У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів за участю прокурора

Канигіної Г.В., Мороза М.А. Парусова А.М.

розглянула у судовому засіданні у
м. Києві 21 лютого 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від
21 травня 2007 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

жителя
с. Горбівці Літинського району, судимості не має в
силу ст.89 КК України,

засуджено:

- за ч.1 ст.310
КК України до обмеження волі на один рік;

- за ч.2 ст.307 КК України до
позбавлення волі на п'ять років з конфіскацією ½ частини майна, що є його особистою власністю.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю злочинів призначено
покарання у виді позбавлення волі на п'ять років з конфіскацією ½ частини майна, що є його особистою власністю.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 у доход держави 376 грн. 60 коп. судових витрат.

В
апеляційній інстанції вирок щодо ОСОБА_1 не переглядався.

Вироком місцевого суду ОСОБА_1 було засуджено за те, що він, весною 2006
року на своїй присадибній ділянці у с.
Горбівці Літинського району Вінницької
області, незаконно посіяв та виростив рослини коноплі, які осінню того ж
року зрізав та незаконно зберігав у хліві свого домогосподарства з метою збуту.

8
березня 2007 року цей особливо-небезпечний наркотичний засіб, який ОСОБА_1
незаконно зберігав з метою збуту, був вилучений співробітниками міліції за
місцем його проживання.

Ухвалою
Верховного Суду України від 21 лютого 2008 року вирок щодо ОСОБА_1 скасовано, а
справу направлено на новий судовий розгляд.

При
касаційному розгляді зазначеної кримінальної справи колегією суддів встановлено
низку недоліків та порушень кримінально-процесуального закону, допущених
головуючим у справі - суддею Желіховським В., що призвело до скасування вироку
та свідчить про невисокий професійний рівень і неналежне ставлення судді до
виконання своїх службових обов'язків.

Вирок
суду, постановлений іменем України, повинен відповідати вимогам закону (КПК
України), бути викладений офіційно-діловою мовою, юридично грамотно і виважено,
з коротким, чітким і зрозумілим описом обставин справи, результатів дослідження
доказів та остаточного висновку суду.

Формулювання обвинувачення повинно бути, конкретним і не містити
суперечностей.

Згідно
із вимогами ст.334 КПК України мотивувальна частина вироку має містити весь
обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним. Зміст цієї частини вироку
визначається предметом доказування у справі, а також складом злочину, в якому
обвинувачується винна особа і який визнано доведеним.

Як
показав розгляд справи ці вимоги закону суддею були проігноровані.

Постановляючи
вирок, суддя мотивувальну частину вироку виклав неповно, неякісно із низкою
суперечностей. Допущені порушення викладені в ухвалі касаційної інстанції. Вони
послугували підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Інші
недоліки та помилки колегія суддів вважає за необхідне навести в окремій
ухвалі.

При
викладенні доводів на підтвердження своїх висновків суд не вправі був
обмежуватися зазначенням назв експертних висновків чи протоколів окремих
слідчих дій, посиланням на прізвища свідків або потерпілих.

З
названих джерел необхідно було навести лише дані, що стосуються конкретної
обставини, котра доказується, оскільки саме вони (дані) оцінюються судом у
сукупності із іншими доказами у справі.

Суддею
при виготовленні вироку вживалися терміни та словосполучення, що не передбачені
кримінально-процесуальним законом і не
можуть використовуватися у тексті юридичного документу.

Це,
зокрема, слово “покази”, а не показання, що повинно вживатися саме у цьому
розумінні.

Вживання
терміну “вина” замість “винуватість” або “винність” також є свідченням
невисокого фахового рівня доповідача у даній справі.

При
призначенні покарання суддя повинен був керуватися положеннями, що містяться у
ст.51 КК України і обрати певний вид, а не “вигляд”, покарання, передбачений
законом і після цього визначити строк покарання.

Є
неприпустимим те, що текст обвинувального вироку викладено із неточним
відображенням обставин справи, які суд визнав доведеними, неохайно, недбало, з
орфографічними та граматичними помилками.

Колегія
суддів звертає увагу також і на те, що
засудженому, лише після неодноразових його вимог, було вручено копію вироку
завірену печаткою суду і підписом судді.

Проте,
як убачається із наявних документів і копій, зміст вироку щодо ОСОБА_1 лише
частково стосується даної кримінальної справи (копія вироку додається). Крім
того, копія вироку, яку отримав засуджений датована 22 травня 2007 року. Між
тим вирок було постановлено 21 травня цього ж року. З копії вироку видно, що
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 310 КК України виправдано.

Наведені
факти свідчать про недостатню фахову
підготовку та неналежне ставлення судді Желіховського В. до виконання ним своїх
службових обов'язків, що є неприпустимим.

Керуючись ст. ст. 23-2, 400-2 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

довести
до відома голови Апеляційного суду Вінницької області про допущені суддею Желіховським
В.М. порушення для вжиття відповідних заходів задля недопущення подібних недоліків
у подальшому.

Направити голові Апеляційного суду Вінницької
області копії судових рішень у даній справі.

Про результати розгляду ухвали повідомити Верховний Суд України у місячний
строк.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Кравченко К.Т. Канигіна
Г.В. Мороз М.А.