АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3268Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/175/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - при секретарі - ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

цивільних відповідачів - ОСОБА_10 , ПрАТСГТАС,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , цивільних відповідачів ПрАТ СГ ТАС і ПрАТ СК ПЗУ Україна на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2015 року -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого

засуджено за ч.2 ст.286 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу його затримання - 24 грудня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 155 384 грн. моральної шкоди; 6 732 грн. витрат на поховання сина ОСОБА_13 ; 1 589 грн. 07 коп. витрат на особисте лікування; 21 000 грн. витрат на придбання пам`ятника; 10 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 17 000 грн. матеріальної шкоди та 795 грн. 94 коп. судових витрат.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «Страхова група «TAC» та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_12 14 616 грн. страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю ОСОБА_13 та 39 321 грн. 07 коп. матеріальної шкоди.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_10 заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної і моральної шкоди.

В задоволенні позову ОСОБА_12 до TOB «Бонус-3» та СПД ОСОБА_15 про стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_16 до ОСОБА_7 про стягнення 50 000 грн. моральної шкоди, 5 415 грн. 12 коп. витрат на лікування та 310 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «TAC» на користь ОСОБА_14 50 000 грн. матеріальної шкоди.

Відмовлено в задоволенні вимоги ОСОБА_14 про покладення на ОСОБА_7 витрат за зберігання автомобіля «DAEWOO Sens/Lanos» р.н. НОМЕР_1 на майданчику УДАІ УМВС України в Тернопільській області.

Залишено без розгляду позов старшого прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 про стягнення на користь Фінансового управління Тернопільської обласної ради 6 512 грн. витрат пов`язаних з лікуванням| потерпілого від злочину ОСОБА_16 .

Позов старшого прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 про стягнення на користь Фінансового управління Тернопільської міської ради 1872 грн. 66 коп. витрат пов`язаних з лікуванням потерпілого від злочину ОСОБА_16 залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 4 834 грн. 56 коп. витрат пов`язаних із залученням експертів.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25.12.2013 року на автомобіль «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скасовано і автомобіль повернуто ОСОБА_10 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 26.12.2013 року на автомобіль ««DAEWOO-SENS Т13110», реєстраційний номер НОМЕР_1 скасовано та повернуто його ОСОБА_14 .

Також вирішено питання щодо речових доказів.

Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 23 грудня 2013 року близько 3 години 36 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з двома пасажирами їхав у м.Тернополі по проспекту Степана Бандери в напрямку від вул.15 Квітня до вул.Руської. Їдучи по центру транспортного потоку з швидкістю, яка перевищувала дозволену - 60 км/год. на даній ділянці дороги ОСОБА_7 був не уважний, не стежив за дорожніми умовами, обстановкою, не реагував на їх зміну, тобто порушив вимоги пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 (б), 12.4 Правил дорожнього руху, які зобов`язували його рухатися у населеному пункті з швидкістю не більше 60 км/год. і своїми діями не створювати небезпеку, чи перешкоду для руху, не загрожувати життю та здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків. Навпроти будинку №45 цього проспекта ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п.1.10 (в частині визначення поняття «безпечна дистанція» та виконання його вимог), 13.1 Правил дорожнього руху не дотримався безпечної дистанції між керованим ним автомобілем та автомобілем «DAEWOO-SENS ТІ3110», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_16 , який з одним пасажиром їхав по лівій смузі руху транспортного потоку в попутному напрямку, внаслідок чого не забезпечив безпеку дорожнього руху і створив такі умови, що своєчасно не застосував гальмування, внаслідок чого був позбавлений можливості зупинити керований автомобіль «AUDI Q7» і передньою правою його частиною допустив зіткнення іззадньоюлівою частиною автомобіля «DAEWOO-SENS ТІ3110». За умов руху з дозволеною швидкістю не більше 60 км/год. у нього була б технічна можливість уникнути зіткнення з попутним транспортним засобом. Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля «DAEWOO-SENS ТІ3110» ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді масивного розтрощення кісткової основи черепа із руйнуванням речовини головного мозку від яких настала його смерть на місці пригоди, а водій цього автомобіля ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шийного відділу хребта (перелому лівої дужки 4-го шийного хребця, переломів суглобових відростків 4-го і 5-го шийного хребців), закритої травми грудної клітки (компресійного перелому тіла 7-го грудного хребця, перелому поперечних відростків 5-8-го грудних хребців, перелому дзьобоподібного відростка правої лопатки перелому тіла грудини, переломів головок 7-8 правих ребер, забою обох легень), відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми (скальпованої рани правої лобно-тім`яної ділянки, струсу головного мозку), травматичного плекситу гілок правого плечового сплетення та синця грудини, які відповідно до п. 2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, 1995), як такі, що не мали наслідків передбачених п. 2.1.1. вищевказаних «Правил», і не були небезпечними для життя (п. 2.1.3. цих «Правил»), за ознакою тривалого, понад 3 тижні розладу здоров`я належать до середнього ступеня тяжкості. Порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5 ч.1, 1.10 ( в частині визначення поняття «безпечна дистанція» та виконання його вимог), 2.3 (б), 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_13 , а також тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_16 .

В апеляційних скаргах:

- потерпіла ОСОБА_12 просить залишити без змін оскаржуваний вирок в частині стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди; витрат на поховання та на особисте лікування; стягнення солідарно зі страхових компаній на її користь відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а також просить змінити вирок в частині задоволення цивільного позову доповнивши його додатковим стягненням матеріальної шкоди солідарно як відповідачів ТОВ «Бонус-3» і СПД ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , за завдану матеріальну шкоду життю її сина в розмірі еквівалентному 51240 доларів США. Також просить, стягнути додатково судові витрати в розмірі 6000 грн., визначивши їх в загальній сумі 16000 грн., стягнути додатково вартість пам`ятника в розмірі 52630 грн., визначивши його в загальній сумі 73630 грн., стягнути пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування зі страхових компаній солідарно в розмірі 15331,42грн. Вважає, що відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду їй мали солідарно незалежно від їхньої вини володільці двох транспортних засобів, які є джерелами підвищеної небезпеки і внаслідок взаємодії яких загинув її син, в тому числі й ТОВ Бонус-3 та СПД ОСОБА_15 , як фактичні володільці (користувачі) автомобіля DAEWOO Sens T13110. Стверджує, що суд не навів підстав відмови у задоволенні у повному обсязі її вимог про відшкодування витрат на виготовлення пам`ятника та витрат на правову допомогу. Зазначає, що страхові компанії у встановлені строки не виплатили їй страхові виплати, а тому вона має право вимагати стягнення пені за кожен день прострочення. Наголошує на тому, що судом першої інстанції порушено принцип справедливості та розумності судового рішення, оскільки ним взагалі не стягнуто відшкодування у зв`язку зі смертю годувальника і не дано оцінки щодо встановлення розміру цієї матеріальної шкоди, який нею заявлено в сумі еквівалентній 51240 доларів США;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок змінити в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_12 , ОСОБА_14 про стягнення на їх користь матеріальної, моральної шкоди і судових витрат та відмовити у задоволенні цих позовів у зв`язку з їх недоведеністю. Стверджує, що зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 стягнуто матеріальну шкоду в сумі 39 321 грн. 07 коп. помилково, оскільки зазначений розмір матеріальної шкоди цим же вироком стягнуто ще й зі страховиків. Вважає, що витрати стягнуті судом на придбання пам`ятника є необґрунтованими, оскільки наданий ОСОБА_12 договір про замовлення пам`ятника та розписка про передачу коштів не доводять фактичного несення нею цих витрат на момент звернення з позовом. Зазначає, що витрати на лікування ОСОБА_12 стягнуті судом з обвинуваченого безпідставно, оскільки потерпіла не була учасником ДТП і шкоди її здоров`ю було завдано не внаслідок зіткнення транспортних засобів. Додатково вказує, що й витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_9 стягнуті безпідставно, бо у матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт із переліком наданих послуг та розрахунком їх вартості. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції хоча і зазначив у мотивувальній частині вироку про необхідність відмови потерпілій у задоволенні позову в частині стягнення коштів на її утримання, однак у резолютивній частині не прийняв рішення стосовно цього. Додатково вказує, що вирок в частині визначення розміру моральної шкоди, ухвалений із невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Стягуючи з обвинуваченого на користь ОСОБА_14 17000 грн. матеріальної шкоди, суд допустив помилку в розрахунку суми яка підлягає відшкодуванню, оскільки до неї входить вартість автомобіля DAEWOO Sens T13110 після аварії, який суд також повернув власнику;

- цивільний відповідач ПрАТ СГ ТАС просить змінити оскаржуваний вирок в частині стягнення солідарно зі страхових компаній на користь ОСОБА_12 моральної та матеріальної шкоди і просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ПрАТ СГ ТАС в повному обсязі, мотивуючи тим, що оскаржуваний вирок є незаконним і необґрунтованим. Вказує, що згідно чинного законодавства перевізник, який здійснює перевезення пасажирів, в обов`язковому порядку укладає договір обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті, відповідно до якого страхуються пасажири від нещасного випадку під час перевезення, а тому у даному випадку виплата страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не має здійснюватись. Одночасно зазначає, що оскільки ОСОБА_12 не була учасником ДТП, вона не має права на відшкодування витрат на лікування. Також вказує, що ОСОБА_12 має право вимагати від них лише половину документально підтверджених витрат на поховання, в межах 6 мінімальних заробітних плат, що становить 7308 грн. Зазначає, що процесуальні витрати потерпілої, а саме витрати на правову допомогу, у разі ухвалення судом обвинувального вироку, стягуються з обвинуваченого і сума їх не може перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати за годину участі адвоката в судовому засіданні. Стосовно моральної шкоди зазначає, що вона також відшкодовується в межах 6 мінімальних заробітних плат;

· цивільний відповідач ПрАТ СК ПЗУ Україна просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку, вказуючи на поважність його пропуску, а також вважає незаконним і необґрунтованим вирок в частині стягнення з них матеріальної та моральної шкоди і винести новий вирок, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вважає, що ДПТ сталось виключно з вини ОСОБА_7 , а тому відсутня обопільна вина і у власника та водія транспортного засобу DAEWOO Sens T13110, який застрахований даною компанією, не виникає обов`язку по відшкодуванню матеріальної чи моральної шкоди завданої цим ДТП, а тому немає підстав для виплати страхового відшкодування.

Прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 від поданої ним апеляційної скарги відмовився до початку апеляційного розгляду.

Представник потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_9 у запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого просить залишити її без задоволення, оскільки вважає наведені у ній твердження необґрунтованими, надуманими і такими, що не заслуговують на увагу.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілої і представника цивільного відповідача, які підтримали свої апеляційні скарги з наведених у них підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, кваліфікації його дій та призначеного покарання, результатів розгляду цивільного позову ОСОБА_16 , цивільних позовів прокурора в інтересах Фінансового управління Тернопільської міської ради та Фінансового управління Тернопільської обласної ради до ОСОБА_7 , а також відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_10 вирок не оскаржується, а тому в цій частині перевірці апеляційним судом не підлягає.

Щодо наявності підстав для стягнення на користь ОСОБА_12 моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 , ПрАТ СК ПЗУ Україна та ПрАТ СГ ТАС та визначення її розміру, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильним, з огляду на наступне.

Статями 23, 1166, 1168, 1196 ЦК України встановлено, зокрема, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, її батькам.

Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що при вирішенні позову щодо відшкодування ОСОБА_12 моральної шкоди суд першої інстанції врахував визначені законом обставини, в тому числі характер вчиненого ОСОБА_7 діяння і ступінь вини та прийшов до вірного висновку, що потерпілій спричинено моральну шкоду, яка полягає в перенесенні стресу, душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з втратою сина, моральних переживаннях, відчутті безповоротності трагедії, що й призвело до тяжкого психологічного стану та змінило звичний для неї спосіб життя. При цьому судом також враховано вимоги закону про розумність і справедливість при визначені розміру моральної шкоди, та стягнуто її з урахуванням добровільно відшкодованої обвинуваченим суми, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її зміни і вважає доводи апеляційної скарги потерпілої про залишення вироку в цій частині без змін обґрунтованими.

Разом з тим, аналізуючи наведені в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого та ПрАТ СГ ТАС доводи стосовно неправомірності стягнення в користь ОСОБА_12 вартості її лікування як відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, колегія суддів вважає ці твердження такими, що заслуговують на увагу, оскільки як слідує з матеріалів провадження вона не була учасником ДТП і шкода її здоров`ю не перебуває у причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів безпосередньо, а опосередкована спричиненими ОСОБА_12 моральними стражданнями внаслідок загибелі сина, що враховано судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Також, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції задовольняючи вимоги ОСОБА_12 про стягнення в її користь витрат на придбання пам`ятника, допустив невірне застосування закону, яке суперечить його точному змісту, і прийняв передчасне рішення про задоволення цих вимог.

Так, відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

З цього слідує, що закон не пов`язує право звернення з вимогою про відшкодування таких витрат з моментом замовлення відповідних послуг, а прямо вказує, що таке право виникає при фактичному спорудженні пам`ятника.

З наданої потерпілою копії договору про надання послуг (п.п.4.1.,4.3.,4.4.,6.3.,6.5.) слідує, що вартість послуг по виготовленню пам`ятника складає 73630 грн. і може змінюватися, замовник повинен оплатити залишкову суму вартості послуг після закінчення робіт у строк 7 днів, а сам договір діяв до 30 листопада 2014 року і міг бути розірваний за згодою сторін (т.3 а.с.91).

Таким чином, на час винесення судом першої інстанції оскарженого вироку вказаний договір мав бути виконаний, однак жодних доказів цього в матеріалах справи немає. Наданими потерпілою доказами доведено лише факт замовлення нею пам`ятника і відсутні докази того, що ОСОБА_12 понесла витрати на придбання чи встановлення пам`ятника, оскільки долучена до матеріалів провадження розписка від 1 квітня 2014 року не є належним підтвердженням здійснення розрахунково-касової операції між нею та суб`єктом підприємницької діяльності юридичною особою (т.3 а.с.93).

Беручи до уваги вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що у стягненні в користь ОСОБА_12 витрат на її лікування та витрат на замовлення пам`ятника слід відмовити, змінивши вирок в цій частині.

При цьому колегія суддів також враховує, що відповідно до ч.7 ст.128 КПК України позов потерпілої з інших підстав, тобто про відшкодування необхідних витрат на спорудження пам`ятника, може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Стосовно стягнутих зі ОСОБА_7 в користь ОСОБА_12 витрат на правову допомогу, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та задоволення апеляційних скарг в цій частині у зв`язку з наступним.

За змістом ст.ст.118,124 КПК України витрати на правову допомогу є процесуальними витратами і у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує їх з обвинуваченого на користь потерпілого, якщо вони документально підтверджені.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_9 потерпілою було укладено 30 липня 2014 року і з того часу судом першої інстанції в даному кримінальному провадженні проведено 12 судових засідань (т.4 а.с.139). При цьому, документально підтверджено оплату правової допомоги вказаному адвокату лише в сумі 10 000 гривень (т.4 а.с.56), а тому колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно стягнув їх з обвинуваченого в користь потерплої.

Разом з тим, твердження захисника обвинуваченого про неправильність стягнення зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 матеріальної шкоди в розмірі 17000 грн., колегія суддів вважає обґрунтованими та вважає, що вирок в цій частині необхідно змінити з наступних міркувань.

Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відбувається з урахуванням вимог, передбачених ст.1194 ЦК України, зокрема така особа, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим, чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлюваний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з довідкою від 13.02.2015р. №727-КФ, виданою АК Укравтоекспертиза залишкова вартість автомобіля DAEWOO Sens T13110 р.н. НОМЕР_1 в пошкодженому стані становить 15000 грн. (т.3 а.с.278).

У висновку експерта №6/15 від 26.01.2015р. вказано, що відновлювати автомобіль DAEWOO Sens T13110 є економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість аналогічного не пошкодженого транспортного засобу. Ринкова вартість досліджуваного автомобіля до його пошкодження у ДТП становила 67000 грн.(т.3 а.с.237-243).

Згідно оскаржуваного вироку автомобіль DAEWOO Sens T13110 р.н. НОМЕР_1 повернуто його власнику ОСОБА_14 , який судове рішення в цій частині не оскаржував.

Таким чином зі ОСОБА_7 має бути стягнуто лише 2 тис.грн., тобто різницю між вартістю автомобіля до пошкодження (67 тис.грн.) та сумою вартості повернутого власнику автомобіля після пошкодження (15 тис.грн.) і розміру страхової виплати страховика (50 тис.грн.).

Цивільним відповідачем ПрАТ СК ПЗУ Україна при поданні 10 квітня 2015 року апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке на думку колегії суддів підлягає задоволенню з таких підстав.

Як слідує з матеріалів провадження представник ПрАТ СК ПЗУ Україна не був присутнім в судовому засіданні 6 березня 2015 року при оголошенні оскаржуваного вироку, а тому його копія відповідно до ч.7 ст.376 КПК України мала бути надіслана йому не пізніше наступного дня після ухвалення.

Однак, суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав і копію вироку надіслав лише 25 березня 2015 року (т.4 а.с.117), а тому колегія суддів вважає, що даний цивільний відповідач пропустив строк оскарження з поважних причин.

Відповідно до ст.117 КПК України пропущений з поважних причин процесуальний строк повинен бути поновлений.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ПрАТ СК ПЗУ Україна про відсутність підстав для стягнення з них шкоди, заподіяної при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, колегія суддів приходить до переконання, що вони не ґрунтуються на положеннях закону.

Так, відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Встановлено, що матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_12 було завдано внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, в тому числі забезпеченого ПрАТ СК ПЗУ Україна транспортного засобу, а тому вимоги про застосування п.32.1. ст.32 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є безпідставними, оскільки цивільно-правова відповідальність в даному випадку прямо передбачена законом, а саме ч.2 ст.1188 ЦК України.

Щодо заявлених ОСОБА_12 вимог про стягнення понесених нею витрат на поховання сина, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про їх стягнення вірним.

Так, згідно оскарженого вироку в користь потерпілої стягнуто 6736 гривень вказаних витрат, здійснення яких документально підтверджено договором від 23 грудня 2013 року та відповідними фіскальними і товарними чеками (т.3 а.с.97-100), з яких також вбачається, що обсяг проведених заходів та обрядових дій відповідає поняттю поховання, визначеному статтею 2 Закону України Про поховання та похоронну справу.

Разом з тим, зі змісту оскарженого вироку слідує, що суд першої інстанції помилково стягнув вказані витрати двічі: і з обвинуваченого, і зі страхових компаній солідарно, що є помилковим.

Відповідно до п.27.4 ст.27 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водіїв - учасників даної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, то вказані витрати мають бути стягнуті зі страховиків у встановлених законом межах та порядку.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ПрАТ СГТАС про безпідставність визначення солідарного обов`язку страхових компаній відшкодування потерпілій.

Так, згідно ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Пунктом 36.3 ст.36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів приходить до переконання, що завдану потерпілій ОСОБА_12 матеріальну та моральну шкоду має бути стягнуто з ПрАТ СГ ТАС та ПрАТ СК ПЗУ Україна в рівних частинах, а тому вирок в цій частині підлягає зміні у зв`язку з невірним застосуванням судом першої інстанції вимог закону.

Щодо доводів ПрАТ СГ ТАС про безпідставність стягнення страхових виплат за обов`язковим страхуванням цивільної відповідальності власників транспортних засобів та необхідність такого стягнення в порядку особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті згідно п.6 ст.7 Закону України Про страхування, то колегія суддів вважає їх надуманими і такими, що не ґрунтуються на встановлених у справі обставинах у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до вимог ст. 928 Цивільного кодексу України відповідальність перевізника за шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю пасажира визначається згідно до положень глави 82 Цивільного кодексу України, якщо договором або законом не встановлена відповідальність перевізника без вини. Згідно з п. 32.3 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування". За п. 6 ч.І ст. 7 Закону України «Про страхування» обов`язковим є особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.

Порядок здійснення обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті врегульований Положенням про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959. Однак, зазначеним Положенням не визначено порядку обов`язкового страхування пасажирів таксі.

Постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18 лютого 1997 року «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» (п. 86) передбачено, що для надання послуг таксі перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства транспортні засоби, відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожний автомобіль, обладнаний відповідно до встановлених технічних вимог.

Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Переліком документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 липня 2001 року № 756 для отримання ліцензії на здійснення перевезення на таксі не передбачено вимоги обов`язкового страхування пасажирів. Обов`язковою вимогою отримання такої ліцензії є лише страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті.

Крім того, згідно ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. За вимогами ч.1 ст.11 та ч.1 ст.60 ЦПК України обов`язок довести обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, покладається на сторони, ч.4 ст.60 ЦПК України зазначає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Цивільним відповідачем ПрAT «СГ «ТАС» не надано і в судовому засіданні не встановлено доказів, що пасажир автомобіля «DAEWOO SENS» був застрахований відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування".

Враховуючи зазначені обставини та положення вказаних правових норм, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ПрAT «СГ «ТАС» від обов`язків щодо відшкодування шкоди у певній частці, яке має бути проведено відповідно до вимог п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 про наявність підстав для стягнення відшкодування із ТОВ Бонус З та СПД ОСОБА_15 також не підлягають задоволенню у зв`язку недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції потерпіла в обґрунтування свого цивільного позову не надала і в матеріалах справи відсутні докази, що ТОВ Бонус З і СПД ОСОБА_15 володіли транспортним засобом DAEWOO Sens T13110 на відповідній правовій підставі (право оренди , договір підряду, іншого речового права) або що водій цього автомобіля ОСОБА_16 перебував з ними у трудових відносинах, не встановлено наявність між ними цивільно-правових договорів та не з`ясовано їх зміст.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні цивільного позову про стягнення моральної та матеріальної шкоди з ТОВ Бонус З і СПД ОСОБА_15 є вірним.

Також, зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні цивільного позову в частині стягнення відшкодування потерпілій у зв`язку зі смертю сина, мотивуючи відсутністю доказів того, що вона є непрацездатною особою.

Однак, такі висновки суду не підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, оскільки з долучених до цивільного позову та наявних у справі документів (т.1 а.с.5,т.3 а.с.186) вбачається, що потерпілій ОСОБА_12 на час загибелі сина виповнилося 58 років, тобто вона досягла пенсійного віку, встановленого Законами України "Про пенсійне забезпечення" (ст.12) та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст.ст.1,26), та вважається непрацездатною.

За змістом ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, шкода відшкодовується довічно.

Таким чином, потерпілій як особі, яка досягла встановленого законом пенсійного віку, може бути визначено довічне відшкодування шкоди шляхом встановлення розміру періодичних платежів з особи, яка заподіяла шкоду. При цьому, для визначення суми відшкодування, право на яке передбачено вказаною статтею, необхідно розрахувати середньомісячний дохід померлого.

Відповідно до змісту ст.ст.91-93 та ч.4 ст.128 КПК України обов`язок доказування розміру шкоди та заявленого цивільного позову покладається на потерпілого. Збирання доказів здійснюється потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак, потерпілою не було надано відповідних доказів тих обставин, на які вона посилається в цій частині своїх вимог, оскільки додані до цивільного позову копії не легалізованих у встановленому порядку документів, що видані морським управлінням Бермудських островів (т. 3 а.с.157,171-180), не можуть вважатися допустимими та достатніми доказами для розрахунку середньомісячної заробітної плати ОСОБА_13 , так як відповідно до ст.13 Закону України Про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

За таких обставин, в межах даного кримінального провадження неможливо здійснити повний і чіткий розрахунок суми відшкодування, яке може бути стягнуто в користь потерпілої на підставі ст.1200 ЦК України.

Крім того, зі змісту оскарженого вироку слідує, що в порушення вимог ст.ст.368,374 КПК України в резолютивній частині вироку не зазначено про задоволення чи відмову у цивільному позові в цій частині. Тобто, в даному випадку відсутнє рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог, яке підлягає перегляду апеляційним судом.

Враховуючи наведені обставини та положення ч.6 ст.9, ст.128 КПК України, а також беручи до уваги, що визначення точного розміру відшкодування матеріальної шкоди в даному випадку не впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до переконання, що цивільний позов у цій частині необхідно залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілій право пред`явлення його до суду в порядку цивільного судочинства.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_12 вимоги про стягнення зі страхових компаній пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування виходять за межі поданого нею цивільного позову, а тому не підлягають вирішенню під час даного апеляційного розгляду, оскільки не були предметом розгляду суду першої інстанції. Вказані вимоги згідно ч.7 ст.128 КПК України також може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404,405,407-411, 419,424,426 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Поновити цивільному відповідачу - ПрАТ СК ПЗУ Україна строк апеляційного оскарження.

Апеляційні скарги потерплої ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_11 , цивільного відповідача - ПрАТ СГ ТАС задовольнити частково, апеляційну скаргу цивільного відповідача - ПрАТ СК ПЗУ Україна залишити без задоволення.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2015 року в частині вирішення цивільних позовів змінити частково.

Стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 : 155 384 (сто п`ятдесят п`ять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні моральної шкоди і 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 в частині стягнення на її користь витрат на замовлення надгробного пам`ятника відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_12 в частині стягнення шкоди в сумі еквівалентній 51240 доларів США, завданої смертю її сина ОСОБА_13 , залишити без розгляду і роз`яснити потерпілій право звернутися з даними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 2 000 (дві тисячі) гривень матеріальної шкоди та 795 грн.94 коп. процесуальних витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_12 з ПрАТ «Страхова група «TAC» та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з кожної по 7308 (сім тисяч триста вісім) гривень, всього на суму 14 616 грн., страхового відшкодування моральної шкоди, та по 3366 (три тисячі триста шістдесят шість) гривень з кожної, всього на суму 6732 гривні страхового відшкодування витрат на поховання ОСОБА_13 .

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

підпис підпис підпис

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2