ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

адвоката - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса матеріали кримінального провадження №0000923 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Концеба Савранського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, перебуваючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

· 12.04.2002 року Савранським районним судом Одеської області за ст..296 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі;

· 21.04.2003 року Котовським районним судом Одеської області за ст.289 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, в силу ст..71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Савранського районного суду Одеської області від 12.04.2002 року та остаточно визначено покарання 1 рік 17 днів позбавлення волі;

· 27.09.2005 року Суворовським районним судом м.Одеси за ст.ст.289 ч.3, 263 ч.1, 358 ч.2, 358 ч.3, 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 24.01.2006 року ухвалою апеляційного суду Одеської області строк покарання знижено до 7 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін, 17.02.2010 року постановою Малиновського районного суду м.Одеси невідбута частина покарання 2 роки 3 місяці 7 днів позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 01.09.2010 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 3 днів 08.09.2010 року,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Приблизно в листопаді 2011 року, більш точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування та судового провадження не встановлено, ОСОБА_9 в процесі розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_10 , скориставшись тим, що останній перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і спав, взяв у нього ключі від вантажного автомобілю марки «Камаз», зеленого кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Після чого ОСОБА_9 з метою викрадення попрямував на автостоянку, що розташована за адресою: м.Одеса, вул.Балтська дорога, 63, де знаходився вантажний автомобіль марки «Камаз», зеленого кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з пів причепом марки «ОДАЗ», сірого кольору, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на генеральній довіреності ОСОБА_7 .

Прибувши на вищевказану автостоянку і знаходячись біля автомобілю «Камаз» ОСОБА_9 відкрив наявними у нього ключами двері автомобілю і завів двигун, тим самим незаконно заволодів вищезазначеним автомобілем. Після чого на викраденому автомобілі ОСОБА_9 виїхав на територію автостоянки в невідомому напрямку, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 56 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно, перебуваючи в гуртожитку в м.Одесі, він розпивав алкогольні напої з ОСОБА_10 , та після того як останній ліг спати, взяв без його дозволу ключі від автомобілю та попрямував на автостоянку, що розташована за адресою: м.Одеса, вул.Балтська дорога, 63. Прибувши на місце, він за допомогою наявного у нього ключа відімкнув вантажний автомобіль марки «Камаз» з причепом, завів його та поїхав до м.Саврань. Де в подальшому через декілька днів здав вищезазначений автомобіль на пункт прийому металу, за який отримав 22000 грн, якими розпорядився на власний розсуд. Крім того, зазначив, що завдану потерпілому шкоду так і не відшкодував.

Так як, ОСОБА_9 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що в листопаді 2011 року він за усною домовленістю передав вантажний автомобіль марки «Камаз» з причепом, що належав йому по генеральній довіреності, ОСОБА_10 , який в послідуючому мав виплатити йому 56000 грн. Проте, по сплину певного проміжку часу від ОСОБА_10 він дізнався, що автомобіль було викрадено ОСОБА_9 , який у нього працював. Після чого, ОСОБА_10 потрапив в місця позбавлення волі, а він вимушений був звернутися до правоохоронних органів із заявою про скоєний відносно нього злочин. Крім того, зазначив, що станом на теперішній час завдану йому матеріальну шкоду не відшкодовано.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.289 ч.2 КК України за ознаками незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, що завдало значної матеріальної шкоди.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

До обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення і сприяння в його розкритті.

При призначенні покарання судом враховується думка потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні просив не призначати суворого покарання обвинуваченому, звільнити його, надавши йому змогу відшкодувати завдану ним матеріальну шкоду.

Крім того, при призначені покарання обвинуваченому судом також враховується та обставина, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні батька, ОСОБА_11 , 1931 року народження, та матір, ОСОБА_12 , 1930 року народження, які є пенсіонерами, а також його позитивну характеристику за місцем проживання.

Однак, в той же час, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом також враховується і та обставина, що обвинувачений 27.09.2005 року Суворовським районним судом м.Одеси був засудженим за ст.ст.289 ч.3, 263 ч.1, 358 ч.2, 358 ч.3, 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 24.01.2006 року ухвалою апеляційного суду Одеської області строк покарання знижено до 7 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін, 17.02.2010 року постановою Малиновського районного суду м.Одеси невідбута частина покарання 2 роки 3 місяці 7 днів позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 01.09.2010 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 3 дні, у зв`язку з чим в силу вимог ст.71 ч.1 КК України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання», суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 27.09.2005 року.

Крім того, судом при призначенні покарання ОСОБА_9 враховується та обставина, що обвинувачений, будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв умисний тяжкий злочин, що свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі, і встановленим законам держави.

Також, при призначенні покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження при призначенні покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, приходить до висновку, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі.

При вирішенні питання пов`язаного з відшкодуванням заподіяного матеріального збитку, судом враховується та обставина, що обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 на суму 56000 грн визнав в повному об`ємі.

Суд вважає цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди заявлений потерпілим ОСОБА_7 на суму 56000 грн повністю доведеним і підлягаючим задоволенню, оскільки у процесі судового слідства беззаперечно було встановлено, що саме злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_9 було заподіяно зазначений матеріальний збиток.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст.ст.71, 72, 81 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 27.09.2005 року та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Міру запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_9 у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_9 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 13.01.2015 року, зарахувавши строк перебування під вартою з 11.10.2014 року по 13.10.2014 року.

Речовий доказ по справі частини автомобілю марки «Камаз», зеленого кольору, державний реєстраційний номерний знак, НОМЕР_1 , що передані під зберігаючу розписку директору ТОВ «Відродження» ОСОБА_13 повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 56000 грн 00 коп задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальний збиток в сумі 56000 грн 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 діб з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1