх доводи, колегія суддів, вважає,
що вони не підлягають задоволенню.

Вина
засуджених у звідництві для розпусти із залученням неповнолітнього, при обставинах наведених у вироку, повністю доведена дослідженими судом
доказами, яким дана правильна юридична
оцінка.

Так, з показів засудженого ОСОБА_3. на досудовому
слідстві (т.4 а.с. 73-77, 103-105, 144-145) видно, що він свою вину у вчинені злочину
передбаченого ст. 302 ч.3 КК України визнавав частково, підтвердив,
що разом із ОСОБА_4
у 2005-2006 p.p. підтримував стосунки
з

3

проститутками ОСОБА_10., ОСОБА_17.,
ОСОБА_19, ОСОБА_11 ОСОБА_14, ОСОБА_9,
ОСОБА_1, ОСОБА_18., ОСОБА_8
та іншими, знав, що ОСОБА_19 і ОСОБА_11 неповнолітні, охороняв їх при наданні сексуальних
послуг, за що отримував від повій
гроші, 11 жовтня 2006 року клієнта, що звернувся за наданням таких послуг звів з
проституткою ОСОБА_19, яка передала йому
100 гривень.

Засуджений
ОСОБА_4 в судовому засіданні (т.5
а.с. 359) підтвердив факт звідництва для
розпусти за оплату клієнта з проституткою ОСОБА_10.

Факт
вчинення злочину, передбаченого ст.
302 КК України ОСОБА_3. та ОСОБА_4
не заперечують і в поданих ними апеляціях.

З
показів свідків та потерпілих ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7 ОСОБА_9, ОСОБА_1,
ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12
ОСОБА_13 , ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16.,
ОСОБА_17., ОСОБА_18., ОСОБА_19 на досудовому слідстві та в суді
(т.1 а.с. 175-178, 212-215,
216-267, 273-306; т.2 а.с. 4-92,
152-154) вбачається, що всі вони
займались проституцією біля комплексу «Оазис-Анжеліка» під контролем ОСОБА_3. і
ОСОБА_4. , від них необхідно було
отримати дозвіл щоб займатися проституцією біля цього комплексу, вони охороняли їх, забезпечували клієнтами, за що одержували з виручених за надання
сексуальних послуг грошей певні кошти. При цьому, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12ОСОБА_13 , ОСОБА_17,
ОСОБА_18., ОСОБА_19
показали, що засуджені знали, що вони неповнолітні.

Суд
першої інстанції правильно покази цих свідків та потерпілих поклав в основу
вироку, оскільки вони узгоджуються між
собою, доповнюють одні одних і більшість
із них в ході відтворення обстановки та обставин події (т. 1 а.с. 216-282) добровільно показали, де вони надавали сексуальні послуги та роль у
цьому ОСОБА_3. і ОСОБА_4.

Із
роздруківок телефонних розмов між засудженими,
особами які займались проституцією та їх клієнтами (т.3 а.с. 5-156) видно,
що ОСОБА_3. і ОСОБА_4 зводили
осіб, які займались наданням сексуальних
послуг з клієнтами, за що отримували
певні кошти.

Факт
заняття засудженими звідництвом для розпусти підтверджується і матеріалами
оперативних закупок сексуальних послуг (т.1 а.с. 32-143),
із яких вбачається, що ОСОБА_3. і
ОСОБА_4 за винагороду зводили клієнтів з
особами, які надавали сексуальні
послуги.

У справі
не встановлено даних, які б свідчили про
одержування органами досудового слідства від свідків, потерпілих та засуджених показів протиправним
способом.

Досліджені
судом докази повністю спростовують доводи апеляції, що засуджені звідництвом для розпусти за
винагороду не займались та не залучали для цього неповнолітніх ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12ОСОБА_13 , ОСОБА_17.,
ОСОБА_18., ОСОБА_19

За таких
обставин, суд прийшов до обґрунтованого
висновку про доведеність вини ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у звідництві для розпусти із залученням
неповнолітнього, тому їх дії правильно
кваліфіковані за ст. 302 ч.3 КК України.

4

Із
зібраних у справі доказів вбачається, що
крім звідництва для розпусти ОСОБА_3. і ОСОБА_4
забезпечували заняття проституцією іншими особами, в тому числі неповнолітніми, тобто займалися сутенерством, однак прокурор в судовому засіданні
відмовився від звинувачення за ст. 303 ч.3 КК України (т.5 а.с. 318-323),
тому за відсутності апеляцій потерпілих,
апеляційний суд не вправі виправити допущену помилку, оскільки це погіршить становище засуджених.

Що
стосується міри покарання, то вона
обрана засудженим у відповідності до вимог
ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням тяжкості скоєного злочину, даних про особи винних та обставин
справи, які пом'якшують і обтяжують
покарання, зокрема, що вони позитивно характеризуються, ОСОБА_3. має на утриманні двох неповнолітніх
дітей, вчинили злочин за попередньою
змовою групою осіб.

Взявши
до уваги ці обставини та те, що злочин
вчинено щодо великої кількості потерпілих,
суд призначив засудженим за ст. 302 ч.3 КК України покарання у виді чотирьох
років позбавлення волі кожному при санкції цього закону до семи років
позбавлення волі, тому беручи до
уваги, що ОСОБА_3. та ОСОБА_4 раніше судимі за умисні злочини і знову
вчинили умисний злочин, що утворює
рецидив злочину, який є обставиною, що обтяжує покарання, апеляційний суд не знаходить підстав для
пом'якшення призначеного їм судом покарання.

Суд
правильно ОСОБА_3. призначив покарання за сукупністю вироків, оскільки він був звільнений з місць
позбавлення волі за попереднім вироком 17.02.2005 року умовно-достроково на
один рік шість місяців 25 днів позбавлення волі і новий злочин вчинив протягом
не відбутої частини покарання.

На
підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Чернівецької області,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засуджених ОСОБА_3., ОСОБА_4. та адвоката ОСОБА_2. залишити без
задоволення, а вирок Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 24 грудня
2007 року щодоОСОБА_3 та ОСОБА_4 - без змін.