Кримінальна справа № 1-89-07
ВИРОК

іменем України

19 листопада 2007 року Обухівський
районний

суд Київської області в
складі:

головуючого судді Кравченка
М. В. при секретарі Запорожець О.М. , за
участю прокурора Сотченка М. М. ,

адвокатів ОСОБА_2., ОСОБА_3.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського
районного суду Київської області кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця АДРЕСА_1,
українця, громадянина України, неодруженого,
прож. за адресою: АДРЕСА_2,
працюючого пожежником ППЧ № 2 м. Українка, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 286 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2005 року близько 0 годин 20 хвилин, в с Германівка Обухівського району Київської
області ОСОБА_1, керуючи транспортним
засобом, порушив правила безпеки
дорожнього руху, що спричинило
потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження за наступних обставин.

В порушення п.2.9 (а) Правил Дорожнього руху України
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2003 року за
№1094, які забороняють водію керувати
транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, ОСОБА_1.,
вживши спиртні напої в кількості 360 грам горілки та пляшки пива, у зв'язку з чим він не міг об'єктивно
контролювати дорожню обстановку, не
маючи посвідчення на право керування мотоциклами відповідної категорії
„А", чим порушив вимоги п.2.1 (а)
вказаних правил, які зобов'язують водія
мати посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії
і талон, що додається до посвідчення
водія, не маючи доручення на право
керування мотоциклом „Дніпр-11" д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 .,
в темну пору доби рухався на зазначеному транспортному засобі з
пасажиром ОСОБА_5. на задньому сидінні,
по вулиці Богдана Хмельницького,
яка розташована в с Германівка Обухівського району Київської області та
є ділянкою автодороги Мала-Вільшанка-Сущани.

На заокругленні зазначеної автодороги, навпроти сільського клубу с Германівка, ОСОБА_1.,
не звертаючи уваги на небезпеку,
що виникла для його руху, а саме
на пішоходів, які йшли групою узбіччю
дороги, в порушення вимог п.12.1 Правил
Дорожнього руху України, не врахував
дорожню обстановку, а також особливості
вантажу (пасажира), що
перевозиться, і стан транспортного
засобу, щоб мати змогу постійно
контролювати його рух та безпечного керування ним, у порушення вимог п.12.2 Правил Дорожнього
руху України, рухаючись у темну пору
доби та в умовах недостатньої видимості не обрав швидкість руху, яка б дозволила йому мати змогу зупинити
транспортний засіб у межах видимості,
проігнорував п.12.3 Правил Дорожнього руху України, який зобов'язує водія у разі виникнення
небезпеки для руху, яку водій об'єктивно
спроможний виявити, він повинен негайно
вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1.,
продовжуючи рух по вулиці Богдана Хмельницького, відхилився від бік правого краю проїзної
частини, таким чином змінивши напрямок
руху, чим порушив вимоги п.10.1 Правил
дорожнього руху України, який зобов'язує
водія перед початком зміни напрямку руху впевнитися, що це буде безпечним, та не створить небезпеки іншим учасникам
руху, крім цього він порушуючи вимоги
п.13.1 Правил Дорожнього руху України,
який зобов'язує водія залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливості вантажу, що перевозиться і стану транспортного
засобу дотримувати безпечного
інтервалу та безпечної дистанції,

ОСОБА_1. безпечного інтервалу не дотримався і проїхавши поруч з
пішоходами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які йшли позаду
пішохода ОСОБА_9. на відстані близько 15
метрів, скоїв наїзд на останнього.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід
ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у
вигляді перелому кісток правої гомілки,
які згідно висновку судово-медичної експертизи №79 від 18.5.06
відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Порушення ОСОБА_1,
п.п.2.1 (а), 2.9 (а), 10.1,
12.1, 12.2, 12.3,
13.1 Правил дорожнього руху України в своїй сукупності знаходяться в
прямому причинному зв'язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою та
отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_9

В судовому засіданні підсудний винним себе у вчиненні
зазначеного злочину визнав частково і показав,
що він дійсно в стані алкогольного сп*яніння без прав і документів
керував мотоциклом під час інкримінуємих йому дій, однак потерпілий неправомірно йшов по
проїжджій частині дороги, а він факт
наїзду не усвідомив, вважав, що обраної ним між мотоциклом та пішоходом
відстані було достатньо для уникнення наїзду,
цивільний позов не визнав повністю,
просив застосувати до нього положення Закону України „Про
амністію".

Заслухавши покази підсудного, потерпілого,
свідків, експертів, думку адвокатів, прокурора,
дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає,
що вина підсудного підтверджується дослідженими під час судового
слідства доказами.

Так, показами
потерпілого ОСОБА_9 , свідків
ОСОБА_6., ОСОБА_8., ОСОБА_10.,
ОСОБА_7., ОСОБА_11 , ОСОБА_12.,
ОСОБА_5. повністю підтверджуються обставини обвинувачення та цивільного
позову.

Допитані в судовому засіданні в якості експертів Гора
І.В. та Грабовський О.І. повністю підтримали надані ними по цій справі висновки
експертиз, якою підтверджуються
обставини обвинувачення.

Крім того, вина
підсудного у вчиненні інкримінованого злочину повністю доводиться і
підтверджується сукупністю інших доказів,
зібраних в ході слідства у справі,
а саме:

висновком судово-медичної експертизи № 79 від 31.05.2006
року, згідно якої у потерпілого виявлені
тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток правої гомілки, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього
ступеню тяжкості і можуть відповідати терміну та обставинам обвинувачення, первинний контакт пішохода з мотоциклом
відбувся на висоті середньої третини правої гомілки потерпілого, тілесних ушкоджень, не пов*язаних із ДТП, на тілі
потерпілого не виявлено (а.с. 22);

протоколами огляду місця
події та схемами до нього (а.с. 67-74);

протоколом відтворення
обстановки та обставин події (а.с. 36,
181-185);

довідкою Обухівського райШРБУ, з якого вбачається, що наїзд відбувся за межами ширини проїзної
частини дороги (а.с. 75);

висновком комісійної автотехнічної експертизи № 2739 від
10.10.2007 року, згідно якої за обставин
даної ДТП
підсудний повнен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР
України, в заданій дорожній ситуації він
мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застосування
термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху (а.с. 189-190).

Оцінивши в сукупності з іншими матеріалами справи покази
підсудного, потерпілого, допитаних свідків, експертів суд вважає непослідовними, неправдивими і такими, що не відповідають фактичним обставинам
справи покази підсудного в частині заперечень наявності його вини у вчиненні ДТП, оскільки вони
спростовуються іншими доказами по справі.

Так, покази
підсудного в частині часткового заперечення вини у вчиненні інкримінуємого
злочину спростовуються висновками проведених у справі і зазначених вище
експертиз, а також поясненнями допитаних
в судовому засіданні експертів, згідно
яких підсудний мав технічну можливість,
але не вжив заходів щодо уникнення наїзду на потерпілого, а виявлені у потерпілого тілесні ушкодження
могли бути спричинені внаслідок саме цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того,
підсудним не заперечується факт невжиття заходів щодо уникнення наїзду
на пішохода, при цьому він посилається
на власну оцінку дорожньої обстановки,
яка, на його думку не передбачала
необхідності вжиття таких заходів. Суд оцінює такі доводи підсудного
критично, оскільки в цей час підсудний
знаходився у стані алкогольного сп*яніння,
а тому був неспроможний адекватно реагувати на зміну дорожньої обстановки.

Посилання підсудного на дотримання ним безпечної відстані
від потерпілого при зближенні під час руху,
спростовуються самим встановленим фактом наїзду на пішохода і
виникненням у потерпілого тілесних ушкоджень внаслідок такого наїзду.

Посилання на невірність проведених експертиз з огляду на
те, що під час ДТП потерпілий не йшов,
а стояв, суд вважає
необгрунтованими, оскільки Правила
дорожнього руху України пов'язують необхідність вжиття передбачених ними
заходів не з моментом наїзду на пішохода,
а з моментом виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, що рухається,
а згідно показів потерпілого,
свідків та самого підсудного він в світлі фар побачив групу
пішоходів, в якій рухався і
потерпілий, який в подальшому повернувся
в напрямку світла фар мотоцикла і одразу отримав удар від нього.

Посилання підсудного на наявність вини пішохода не
спростовують наявності вини підсудного і з врахуванням технічної спроможності
вжиття ним заходів уникнення ДТП та керування
джерелом підвищеної небезпеки не спростовують наявності його вини.

Суд вважає, що
суб'єктивна сторона даного злочину характеризується злочинною недбалістю та
необережною формою вини щодо наслідків злочину.

Між злочинними діяннями підсудного, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього
руху при керуванні транспортним засобом та наслідками таких діянь - вчинення
наїзду на пішохода та спричинення йому тілесних пошкоджень середнього ступеню
тяжкості вбачається причинний зв'язок.

Неповне визнання підсудним своєї вини суд розцінює як
спосіб захисту та намір ухилитися від відповідальності за вчинений злочин.

Суд вважає, що дії
ОСОБА_1, повинні бути кваліфіковані по
ч.1 ст.
286 КК України, оскільки він
керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_9. тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

Призначаючи підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного, обставини справи, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Обставиною, що
обтяжує відповідальність, суд вважає
вчинення злочину особою, що перебуває у
стані алкогольного сп'яніння.

Обставиною, що
пом'якшує відповідальність, суд вважає
позитивні характеристики підсудного з місця проживання та роботи.

Враховуючи,
ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1,
злочину, відмову підсудного
відшкодовувати завдану шкоду,
відсутність ознак турботи щодо потерпілого, суд вважає за необхідне призначити підсудному
покарання, пов'язане із обмеженням волі.

Суд також вважає за необхідне застосувати відносно
підсудного і додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати
автотранспортними засобами, оскільки цей
злочин пов'язаний з експлуатацією транспортного засобу та порушенням підсудним
ПДР України.

Підстав для зміни
запобіжного заходу суд не вбачає.

Враховуючи заяву підсудного в судовому засіданні відносно
застосування до нього амністії у випадку визнання його судом винним по цій
справі, суд вважає можливим застосування
норм Закону України „Про амністію" від 19.04.2007 року за № 955-V і звільнення
підсудного від основного покарання,
оскільки на підставі посвідчення серії В-П №464046, виданого 20.11.2003 року Київською
облдержадміністрацією, він є
особою, яка підпадає під дію Закону
України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. При цьому звільнення від додаткової міри покарання неможливе, а цивільний позов підлягає вирішенню
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
амністію".

Вирішуючи заявлений по справі цивільний позов, суд враховує,
що заявлений в ньому розмір матеріальної шкоди підтверджується
відповідними письмовими доказами,
зокрема наявними в матеріалах справи квитанціями та чеками на придбання
медикаментів, такі витрати безпосередньо
викликані були необхідністю лікування потерпілого внаслідок отриманих під час
злочину тілесних ушкоджень, розмір і
доводи цивільного позову підсудним підставно чи обґрунтовано не
заперечені, тому понесені позивачем
матеріальні збитки в цій частині підлягають відшкодуванню підсудним в повному
обсязі.

Витрати на оплату послуг адвоката потерпілим понесені
внаслідок неправомірної відмови підсудного від виконання цивільно-правових
обов'язків по відшкодуванню завданої останнім внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди шкоди, ці витрати безпосередньо
пов*язані із захистом прав потерпілого в межах цієї кримінальної справи, тому відносяться до матеріальної шкоди, заподіяної інкримінуємим підсудному злочином, тобто викликані і заподіяні цим злочином та
підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Таким чином,
відшкодуванню підсудним підлягає повний розмір матеріальної шкоди в
розмірі 8969 грн. 15 коп., які слід
стягнути на користь потерпілого.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає,
що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 4 тис. грн.,
яка виразилась в тому, що винними
діями підсудного позивачу було спричинено фізичного болю та страждань, яких він зазнав у зв'язку із ушкодженням
здоров'я, а також душевних
страждань, пов'язаних з протиправною
поведінкою підсудного щодо нього,
відмовою протягом тривалого часу виконувати свої цивільно-правові
обов'язки по відшкодуванню шкоди,
суттєвими змінами в його життєдіяльності та завданої цим психологічної
травми. Часткове задоволення позову також відповідає положенням ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (номайнової) шкоди", а також враховує зменшення обсягу
обвинувачення в суді.

Судові витрати на проведення експертиз по справі повинні
бути відшкодовані підсудним в повному обсязі,
а саме витрати за проведення експертиз на користь НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області: 323 грн. 61 коп.+ 205
грн. 93 коп. = 529 грн. 54 коп.

Керуючись ст.
ст. 323, 324,
328 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 286 ч.1 КК України та
призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі пункту „ж" статті 1 Закону України „Про
амністію" від 19.04.2007 року за № 955-V звільнити ОСОБА_1 від основного виду покарання у вигляді
обмеження волі, призначеного цим
вироком.

Цивільний позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 8969 грн. 15 коп. відшкодування моральної шкоди в
розмірі 4000 грн., а всього 12 969 грн.
15 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області витрати за проведення експертизи в розмірі 529
грн. 54 коп.

На цей вирок суду може бути подано апеляцію до
апеляційного суду Київської області суду через Обухівський районний суд на
протязі п'ятнадцяти діб.