Справа № 152/328/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження: № 152/328/15-к (ЄРДР № 0000075),

по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. РоляШаргородського району Вінницької області, проживаючого там же по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.06.2013 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт; вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 10.02.2014 року за ч. 2 ст. 389 та ст. 71 КК України до арешту строком на 4 місяці і 20 днів; вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.07.2014 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 110 годин громадських робіт; вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.01.2015 року за ч. 2 ст. 389 та ст. 71 КК України до арешту строком на 5 місяців і 13 днів,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України (далі КК України),

сторони кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
законний представник

малолітніх потерпілих ОСОБА_5 ,
сторона захисту:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.07.2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України до 110 годин громадських робіт на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин.

Так, ОСОБА_3 згідно рішення суду, оформленого судовим наказом, виданим 29.01.2013 року Шаргородським районним судом Вінницької області у справі № 152/208/13-ц зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення дочкою повноліття.

Окрім того, ОСОБА_3 згідно рішення суду, оформленого судовим наказом, виданим 19.12.2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області у справі № 230/4737/12 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.12.2012 року і до досягнення дочкою повноліття.

Знаючи про необхідність сплачувати аліменти, ОСОБА_3 , починаючи з 01 липня 2014 року по 31 січня 2015 року, умисно, маючи реальну можливість сплачувати аліменти, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ніде не працевлаштувався, на облік у центр зайнятості не ставав, ігноруючи рішення суду та ухиляючись від їх виконання, не сплатив за вказаний період жодного разу коштів, і таким чином допустив заборгованість по сплаті аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму виплат за шість місяців відповідних платежів, на загальну суму 7792,40 грн. Унаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Отже, своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні злочину визнав повністю, не заперечував факту його вчинення при вище наведених обставинах.

По суті пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, пояснив, що згідно судових наказів, виданих Шаргородським районним судом, він щомісячно зобов`язаний сплачувати аліменти на дочок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проте, з часу видачі судових наказів і до сьогоднішнього дня від жодного разу не сплатив аліментів, хоча мав таку можливість, за що у липні 2014 року був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України. Аліменти на дітей він не сплачував, оскільки був ображений на колишню дружину ОСОБА_5 . У центрі зайнятості на обліку він не стоїть, офіційно ніде не працює, пошуками роботи не займався, фізично здоровий, обмежень у праці не має.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та законний представник потерпілих також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 164 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 , є визнання ним винуватості та його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_3 ст.ст. 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Окрім того, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком належить частково приєднати не відбуте покарання, за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.01.2015 року у вигляді арешту, перевівши за правилами ст. 72 КК України 3 місяці арешту у 6 місяців обмеження волі, із розрахунку, що два дні обмеження волі відповідають одному дню арешту.

Отже, остаточно до відбування ОСОБА_3 слід призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, у виді двох років і шести місяців обмеження волі.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено, речових доказів та процесуальних витрат у справі немає.

Підстав для застосування запобіжного заходу немає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Відповідно до вимог статей 71 та 72 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_3 шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.01.2015 року у виді арешту, перевівши 3 місяці арешту у 6 місяців обмеження волі, із розрахунку, що два дні обмеження волі відповідають одному дню арешту і до відбування ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді двох років і шести місяців обмеження волі.

Строк відбування покарання обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно ст.ст. 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1