Справа 127/3951/15-к
Провадження 1-кс/127/1220/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7
ОСОБА_8 розглянувши клопотання Генерального прокурора України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в с.Вахнівка Липовецького району Вінницької області, громадянина України, з вищою юридичною освітою, що фактично мешкає в АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , розлученого, судді Печерського районного суду м.Києва,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.375 КК України, -
встановив:
Генеральний прокурор України звернувся до суду з клопотанням від 04.03.2015р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
У клопотанні зазначено, що в кінці листопада 2013р. на Майдані Незалежності в місті Києві розпочалися безстрокові мирні акції протесту громадян у вигляді зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій (Євромайдан) на підтримку європейського вектору зовнішньої політики України, організації та проведенню яких незаконно перешкоджали правоохоронні органи. Використовуючи гарантоване Європейською конвенцією та Конституцією України право на вказані протестні акції, громадяни України з 30.11.2013 організували цивільний автопротест Автомайдан, метою якого ставилося проведення з використанням власних транспортних засобів мирних заходів - автопоходів до резиденції «Межигір`я» Президента України ОСОБА_10 в селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області та до інших місць розташування органів державної влади.
Своє клопотання Генеральний прокурор мотивував наступним: до Печерського районного суду міста Києва в січні 2014р. з відділу ДАІ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшов протокол серії АА2 від 03.01.2014 № 940997, складений стосовно власника автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП. Розгляд протоколу розподілено судді ОСОБА_6 , судовій справі присвоєно № 757/793/14-п.
До зазначеного протоколу, як єдину підставу для його складання додано рапорт від 29.12.2013 від імені інспектора ДАІ ОСОБА_12 про те, що о 17 год. 55 хв. по вул. Наддніпровське шосе - вул. Залізничне шосе в місті Києві водій автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу співробітника ДАІ про зупинку, чим порушив п. 2.4 ПДР України. Рапорт виготовлено на принтері та ОСОБА_12 не підписано, тобто він є нікчемним документом та не може бути використаний як правова підстава для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Будучи обізнаним із подіями, які відбувалися у Державі, з метою проявити свою лояльність до діючої на той час влади і у такий спосіб отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю, у ОСОБА_13 виник умисел на постановлення завідомо неправосудного рішення.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення в порядку, визначеному КУпАП, ОСОБА_6 усвідомлював, що у цьому випадку взагалі не мало місце адміністративне правопорушення, проте, діючи умисно, у порушення закону, не дослідивши належним чином обставини справи, з метою постановлення завідомо неправосудного судового рішення, у приміщенні Печерського районного суду міста Києва, 14.01.2014 умисно виніс завідомо неправосудну постанову щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_11 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Відповідно до резолютивної частини постанови суду ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на шість місяців.
Вказане рішення не відповідало вимогам законності та обґрунтованості, оскільки було постановлено з порушенням передбаченого законодавством порядку прийняття суддею рішення, без повного і всебічного з`ясування обставин, тобто являється неправосудним. У подальшому цю постанову було оскаржено ОСОБА_11 до апеляційного суду міста Києва та постановою від 06.03.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_11 задоволено, постанову Печерського районного суду міста Києва від 14.01.2014 скасовано, провадження у справі закрито відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Ураховуючи викладене, апеляційним судом міста Києва встановлено, що судом першої інстанції прийнято рішення, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Суддя місцевого суду ОСОБА_6 навмисно порушив вказані положення закону, маючи на меті постановити завідомо неправосудну постанову. Розглядаючи справу, ОСОБА_6 з метою винесення неправосудної постанови, навмисно не взяв до уваги той факт, що рапорт старшого інспектора, капітана міліції ОСОБА_12 ним взагалі не підписано, а лише роздруковано на принтері. Також у рапорті ОСОБА_12 не зазначено, хто саме керував автомобілем марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 .
В клопотанні також зазначено, що в ході досудового розслідування стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які дають обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. Ця підозра обґрунтовується та підтверджується сукупністю здобутих доказів, а саме: ухвалою про тимчасовий доступ до речей та документів від 18.12.2014; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 30.12.2014; протоколом огляду матеріалів адміністративної справи про адміністративне правопорушення №757/793/14-ц від 29.12.2014; постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 29.12.2014; ухвалою про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів від 10.11.2014; одержаними в установленому законом порядку копіями матеріалів адміністративної справи про адміністративне правопорушення №757/793/14-ц; протоколом допиту в якості свідка капітана міліції ОСОБА_12 від 18.12.2014; протоколом допиту в якості свідка власника автомобіля марки «Рено», ОСОБА_11 ; протоколом допиту в якості свідка старшого інспектора сектору оформлення матеріалів ДТП ОСОБА_14 ; протоколом допиту в якості свідка інспектора дорожньо-патрульної служби ОСОБА_15 ; іншими матеріалами кримінального провадження.
Своїми умисними діями, які виразились у винесенні завідомо неправосудної постанови від 14.01.2014 у справі про адміністративне правопорушення, шляхом зловживання своїми посадовими обов`язками, будучи обізнаним із подіями, які відбувалися у державі, з метою проявити свою лояльність до діючої на той час влади і у такий спосіб отримати преференції для подальшого просування по службі, тобто особистою зацікавленістю, суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.375 КК України.
27.01.2015 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру від 22.12.2014 та 02.02.2015 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, яке вручено останньому 13.02.2015. Також в ході досудового розслідування встановлено, що суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 зловживає своїм статусом та правами, завдяки чому намагається уникнути відповідальності та не виконувати обов`язки, які покладаються на підозрюваного. Це підтверджується неодноразовими відмовами ОСОБА_6 отримати у вказаному кримінальному провадженні повідомлення про підозру, неявку до слідчого відділу для проведення слідчих та процесуальних дій з його участю.
Таким чином, орган досудового розслідування, повідомивши ОСОБА_6 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищення або спотворення будь-яких речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів і спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід - тримання під вартою.
ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. За таких обставин більш м`які, передбачені ст.176 КПК України, запобіжні заходи не забезпечать виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків підозрюваного та не дадуть змоги під час досудового розслідування контролювати місця його перебування.
27.02.2015 Голова Верховного суду України звернувся до Верховної Ради України із поданням про надання згоди на затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судді ОСОБА_6 .
04.03.2015 Верховною Радою України надано згоду на затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 .
У зв`язку з можливістю знищити, сховати або спотворити будь-які з речей, документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з метою запобігання переховування від слідства та суду, використовувати свій майновий стан, соціальні зв`язки та авторитет судді, для запобігання спробам підозрюваного незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, та неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, Генеральний прокурор звернувся до суду з відповідним клопотанням.
В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчий ОСОБА_5 клопотання Генерального прокурора України підтримали в повному обсязі, оскільки ОСОБА_6 оголошена обґрунтована підозра у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, наявні ризики, які містяться у п.п.1,2,3,4 ст. 177 КПК України, та інші, передбачені ст.176 КПК України, більш м`які запобіжні заходи крім тримання під вартою, не спроможні запобігти зазначеним ризикам. В підтвердження зазначеного надали суду докази: копії повідомлення про підозру ОСОБА_6 та про зміну раніше повідомленої підозри, копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копії протоколів допиту потерпілого, свідків, протоколів окремих слідчих дій, копію постанови Верховної Ради України від 04.03.2015р., копію рапорту працівника СБУ про намір ОСОБА_6 виїхати за межі території України та інше.
Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заперечували щодо обрання відносно підозрюваного будь-якого запобіжного заходу, суду пояснили, що Вінницький міський суд Вінницької області не має повноважень на розгляд клопотання у зв`язку з порушенням правил підсудності. Підозра ОСОБА_6 є необґрунтованою, ніяких порушень матеріального та процесуального закону при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 не допустив. Підставами для скасування постанови судді ОСОБА_6 від 14.01.2014р. апеляційним судом м.Києва були не порушення з боку судді вимог матеріального та процесуального законодавства, а інша юридична оцінка доказів, зібраних судом першої інстанції. Ніяких особистих інтересів, а відтак підстав кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.375 КК України, досудовим слідством не встановлено. Органами досудового розслідування і стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, зазначених ст. 177 КПК України та не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів. В ході проведення досудового розслідування допущені порушення процесуального закону під час винесення та оголошення повідомлення про підозру; порушено строки досудового розслідування; процесуальні документи в кримінальному провадженні винесені посадовими особами, які не мали на це належних повноважень; деякі надані стороною обвинувачення процесуальні документи не підписані, а деякі містять ознаки підробки. ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Крім того, постанова Верховної ради України про надання згоди на затримання судді ОСОБА_6 та обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на момент внесення клопотання до суду і розгляду цього клопотання, не набрала законної сили.
Сторона захисту надала суду докази на підтвердження своїх доводів: письмове пояснення; висновок експертного почеркознавчого дослідження; довідки про причини відсутності ОСОБА_6 на роботі; копії процесуальних документів по кримінальному провадженню; копії листів ОСОБА_6 та його захисників, Печерського районного суду м.Києва до органу досудового розслідування з приводу підставності оголошення та вручення підозри та явки до слідчого; рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а також документи, що характеризують ОСОБА_6 , підтверджують високий рівень його професійності та документи, що висвітлюють його матеріальний стан. За таких обставин просили суд відмовити в задоволенні клопотання.
Вислухавши думку прокурорів, підозрюваного та його захисників, дослідивши матеріали клопотання Генерального прокурора України та докази надані сторонами, слідчий суддя встановив наступне.
Постановою судді ОСОБА_6 від 14.01.2014р. по справі про адміністративне правопорушення №757/793/14-п ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на шість місяців.
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 06.03.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_11 задоволено, постанову Печерського районного суду міста Києва від 14.01.2014 скасовано, провадження у справі закрито відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
В ході досудового розслідування встановлено, що 29.12.2013р. відносно ОСОБА_11 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення на підставі непідписаного рапорту. ОСОБА_11 з його змістом не погодився, в поясненнях, зазначених в протоколі вказав, що знаходився зовсім в іншому місці, це можуть підтвердити свідки. В письмових поясненнях, наданих ОСОБА_11 працівникам ДАІ та суду при розгляді справи він також підтримував свою позицію. Свідок ОСОБА_12 на досудовому слідстві пояснив, що про існування непідписаного рапорту від його імені йому стало відомо лише в прокуратурі під час допиту, хто міг роздрукувати цей рапорт і його використовувати, йому не відомо.
Не вдаючись до оцінки доказів і правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.375 КК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_6 .
Постановою Верховної Ради України від 04.03.2015р. дана згода на затримання судді ОСОБА_6 та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.03.2015р. суддю ОСОБА_6 відсторонено від посади.
Аналізуючи наявність чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд враховує поведінку ОСОБА_6 під час проведення досудового розслідування та оголошення йому повідомлення про підозру і приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені п.1,2 ч.1 ст. 177 КПК України, що підтверджується ухиленням ОСОБА_6 на певному етапі досудового розслідування від отримання процесуальних документів, неповідомлення органам слідства місця свого фактичного проживання, можливим впливом з його боку на свідків, в тому числі працівників Печерського районного суду м.Києва. При цьому суд враховує, що наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити одну чи кілька з наведених дій означає наявність даних, які свідчать про обґрунтовану ймовірність вчинення ним таких дій.
Зазначені в клопотанні можливості знищення, приховання або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування і відповідні докази наявності цих ризиків не надані суду стороною обвинувачення в ході судового розгляду.
При цьому суд враховує, що з 18.02.2015р. ОСОБА_6 повністю виконує свої процесуальні обов`язки, як підозрюваного, і це не заперечувалось стороною обвинувачення; постановою Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 10.03.2015р. ОСОБА_6 відсторонений від посади судді, що значно звужує його можливості по перешкоджанню кримінальному провадженню.
Доводи ОСОБА_6 та його захисту про відсутність обґрунтованої підозри, відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, порушення вимог процесуального законодавства під час досудового розслідування, не набрання чинності постанови Верховної ради України про надання згоди на затримання та тримання під вартою ОСОБА_6 порушення правил підсудності при розгляді клопотання Вінницьким міським судом та інше спростовуються наведеними доказами і не можуть бути прийняті до уваги в повному обсязі при винесенні ухвали.
Підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вищою юридичною освітою, кандидат юридичних наук, має постійне місце проживання: фактично проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , розлучений, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи. Однак, він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Тому, провівши детальний аналіз наявності чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що в ході розгляду даного клопотання прокурорами не доведено, що обставини, на які вказує сторона обвинувачення, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам, а сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , хоча і є одним з визначаючих елементів при оцінці ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак не може бути достатньою підставою для законності застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (Рішення Європейського суду з прав людини «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009р.)
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст. 482 КПК України, для застосування відносно судді запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту необхідна згода Верховної Ради України, яка на час внесення та розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не отримана.
Відповідно до норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та вимог Кримінального процесуального кодексу України, суддя при постановленні рішення не може враховувати політичні настрої в державі, суспільний інтерес, а зобов`язаний дотримуватись принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до вимог ст.205 КПК України, ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 179,183, 193, 194, 196, 205,309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в:
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:
прибувати до відповідного органу досудового розслідування та суду за першою вимогою;
повідомляти відповідний орган досудового розслідування чи суд про зміну місця свого проживання;
носити електронний засіб контролю.
Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_6 починає діяти з 13.03.2015 року.
У разі невиконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, зазначених у даній ухвалі, до останнього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: