Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
секретаря судового засідання ОСОБА_4.,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 лютого 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2014 року щодо ОСОБА_5

Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2013 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано його за недоведенням винуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2014 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що апеляційний суд не в повній мірі мотивував своє рішення щодо законності вироку місцевого суду, не дав оцінки всім доказам у кримінальному провадженні, обмежившись переліченням підстав, з яких було виправдано ОСОБА_5, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того зазначає про істотне порушення апеляційним судом права потерпілого на участь у судовому засіданні, оскільки розгляд провадження здійснювався у його відсутності.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що 14 січня 2013 року о 22-00 годині, працюючи на посаді інспектора патрульної служби батальйону патрульної служби Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, являючись працівником правоохоронного органу, представником влади та службовою особою, в ході патрулювання у Приморському районі м. Маріуполя, в районі будинку № 45 по вул. Латишева, умисно, перевищуючи свої службові повноваження та явно виходячи за їх межі, наніс ОСОБА_6 удари руками та ногами в ділянку тулубу, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 2 ст. 365 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_5, суд у вироку на підставі аналізу зібраних органами досудового розслідування і досліджених доказів дійшов висновку, що вони об'єктивно не доводять винуватості у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, з чим також погодився апеляційним суд.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Доводи касаційної скарги прокурора про необґрунтованість ухвали апеляційного суду заслуговують на увагу.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження апеляційним судом залишились не виконаними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленим вироком, прокурор звернувся з апеляційною скаргою на вирок суду, у якій порушував питання про постановлення нового вироку апеляційним судом, посилаючись на те, що судовий розгляд місцевим проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги прокурора суті всіх зазначених апелянтом доводів в ухвалі не навів, їх ретельно не перевірив, відповіді на усі доводи апеляційній скарзі не дав і свого рішення про залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора належним чином не мотивував.

Апеляційний суд, усупереч ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не надав вичерпної відповіді, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами він визнав наведені в апеляції доводи неспроможними.

Суд апеляційної інстанції фактично не проаналізував доводів щодо незаконності оскаржуваного вироку і не дав оцінки стосовно їх обґрунтованості чи відсутності такої, а фактично просто навів перелік доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

При цьому взагалі поза увагою суду апеляційної інстанції залишились доводи прокурора про оцінку доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував виправдувальний вирок, суд дав їм формальну оцінку щодо їх достатності та достовірності, не проаналізувавши їх з точки зору належності та допустимості.

Прокурор акцентував увагу суду у своїй апеляційній скарзі на порушеннях судом першої інстанції наведених вимог процесуального закону при оцінці доказів покладених в основу виправдувального вироку, однак такі доводи не знайшли свого відображення в ухвалі суду, а також не наведено підстав чи норм закону, з яких ці доводи визнані безпідставними.

Також мотивувальна частина ухвали апеляційного суду не містить повноцінної відповіді на твердження прокурора щодо оцінки доказів місцевим судом, а також щодо суперечностей доказів, якими суд обґрунтував вирок.

Таким чином, з огляду на наведене, рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, через що воно підлягає скасуванню, а у справі належить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, а також суду необхідно відповідно до вимог ст. ст. 94, 95, 439 КПК України, положень глави 31 КПК України дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку, також ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора щодо законності виправдувального вироку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Щодо інших, наведених в касаційній скарзі доводів, то вони підлягають перевірці при новому апеляційному розгляді.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1. ОСОБА_2 ОСОБА_3