Справа № 182/2166/15-к
Провадження № 1-кп/0182/402/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.04.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000587 від 23.02.2015 р. по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Капулівка Нікопольського р-ну Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , який навчається на 1 курсі в ДПТНЗ «НЦПО», з освітою 9 кл., не одруженого, раніше не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
законного представника н/л ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
представника служби у справах дітей
Нікопольської міськради ОСОБА_7
представника КМСД ОСОБА_8 , -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_3 21 лютого 2015 р. приблизно о 21-30 год., знаходячись поблизу буд. № 17-а по пр.. Електрометалургів в м. Нікополь Дніпропетровської області, побачивши потерпілу ОСОБА_9 , з метою відкритого викрадення чужого майна підійшов до неї та шляхом ривка з руки потерпілої відкрито умисно з корисливих мотивів викрав жіночу сумку «Луі Вуіттот» вартістю 2000 грн., в якій заходились: мобільний телефон «Нокіа 7310Ц» вартістю 500 грн. з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., мобільний телефон «Верту Сігнатуре Феррарі 521В» вартістю 5000 грн. з сім-карткою оператора мобільного в`язку «МТС» вартістю 10 грн. на рахунку 15 грн., грошові кошті в сумі 200 грн., які належать потерпілій ОСОБА_9 , чим заподіяв їй матеріальну шкоду на загальну суму 7750 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і пояснив суду, що наприкінці зими 2015 р. у нічний час він гуляв на вулиці. В районі протитуберкульозного диспансеру побачив жінку, яка була у нетверезому стані. Вирвав у неї з рук сумку і побіг у двори. Там побачив, що у сумці були гроші в сумі 50 грн., 2 мобільні телефони, косметика. Він забрав гроші, телефони, а сумку з рештою речей викинув. По дорозі зустрів раніше знайомого ОСОБА_10 . Сказав, що знайшов сумку, передав 2 телефони і попросив один «Верту» продати, а «Нокіа» дав покористуватися. ОСОБА_11 погодився продати телефон, але більше він його не бачив і більше з ним не спілкувався. У вчиненому він розкаюється. Зобов`язується більше злочини не вчиняти. На даний час він навчається в «НЦПО», але там йому навчатися не подобається, він хоче продовжити навчання у медичному училищі. Цивільний позов потерпілої визнає.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_3 є учнем «НЦПО». Він має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, офіційним опікуном його є директор НЗ. ОСОБА_3 проживає у гуртожитку в кімнаті ще з одним хлопцем, забезпечений умовами для навчання та відпочинку. Забезпечений 3-х разовим гарячим харчуванням, отримує стипендію 850 грн. Характеризується посередньо, у нього були конфлікти з педагогами, пропуски занять. Але після вчинення ним злочину, його поведінка покращилася. Конфліктні ситуації не виникають, заняття без поважних причин не пропускає. Вважає, що він зробив висновки і просить не позбавляти його волі.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_3 на обліку у них не перебуває, в поле зору не потрапляв. Він забезпечений належними умовами для проживання і навчання, але за місцем навчання характеризується негативно, т.я. пропускав заняття. В гуртожитку також характеризується незадовільно, т.я. були порушення умов проживання. Але в цілому, на даний час не потребує направлення в місця позбавлення волі.
Представник КМСД Нікопольського МВ ОСОБА_8 також пояснив, що неповнолітній ОСОБА_3 ніколи в поле зору КМСД не потрапляв і на обліку не перебував. У сумнівних компаніях також замічений не був. Від органів досудового розслідування він не ухилявся. Направлення у місця позбавлення волі не потребує.
У зв`язку з визнанням вини, т.я. проти цього не заперечували учасники судового провадження, при правильності розуміння обставин, які ніким не оспорюються, та добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Дії обвинуваченого мають вірну правову кваліфікацію за .1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до середньої тяжкості; обставини справи; особу винного, який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки батько невідомий, а мати позбавлена батьківським прав, перебував спочатку у школі-інтернаті, потім у прийомній родині, раніше не судимий, на обліку у КМСД, службі у справах дітей не перебував, навчається в ДПТНЗ «НЦПО», за місцем навчання характеризуються посередньо; за місцем проживання має належні умови для проживання, навчання, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Але, оскільки відповідно до ст.. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р. неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу, ураховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 104, 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з того, що матеріальна шкода, заподіяна злочином, в силу ст.. 1166 ЦК України підлягає стягненню з особи, що спричинила шкоду, тому позов потерпілої підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374, 484, 485, 487 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.1 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 міс.
На підставі ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі п 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Міра запобіжного заходу не обиралася.
Цивільний позов потерпілої задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином 5750 (п`ять тис. сімсот п`ятдесят) грн..
Речові докази сумка, яка знаходиться у потерпілої - залишити їй.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1