Ухвала

іменем україни

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_8,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001217, за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Вінниці, проживаючого по АДРЕСА_1, раніше судимого - за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2013 року за ч. 1 ст. 164 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин,

ч. 2 ст. 164 КК,

за участю прокурора ОСОБА_9,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі з доповненнями до неї прокурор, не оскаржуючи доведеності винуватості та кваліфікації дій, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що мотивувальна частина вироку апеляційного суду не містить обґрунтування зменшення засудженому строку покарання. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції незаконно пом'якшив призначений місцевим судом строк покарання.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 164 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1

ст. 76 цього Кодексу.

09 лютого 2015 року апеляційний суд під час розгляду справи за апеляційною скаргою прокурора скасував вирок районного суду в частині призначення покарання і постановив свій вирок, яким призначив

ОСОБА_2 покарання за ч. 2 ст. 164 КК у виді обмеження волі на

строк 1 рік. У решті вирок залишив без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи відповідно до виконавчого листа Ленінського районного суду

м. Вінниці від 16 травня 1997 року № 2а-120 зобов'язаним сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму та будучи раніше засудженим за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, починаючи з 14 травня 1997 року по 01 березня 2014 року щомісяця, на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_6, 1992 року народження, та ОСОБА_7, 1997 року народження, але злісно ухилився від сплати цих коштів, унаслідок чого за вказаний період утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 50 345, 29 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який касаційну скаргу підтримав повністю, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі та доповненнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Однак, вирок апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам процесуального закону, оскільки апеляційний суд, скасувавши вирок місцевого суду у частині звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, в порушення вимог ст. 420 КПК належним чином не вмотивував свого рішення.

Окрім того, не містить мотивувальна частина вироку апеляційного суду мотивів призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 164 КК.

За таких обставин, вирок суду апеляційної інстанції не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, адже його було ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене та, з використанням усіх процесуальних можливостей, ухвалити справедливе рішення з урахуванням приписів статей 370, 439 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 09 лютого

2015 року щодо ОСОБА_2 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_5