АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/233/15 Справа № 173/1685/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0000930 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у с. Бородаївка Верхньодніпровського району

Дніпропетровської області,

проживає за адресою

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.3 ст.153 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Прокурором принесена апеляційна скарга на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 , в якій він просить вирок скасувати в часині призначеного покарання та ухвалити свій, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.153 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, посилається на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Оскільки вважає, що судом не надано належної оцінки тій обставині, що потерпілому ОСОБА_11 на момент вчинення насильницьких дій з боку обвинуваченого виповнилось лише 8 років, а злочин вчинений ОСОБА_7 відноситься до особливо тяжких, тому призначене покарання на думку прокурора, є надто м`яким та недостатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним інших злочинів.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року неповнолітнього ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.153 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Згідно ст.ст.75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, та покладено обов`язки передбачені п.3 ст.76 КК України.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 29 квітня 2013 року близько 16:00 години, знаходячись на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , разом з малолітнім ОСОБА_11 , маючи намір на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, запропонував малолітньому ОСОБА_11 вступити з ним у сексуальний контакт неприроднім способом, на що останній виконав прохання ОСОБА_7 , після чого, скориставшись малолітнім віком ОСОБА_12 та не розумінням останнім дій ОСОБА_7 , вступив з малолітнім ОСОБА_11 в аногенітальний контакт.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги, просила призначити обвинуваченому покарання у виді 8 років позбавлення волі, вказуючи, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Обвинувачений неповнолітній ОСОБА_7 в судовому засіданні просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, пояснив, що розкаюється в скоєному, просить не позбавляти його волі. На теперішній час навчається на першому курсі Дніпродзержинського вищого професійного училища, характеризується позитивно.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 просить вирок суду залишити без змін, пояснила, що неповнолітній син щиро переживає за скоєне, розкаявся. Веде себе добре в сім`ї, навчається в училищі, позитивно характеризується.

Захисник ОСОБА_9 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив про те, що призначене покарання є достатнім для виправлення неповнолітнього обвинуваченого, який щиро розкаюється в скоєному, протягом двох років, які пройшли з дня вчинення злочину, характеризується позитивно, до жодного виду відповідальності не притягувався.

Малолітній потерпілий та його законний представник в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Законний представник потерпілого надала суду заяву, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін, не позбавляти обвинуваченого волі, вказала, що матір`ю останнього відшкодована шкода в повному обсязі, вони помирилися.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів прийшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України і правильність кваліфікації його дій за цим злочином у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого колегія суддів вважає такими, о заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за скоєний злочин, суд врахував вимоги ст.65 КК України та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання з застосуванням ст.69 КК України, відповідно до положень якої - за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.

При цьому суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, є неповнолітнім, виховувався в неповній родині, щире каяття обвинуваченого у скоєному, повне визнання вини, сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, що розцінив суд як обставини, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України та у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому обґрунтовано суд прийшов до висновку про застосування ст.69 КК України.

Однак, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, належним чином не вмотивоване.

Відповідно до вимог ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Районний суд, приймаючи рішення про призначення покарання ОСОБА_7 та звільняючи його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, послався на обставини, зазначені при мотивуванні рішення щодо застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.153 КК України.

Зокрема, при призначенні покарання, судом не надано належної оцінки тяжкості скоєного обвинуваченим злочину, який згідно положень ст.12 КК України є особливо тяжким. Посилання у вироку на те, що призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим злочину, та що злочин скоєно відносно малолітньої особи.

Отже, приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання, суд фактично не навів у вироку переконливих доводів про доцільність його умовного засудження, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання.

Колегія суддів, враховуючи обставини, що не були предметом розгляду судом першої інстанції, а саме - відшкодування матір`ю обвинуваченого шкоди та клопотання законного представника потерпілого не позбавляти обвинуваченого волі, вважає можливим знизити розмір покарання, призначеного судом.

Згідно п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Виходячи з наведеного, на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК колегія суддів визнає вирок щодо ОСОБА_7 таким, що підлягає скасуванню за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням свого вироку в частині призначення обвинуваченому покарання.

При цьому колегія суддів вважає, що наявність пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченого, його неповнолітній вік, думку представника малолітнього потерпілого, яка в заяві до суду вказала, що претензій до обвинуваченого не має, завдані збитки відшкодовано, у зв`язку з чим просила не позбавляти ОСОБА_7 волі, дає підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.153 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, але без звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому повинно бути призначено більш суворе покарання, яке належить відбувати реально.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 420 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.153 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту взяття його під варту.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді