Справа № 1-386/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2011 року Суддя Кіровського
районного суду м. Кіровограда
Поступайло В.В., при секретарі
Чорнобривець О.Є., за участю прокурора
Лебедєвої Р.С., захисника -адвоката
ОСОБА_1, обвинуваченого ОСОБА_2,
розглянувши під час попереднього
розгляду кримінальну справу по
обвинуваченню

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

- у скоєнні злочинів, передбачених ч.2
ст.364, ч.2 ст.366, ч.1 ст.366, ч.2 ст.172, ч.2 ст.357
КК України,

В С Т А Н О В И В :

26 квітня 2011 року на розгляд до
Кіровського районного суду
м.Кіровограда надійшла кримінальна
справа по обвинуваченню ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів, передбачених ч.2
ст.364, ч.2 ст.366, ч.1 ст.366, ч.2 ст.172, ч.2 ст.357
КК України.

Згідно із пред'явленим органом
досудового слідства обвинуваченням,
займаючи посаду директора державного
Кіровоградського сокоекстрактового
заводу, протягом 2008-2010 років ОСОБА_2
скоїв зловживання своїм службовим
становищем, тобто умисно, з корисливих
мотивів та в інших особистих інтересах
використовував своє службове
становище всупереч інтересам служби,
що спричинило тяжкі наслідки
охоронюваним законом інтересам
громадян - працівникам державного
Кіровоградського сокоекстрактового
заводу, поєднане із: службовим
підробленням, тобто складанням і
видачею ним як службовою особою
завідомо неправдивих документів, що
спричинило тяжкі наслідки інтересам
громадян - працівникам державного
Кіровоградського сокоекстрактового
заводу; службовим підробленням, тобто
складанням і видачею ним як службовою
особою завідомо неправдивих
документів, вчиненим повторно;
службовим підробленням, тобто
внесенням ним як службовою особою до
офіційних документів завідомо
неправдивих відомостей, - а також
умисно приховував документи та печатки
підприємства шляхом зловживання своїм
службовим становищем, з корисливих
мотивів та в інших особистих інтересах,
що спричинило порушення роботи
підприємства, та вчинив грубе
порушення законодавства про працю щодо
матері, яка має дитину віком до
чотирнадцяти років.

Попередньо вивчивши матеріали
кримінальної справи, заслухавши думку
прокурора, який вважав за можливе
призначити кримінальну справу до
судового розгляду, а наявні у ній
недоліки можуть бути усунуті в
судовому засіданні, шляхом допиту
свідків та потерпілих, а також зміни
пред'явленого обвинувачення,
захисника-адвоката ОСОБА_1, який заявив
клопотання про повернення
кримінальної справи на додаткове
розслідування з мотивів
неконкретності пред'явленого
обвинувачення, не визначення майнової
шкоди завданої потерпілим, та, як
наслідок, порушення права на захист
обвинуваченого ОСОБА_2 під час
досудового слідства, обвинуваченого
ОСОБА_2, який підтримав заявлене
захисником клопотання, вважаю, що
заявлене клопотання підлягає
задоволенню, а кримінальна справа
направленню на додаткове
розслідування, оскільки під час
досудового слідства допущено грубі
порушення вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України, які потягли за собою порушення
права на захист обвинуваченого ОСОБА_2,
унеможливлюють захист прав потерпілих,
без усунення яких справа не може бути
призначена до судового розгляду та які
не можуть бути усунуті у судовому
засіданні.

Так, відповідно до ст.237 КПК України у
справі, що надійшла від прокурора,
суддя з'ясовує щодо обвинуваченого,
зокрема, наступні питання: чи складено
обвинувальний висновок відповідно до
вимог цього Кодексу; чи не було
допущено під час порушення справи,
провадження дізнання або досудового
слідства таких порушень вимог цього
Кодексу, без усунення яких справа не
може бути призначена до судового
розгляду. Згідно з вимогами ст.246 КПК
України, повернення справи на
додаткове розслідування з мотивів
допущення таких порушень може мати
місце лише тоді, коли без усунення
вказаних порушень справа не може бути
призначена до судового розгляду.

Пленум Верховного Суду України у
пункті 3 Постанови №2 від 11.02.2005 року
«Про практику застосування судами
України законодавства, що регулює
повернення кримінальних справ на
додаткове розслідування», а також
пункті 4 Постанови №13 від 02.07.2004 року
«Про практику застосування судами
законодавства, яким передбачені права
потерпілих від злочинів»роз'яснив
судам, що кримінальна справа у
будь-якому разі не може бути призначена
до судового розгляду та підлягає
поверненню на додаткове розслідування,
зокрема, якщо при провадженні
досудового слідства було порушено
право обвинуваченого на захист, а також
у випадках, коли орган досудового
слідства істотно обмежив законні права
потерпілих і поновити ці права на
стадії судового розгляду справи
неможливо. При цьому, відповідно до
пункту 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №8 від 24.10.2003 р. «Про
застосування законодавства, яке
забезпечує право на захист у
кримінальному судочинстві»суди
повинні вимагати від органів
досудового слідства, щоб обвинувачення
було конкретним за змістом.
Недодержання вказаних вимог може бути
підставою для повернення справи на
додаткове розслідування.

Як вбачається із змісту обвинувального
висновку та обвинувачення, яке
пред'явлено ОСОБА_2 за ч.2 ст.364 КК
України, останній, займаючи посаду
директора державного Кіровоградського
сокоекстрактового заводу, зловживаючи
своїм службовим становищем, умисно, з
корисливих мотивів та в інших
особистих інтересах, використовуючи
його всупереч інтересам служби,
спричинив тяжкі наслідки охоронюваним
законом інтересам працівників
вказаного заводу на загальну суму 994
137,48 грн., з яких:

- 53 945,77 грн. не нарахованої компенсації
заробітної плати за час простою не з
вини працівників за періоди з 01.12.2008р.
по 12.12.2008 р. та з 19.12.2008 р. по 31.12.2008 р.;

- 30 400,78 грн. не донарахованої та не
виплаченої за час простою заробітної
плати за період з 01.09.2008 р. по 30.09.2008 р.;

- 882 299,32 грн. недоотриманих виплат за час
простою в період з лютого 2009 року по
березень 2010 року;

- 20 231,18 грн. не нарахованої та не
виплаченої індексації за період
березня-червня 2009 року, жовтня 2009 року
-березня 2010 року;

- 7 260,43 грн. безпідставно утриманих з
заробітної плати внесків на користь
Кіровоградської обласної ради
профспілки товаровиробників та
підприємців за період 2008-2009 років.

Водночас, визнавши у якості потерпілих
59 осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47,
ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51,
ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55,
ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59,
ОСОБА_60, ОСОБА_61, орган досудового
слідства у пред'явленому обвинуваченні
щодо кожної з цих осіб не вказав та не
визначив, у яких сумах та за які періоди
кожному з них не нараховано
компенсацію заробітної плати за час
простою не з вини працівників, не
нараховано та не виплачено індексацію,
а також у якому розмірі безпідставно
утримано з заробітної плати внесків на
користь Кіровоградської обласної ради
профспілки товаровиробників та
підприємців. Вказуючи суми шкоди,
заподіяної ОСОБА_2, слідство не
конкретизувало, яким чином та звідки
така шкода утворилася стосовно кожного
потерпілого, оскільки вони приймалися
на роботу в різний час, працювали
позмінно, а не одночасно, мали
відпустки та лікарняні у різні періоди,
а також займали різні посади та оплата
їх праці здійснювалася за різними
окладами.

Згідно з пред'явленим ОСОБА_2
обвинувачення за ч.2 ст.366 КК України,
він, перебуваючи на посаді директора
державного Кіровоградського
сокоекстрактового заводу, в період з
2008-2010 років, достовірно знаючи про
цілодобову роботу працівників заводу у
змінному режимі під час виготовлення
горілчаної продукції у вихідні,
неробочі та святкові дні, умисно, з
використанням свого службового
становища, з метою приховування таких
фактів, порушуючи свої службові
обов'язки, маючи єдиний злочинний
намір, своїм підписом затверджував не
відповідаючі дійсності табелі обліку
робочого часу працівників заводу з
фіксацією по 4 години роботи щоденно з
понеділка по п'ятницю, підготовлені за
його вказівкою начальниками
структурних підрозділів заводу,
зокрема частково за листопад, жовтень,
вересень 2008 року, повністю за серпень,
липень, червень, травень, квітень,
березень, лютий, січень 2008 року,
частково за листопад, жовтень, липень,
травень 2009 року, повністю за грудень,
вересень, червень, квітень, березень,
лютий, січень 2009 року, частково за
квітень 2010 року, повністю за березень,
лютий, січень 2010 року, розпоряджаючись
проводити нарахування заробітної
плати працівникам заводу у зменшених
розмірах, тим самим складав і видавав
завідомо неправдиві документи, на
підставі яких працюючим були проведені
виплати нижче від встановлених
законодавством гарантій, наслідком
чого стало не в повному обсязі
проведення відрахувань до бюджету
обов'язкових платежів, не сплати в
належних розмірах прибуткового
податку з громадян та страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне страхування, не донараховано
кошти за дні простою, індексації, чим
спричинив матеріальну шкоду
працівникам державного
Кіровоградського сокоекстрактового
заводу на загальну суму 986 877,05 гривень.

Наведене обвинувачення також є
неконкретним та таким, що позбавляє
права обвинуваченого на захист від
нього, оскільки органом досудового
слідства не визначено в які конкретно
вихідні, неробочі та святкові дні, а
також робочі дні мала місце робота
працівників заводу поверх
встановлених норм та у якому розмірі,
які саме працівники виконували такі
роботи та які саме данні, які не
відповідали дійсності, вносилися до
табелів обліку робочого щодо кожного з
працівників (конкретна кількість
годин, за який день стосовно кожного
працівника). Аналогічно як і за ч.2 ст.364
КК України, так і за ч.2 ст.366 КК України у
обвинуваченні не вказано та не
визначено, у яких сумах та за які
періоди кожному з потерпілих не
нараховано компенсацію заробітної
плати за час простою не з вини
працівників, не нараховано та не
виплачено індексацію.

При цьому, орган досудового слідства
інкримінувавши обвинуваченому ОСОБА_2
настання тяжких наслідків у результаті
складання та видачі табелів обліку
робочого часу, в яких занижувався
фактично відпрацьований потерпілими
робочий час, включив в розмір збитків
не донараховані потерпілим кошти за
дні простою та індексацію. Таким чином,
пред'явлене за ч.2 ст.366 КК України
обвинувачення є суперечливим та
взагалі не зрозумілим, оскільки як дії
обвинуваченого ОСОБА_2 зазначено те, що
у табелях обліку робочого часу
вказувалося про роботу працівників
заводу у меншому обсязі, аніж
насправді, а як наслідки таких дій - не
донараховані потерпілим кошти за дні
простою (тобто завод взагалі не
працював).

Водночас, наявність збитків та їх
розмір саме унаслідок заниження
фактично відпрацьованого потерпілими
робочого часу, так само і кількість
фактично заниженого робочого часу у
табелях, в обвинуваченні взагалі не
вказано та не визначено.

Загалом із пред'явленого ОСОБА_2
обвинувачення не зрозуміло чому кожна
із 59 осіб, визнана потерпілою, органом
досудового слідства в обвинуваченні та
обвинувальному висновку в порушенням
вимог ст.49 КПК України не зазначено яку
шкоду: моральну, фізичну або майнову,
завдано кожному потерпілому, унаслідок
чого порушено вимог п.4 ст.64, ст.223 КПК
України та не встановлено обставини, що
підлягають доказуванню, насамперед
характер і розмір шкоди, завданої
потерпілому злочином, що також є
обов'язковою ознакою об'єктивної
сторони складу злочину, передбаченого
як ч.2 ст.364 КК України, так і ч.2 ст.366 КК
України.

При цьому, з пред'явленого
обвинувачення неможливо встановити чи
є вказані особи потерпілими від
вчинення злочину, передбаченого ч.2
ст.364 КК України чи ч.2 ст.366 КК України,
або обох одразу або взагалі іншого
злочину, і це при тому, що під час
досудового слідства у справі всі 59 осіб
визнавалися потерпілими унаслідок
вчинення злочину, передбаченого ч.1
ст.172 КК України, оскільки справа за ч.2
ст.364, ч.2 ст.366 КК України на той час
порушена не була.

Вищенаведені обставини позбавляють
потерпілих можливості захистити та
поновити права за результатами
розгляду справи судом, що відповідно до
ст.2 КПК України взагалі є завдання
кримінального судочинства, оскільки у
обвинуваченні не зазначено які ж саме
права кожного потерпілого порушено та
підлягають поновленню.

Вищевикладене є також грубим
порушенням вимог ст.ст.43, 132 КПК України
та позбавило обвинуваченого ОСОБА_2
можливості знати в чому він
обвинувачується та здійснювати
належний та ефективний захист своїх
прав в ході досудового слідства та
унеможливлює здійснення захисту прав
підсудного при судовому розгляді
справи.

Порушення права на захист віднесено
ст.370 КПК України до істотних порушень
кримінально-процесуального закону, і
таке, що не може бути усунуто у судовому
засіданні та без його усунення справа
не може бути призначена до судового
розгляду. Вказане порушення
унеможливлює призначення справи до
судового розгляду і тягне за собою
повернення справи на додаткове
розслідування з метою відновлення
порушених прав обвинуваченого ОСОБА_2

При провадженні досудового слідства у
вказаній кримінальній справі допущено
також інші порушення
кримінально-процесуального
законодавства.

Так, слідчим ОСОБА_67 21 серпня 2010 року
одночасно з допитом у приміщенні
прокуратури Кіровського району м.
Кіровограда свідка ОСОБА_62 у період з 10
год. 40 хв. до 11 год. 35 хв. проведено
виїмку у приміщенні державного
Кіровоградського сокоекстрактового
заводу у період з 11 год. 15 хв. до 12 год. 55
хв., що підтверджується відповідними
протоколами, долученими до справи (т.5
а.с.90, т.12 а.с.71).

Аналогічні по суті порушення допущено
слідчим ОСОБА_67 при проведенні слідчих
дій: 26 серпня 2010 року за участю свідка
ОСОБА_63 та свідка і потерпілого ОСОБА_58
(т.5 а.с.45, 50, 51, т.12 а.с.107) та цього ж дня за
участю свідка ОСОБА_64 та потерпілої
ОСОБА_59 (т.5 а.с.58, т.12 а.с.110); 10 серпня 2010
року за участю свідка ОСОБА_65 та свідка
і потерпілого ОСОБА_24 (т.3 а.с.237, 242, т.12
а.с.57); 12 серпня 2010 року за участю
потерпілої ОСОБА_36 та свідка ОСОБА_37 (т.4
а.с.106, 109).

Одночасне проведення одним слідчим
декількох слідчих дій (у тому числі
різних по суті: допит свідка та виїмка)
з різними особами в різних місцях є
неможливим, що є неприпустимим, ставить
під сумнів їх законність та взагалі
фактичне проведення.

Окрім цього, складений у справі
обвинувальний висновок не відповідає
вимогам ст.ст.223, 224 КПК України. Так,
згідно із п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 30.05.2008
року «Про практику застосування
кримінально-процесуального
законодавства при попередньому
розгляді кримінальних справ у судах
першої інстанції»суттєвими
порушеннями при складанні
обвинувального висновку є такі, що
виключають можливість здійснювати
обвинуваченим свого захисту, зокрема
коли в обвинувальному висновку не
зазначені докази, що зібрані у справі.
При цьому, під викладенням доказів
розуміється посилання не тільки на
джерела доказів, але й наведення
короткого їх змісту, оскільки за
вимогами ст.65 КПК України доказами в
кримінальній справі є всякі фактичні
данні, на підставі яких у визначеному
законом порядку орган дізнання,
слідчий і суд установлюють наявність
та відсутність обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

У порушення ст.223 КПК України в описовій
частині обвинувального висновку
зазначено як докази показання 58
потерпілих (т.17 а.с.21-24), показання 16
свідків (т.17 а.с.25-27), протоколи очних
ставок між обвинуваченим та свідками
(т.17 а.с.31, 32) без розкриття їх змісту та
обставин, які вони підтверджують або
спростовують. Також, у обвинувальному
висновку вказано про підтвердження
вини обвинуваченого іншими
матеріалами кримінальної справи без
жодної конкретизації, що взагалі є
неприпустимим.

Вищевикладені порушення вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України під час провадження досудового
слідства віднесені до істотних та не
можуть бути усунуті у судовому
засіданні, у зв'язку із порушенням
права обвинуваченого на захист, а також
прав потерпілих, та без їх усунення
справа не може бути призначена до
судового розгляду, що відповідно до
ст.246 КПК України є підставою для
повернення справи прокурору для
організації та проведення додаткового
розслідування, у ході якого необхідно
належним чином встановити усі
обставини вчинених злочинів, та з
урахуванням наявних доказів, за
наявності до того підстав, пред'явити
ОСОБА_2 конкретне обвинувачення,
визначивши коло осіб, які є потерпілими
від злочину та конкретну шкоду
заподіяну їм, належно кваліфікувавши
дії обвинуваченого, усунувши
встановлені судом порушення, та
скласти у справі обвинувальний
висновок з додатками з дотриманням
вимог ст.ст.223-224 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.237, 246 КПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_1,
заявлене в інтересах обвинуваченого
ОСОБА_2, про направлення кримінальної
справи на додаткове розслідування
-задовольнити.

Кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_2 у скоєнні злочинів,
передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.1 ст.366,
ч.2 ст.172, ч.2 ст.357 КК України, у зв'язку з
допущенням порушень вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України під час провадження досудового
слідства повернути прокурору
Кіровського району м. Кіровограда для
організації та проведення додаткового
розслідування, у ході якого провести
слідчі дії, викладені у мотивувальній
частині постанови.

Міру запобіжного заходу
обвинуваченому ОСОБА_2 залишити
попередню -підписку про невиїзд.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційного суду Кіровоградської
області протягом 7 діб з моменту
проголошення.

Суддя Кіровського районного суду
м.Кіровограда В. В. Поступайло