Придніпровський районний суд м.Черкаси
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту прокурору

06 січня 2015 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

розглянувши в підготовчому засіданні матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом, яке поступило з прокуратури міста Черкаси 24.12.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Мелітополь, Запорізької області, українець, громадянин України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обрано запобіжний захід особисте зобов`язання,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вирішуючи в підготовчому судовому засіданні, питання пов`язані з підготовкою кримінальної справи до судового розгляду та впевнившись, що обвинувачений та інші учасники процесу ознайомлені з пам`яткою про їх процесуальні права та обов`язки, суд з`ясовує їх думку щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду та чи існують підстави для закриття провадження.

Прокурор висловив думку про те, що можливо призначити кримінальну справу до розгляду, перешкод цьому він не вбачає, угоди про визнання винуватості чи про примирення не надходило, обвинувальний акт складений у відповідності до вимог Кримінального процесуального Кодексу України, тому можливо призначити справу до слухання .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки досудове слідство по справі було проведено з грубим порушенням вимог КПК України, звернувши увагу на ту обставину, що він ще 30 жовтня 2014 року звертався до слідчого та процесуального прокурора про проведення певних слідчих дій по справі, але вказане клопотання ні слідчим. ні прокурором виконано не було, а постанову про відмову в його клопотанні слідчий вручив лише 17 грудня 2014 року при відкритті матеріалів кримінального провадження. Також після ознайомлення ним та його підзахисним з матеріалами справи при відкритті матеріалів, ним повторно було заявлено клопотання про виконання певних слідчих дій, направлених на виконання вимог ст. 91 КПК України, але воно було також проігноровано, та була винесена постанова про відмову в задоволенні такого клопотання, які він оскаржив слідчому судді, який розглянув дану скаргу та 30 грудня 2014 року скасував вказану постанову та зобов`язав орган розслідування провести по справі ряд слідчих дій, направлених на об`єктивне розслідування справи.

Обвинувачений погодився з клопотанням захисника та просив його задоволити.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

- затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

- закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

- повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

- направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

- призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Загальними положеннями Кримінально-процесуального Кодексу України визначені основоположні завдання і принципи кримінального провадження по кримінальних справах.

Зокрема, відповідно до вимог ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 8 вказаного Закону визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вказані принципи даного закону, відповідно до вимог статті 9 КПК відображаються в тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В главі 4 параграфом 2 КПК України визначено докази та доказування під час проведення досудового розслідування, зокрема статтею 91 зазначено,що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно вимог ст.92 вказаного Кодексу визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - потерпілого.

Провівши відповідне розслідування орган розслідування повинен прийняти у відповідності до вимог глави 24 вказаного Кодексу певні рішення, зокрема і звернутись до суду з обвинувальним актом в якому відображаються результати розслідування, аналіз добутих доказів та додаються відповідні додатки до нього, зокрема реєстр матеріалів досудового розслідування.

На думку суду саме ці основоположні вимоги норм КПК України були грубо порушені.

Так, згідно клопотання захисника підозрюваного, з яким він звернувся в порядку ст.220 КПК України, до слідчого та прокурора ще 30 жовтня 2014 року та поставив питання з метою встановлення істини по справі, провести ряд слідчих дій.

Однак в порушення вимог вказаної статті воно не було розглянуто протягом трьох днів, відповідна постанова у вказаний термін захиснику та обвинуваченому вручена не була і не направлена через пошту, що фактично позбавило його можливості оскаржити такі дії слідчого до слідчого судді.

З матеріалів, які надані захисником обвинуваченого вбачається, що вказане клопотання було дійсно подане 30 жовтня 2014 року,а постанова слідчого про відмову в його задоволенні була винесена тільки 12 грудня 2014 року, а вручена захиснику лише 17 грудня 2014 року під час виконання вимог ст. 290 КПК України., що фактично позбавило його можливості оскаржити її в установленому законом порядку слідчому судді. Дана обставина грубо порушує принцип змагальності, який передбачений ст. 22 КПК України.

Крім того, продовжуючи порушувати вимоги КПК, та отримавши клопотання аналогічного змісту вже 17 грудня 2014 року, слідчий, в провадженні якого знаходилась справа, знову відмовляє фактично з тих же підстав в задоволенні вказаного клопотання Захисником та обвинуваченим 25 грудня 2014 року було оскаржено дану постанову слідчому судді, який розглянув вказану скаргу 30 грудня 2014 року та визнав її такою що підлягає до задоволення і зобов`язав орган розслідування виконати певні слідчі дії на яких наголошував захисник ОСОБА_5 в своїх клопотаннях та які були повністю проігноровано органом розслідування. В своїй ухвалі слідчий суддя зазначив, що відмовляючи в задоволенні клопотання захисника та підозрюваного органом розслідування були порушені вимоги ст.ст.22 та 26 КРПК України, а також вказав, які слідчі дії необхідно виконати.

В обвинувальному акті є посилання на покази потерпілого та свідків, які суперечать одні іншим та фактично вказують на те, що саме потерпілий ОСОБА_6 вів себе нахабно та наносив удари ОСОБА_4 , але орган розслідування обійшовся лише викладом їх показів, але не дав аналізу їм та не вказав, чому він бере до уваги лише покази одних та не враховує покази інших.

Статтею 109 КПК України визначено поняття «реєстру матеріалів досудового розслідування», з якого вбачається, що він повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Як було зазначено вище орган розслідування двічі приймав постанови про часткову та повну відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , але дані та час винесення вказаних постанов в реєстрі матеріалів не зазначено, не зазначено також і даних про те коли був призначений в якості захисника адвокат ОСОБА_5 .. В реєстрі також відсутні дані коли, ким і яким чином були повідомлені учасники кримінального провадження про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, відповідно до вимог ст.290 КПК України.

Із наведеного вище, чітко вбачається, що як у самому обвинувальному акті, так і в реєстрі, який є необхідним та обов`язковим додатком до обвинувального акту, із зазначенням всіх прийнятих по справі процесуальних рішень та повідомлень, при проведенні досудового розслідування, але, як було вже відмічено вище, відсутні такі відомості, в тому числі і відомості про внесення до Єдиного Реєстру досудового розслідування відомостей про закінчення досудового розслідування, Ніяких виключень щодо можливості виключення із зазначення в реєстрі якої-небудь процесуальної дії чи рішення, яка проведена по справі ст.109 КПК України не передбачено, а не включення в реєстр тієї чи іншої процесуальної дії чи рішення є грубим порушенням вимог діючого КПК та, яке може, в свою чергу, привести до непередбачуваних наслідків та фальсифікацій матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування.

Вказані вище грубі порушення вимог Кримінально-процесуального кодексу України, суд розцінює, як грубе порушення вимог Кримінально-процесуального Кодексу, а тому є недопустимим та вказує на безвідповідальне ставлення як органа досудового розслідування, так і процесуального прокурора до виконання, покладених на них законом, обов`язків, що порушує основоположні вимоги норм та принципів, як Конституції так і Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, справу неможливо призначити до судового розгляду, бо в такому випадку, суд своєю ухвалою про призначення справи до розгляду, фактично узаконить порушення, які були допущені органом розслідування та процесуальним прокурором при проведенні досудового розслідування.

Також в заявленому потерпілим цивільному позові зовсім необґрунтовано як матеріальну так і моральну шкоду.

Оскільки в ухвалі слідчого судді зазначено, які саме дії необхідно виконати органу розслідування та викладені мотиви в необхідності їх проведення, то суд не вдається до переліку таких дій, але на думку суду вони повинні бути виконані в місячний термін.

Враховуючи відсутність в підготовчому засіданні клопотань від сторін кримінального провадження про зміну чи скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , а строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який відносно нього був обраний ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 30 жовтня 2014 року закінчився, то у суду немає підстав для його продовження.

Керуючись ст. ст.2,9,91,109,290,291,293, 314,315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України повернути прокурору разом з додатками, як такий що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України для усунення недоліків на протязі одного місяця, шляхом виконання слідчих та розшукових дій.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий: ОСОБА_1