1Справа № 335/6074/14-к 1-кп/335/275/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, кримінальне провадження за обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

за частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2014 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 25 березня 2013 року відносно ОСОБА_5 за частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України.

27 січня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя постановлено виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 9 квітня 2015 р. вирок суду першої інстанції було скасовано, а провадження повернуто в той же суд на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвалою судді Орджонікідзевского районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2015 р. відповідно до вимог частини першої статті 416 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Обвинувачений та його захисник проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.
Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, доходить наступного висновку.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК України, яка, своєю чергою, передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
Зокрема, згідно з пунктом 5 частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За змістом вимог пунктів а) та b) частини третьої 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року), кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 р. зазначив, що у контексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
На підставі частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Проте, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, в обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 212 КК України як умисне ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів у значному розмірі.
За змістом обвинувального акту, ОСОБА_5 , який був службовою особою директором ПП «Комерційна фірма «Інтердикт», в період з 1 січня 2008 р. по 31 грудня 2010 р. умисно ухилився від сплати податку на додану вартість на суму 967 762,61 гривні. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_5 шляхом відображення в документах податкової звітності (деклараціях з ПДВ за вказаний період) наявності правовідносин з підприємствами ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «ПРОМІНВЕСТ», ПП «КОЛГРИ», ТОВ «ФОРУМ-МЕТ», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «РЕЗИДЕНТ», ПП «ПРОМСПЕЦТЕХ», які фактично ніяких товарно-матеріальних цінностей в адресу ПП «Комерційна фірма «Інтердикт» не постачали та мали безтоварний характер, - ухилився від сплати податку на додану вартість за період з 1 березня 2008 р. по 31 жовтня 2010 р. на суму 967 762,61 гривні, яка більш ніж в 1 000 разів перевищує установлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян та є значним розміром.
Разом із тим, інкримінуючи обвинуваченому скоєння кримінального правопорушення за частиною 1 статті 212 КК України, орган досудового розслідування не зазначає обов`язкових ознак складу даного кримінального правопорушення.
1. Зокрема, об`єктом даного кримінального правопорушення виступає встановлений законодавством порядок оподаткування юридичних і фізичних осіб, який забезпечує за рахунок надходження податків, зборів та інших обов`язкових платежів формування доходної частини державного та місцевих бюджетів, а також державних цільових фондів. Предметом злочину є податки, збори, інші обов`язкові платежі, що входять в систему оподаткування і введені у встановленому законом порядку. Під податком, збором, обов`язковим платежем розуміється обов`язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платником у порядку і на умовах, що визначаються законами про оподаткування.
Проте, у формулюванні обвинувачення взагалі відсутні посилання на положення закону, яким би передбачалось введення у встановленому порядку податку, про ухилення від сплати якого зазначається органом досудового розслідування в обвинувальному акті, а також про те, що цей податок міститься у системі оподаткування. В обвинувальному акті взагалі не вказано, на якій системі оподаткування перебувало підприємство, директором якого був обвинувачений.
2. Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується сукупністю трьох ознак: 1) діяння ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, що входять до системи оподаткування; 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах; 3) причинний зв`язок між діями і наслідками.
Проте, у формулюванні обвинувачення відсутнє посилання на зазначені ознаки об`єктивної сторони інкримінованого діяння. Зокрема, не вказано про те, що обвинувачений ухилився саме від сплати податку, який входить до системи оподаткування. Не наведено відповідних норм податкового законодавства, які умисно порушив обвинувачений, що призвело до ненадходження до бюджету суми податку на додану вартість (не зазначено, якими нормами на час вчинення інкримінує мого діяння врегульовано порядок, терміни сплати податку).
Крім того, зазначаючи про значний розмір ненадходження податку до бюджету 967 762,61 гривні, та вказуючи, що він більш ніж в 1 000 разів перевищує установлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян, орган досудового слідства не наводить розміру цього неоподаткованого мінімуму. Зокрема, не вказано, який саме розмір неоподаткованого мінімуму брався до уваги при кваліфікації діяння, не зазначено періоду, в якому такий розмір було встановлено законодавством. Тобто, враховуватися має закон, чинний на момент вчинення інкримінованого діяння. Проте, обвинувальний акт взагалі не містить посилання на вимоги закону, яким встановлювався неоподаткований мінімум доходів громадян.
Що стосується причинного зв`язку між діями і наслідками, то в обвинувальному акті також відсутні будь-які посилання на наявність такого причинного зв`язку. Орган досудового слідства не зазначив, в чому полягав такий причинний зв`язок, не вказав способу вчинення кримінального правопорушення (приховування об`єкта оподаткування, його заниження тощо).
Суд зазначає, що частиною 1 статті 212 КК України передбачено відповідальність не за сам факт несплати у встановлений строк податків, а за умисне ухилення від їх сплати, коли особа має намір взагалі не виконувати покладені на неї податкові зобов`язання (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 жовтня 2004 р. № 15 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів»). Суд зауважує, що у ряді випадків контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму податкового зобов`язання платника. В такому разі контролюючий орган надсилає платнику податкове повідомлення, в якому, зокрема, зазначаються граничні строки погашення податкового зобов`язання, його розмір (Закон України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181, чинний на час вчинення інкримінованого діяння).
Проте, обвинувальний акт не містить посилань на те, яким чином було визначено суму несплаченого податку до бюджету, не зазначається, чи було надіслано на підприємство обвинуваченого податкове повідомлення, та чи були узгоджені податкові зобов`язання, які були визначені контролюючим органом (чи мала місце процедура адміністративного або судового оскарження тощо).
Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 жовтня 2004 р. № 15 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів», злочин, передбачений ст. 212 КК, є закінченим з моменту фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів, які мали бути сплачені у строки та в розмірах, передбачених законодавством з питань оподаткування (тобто, сум узгоджених податкових зобов`язань, визначених згідно із Законом № 2181-III, а саме - з наступного дня після настання строку, до якого мав бути сплачений податок, збір чи інший обов`язковий платіж, що відповідно до визначеного ст. 5 вказаного Закону порядку вважається узгодженим і підлягає сплаті). Якщо закон пов`язує строк сплати з виконанням певної дії, то злочин вважається закінченим з моменту фактичного ухилення від сплати.
Всупереч цьому, обвинувальний акт взагалі не містить жодних посилань на момент ненадходження коштів до бюджету, не зазначає строків сплати податкових зобов`язань та їх розміру відповідно до певних положень чинного на той час законодавства про оподаткування.
Також, викладаючи фактичні обставини інкримінованого діяння, орган досудового слідства зазначає період, в який було допущено ухилення від сплати податку на додану вартість (далі ПДВ), в період з 1 січня 2008 р. по 31 грудня 2010 р. на аркуші 2 обвинувального акту. В цей же час, на аркуші 3 обвинувального акту вже йдеться про період з 1 березня 2008 р. по 31 жовтня 2010 р.
Крім того, зазначаючи про наявність правовідносин з підприємствами ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «ПРОМІНВЕСТ», ПП «КОЛГРИ», ТОВ «ФОРУМ-МЕТ», ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «РЕЗИДЕНТ», ПП «ПРОМСПЕЦТЕХ», які фактично ніяких товарно-матеріальних цінностей в адресу ПП «Комерційна фірма «Інтердикт» не постачали та мали безтоварний характер, орган досудового слідства не конкретизує, які саме правовідносини та товарно-матеріальні цінності маються на увазі, не посилається на конкретні договори, їх зміст, та первинні документи, які підтверджували б безтоварність цих відносин. Також, обвинувальний акт не містить даних про те, яким чином була встановлена безтоварність названих правовідносин, в ньому не вказується, чи визнані угоди між ПП «Комерційна фірма «Інтердикт» недійсними та/або нікчемними.
3. Суб`єктом діяння, передбаченого частиною 1 статті 212 КК України може бути, зокрема, службова особа підприємства. Однак, зазначаючи, що ОСОБА_5 був директором ПП «Комерційна фірма «Інтердикт», обвинувальний акт не містить посилань на документи, які підтверджують його призначення на цю посаду. Також в обвинувальному акті не зазначено, чи було дане підприємство зареєстровано в установленому порядку, а також зареєстровано як платник ПДВ.
4. Суб`єктивна сторона інкримінуємого діяння характеризується умислом. Проте, в обвинувальному акті не зазначені обставини, які свідчать про умисний характер поведінки обвинуваченого (наприклад, укладення фіктивних угод, невідображення в документах об`єкта оподаткування тощо).
5. Крім того, на порушення вимог пункту 4 частини другої статті 291 КПК України до обвинувального акту не додана розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем (яким зазначено ПП «Комерційна фірма «Інтердикт») копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
Суд також звертає увагу, що даний позов взагалі не може вважатися цивільним, оскільки, по-перше, його сторонами є юридичні особи, та, по-друге, в ньому йдеться про стягнення шкоди, завданій державі, за позовом суб`єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, яка, своєю чергою, уповноважена подавати такі позови в силу вимог закону (що регламентовано статтями 2, ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, цей позов адресовано Жовтневому районному суду м. Запоріжжя, а не Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, до якого направлено дане кримінальне провадження.
Наведені вище обставини, на переконання суду, перешкоджають призначенню судового розгляду даного кримінального провадження, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
Суд зауважує, що обвинувальний акт з викладеними вище недоліками унеможливлює призначення судового розгляду, оскільки лише бездоганний підсумковий документ досудового розслідування може бути запорукою досягнення мети справедливого правосуддя у розумні строки.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 293, 369 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Повернути прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом семи діб з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1