АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Кримінальне провадження №645/3568/14-к Головуючий 1 інст. ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11кп/790/460/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінального провадження №0001121 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2014 року у відношенні

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, не працюючого, має малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого вироком Московського районного суду міста Харкова від 1 жовтня 2013 року за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитом 2 роки 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено покарання 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду міста Харкова від 1 жовтня 2013 року у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраним домашній арешт.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного затримання ОСОБА_8 .

Вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 19 березня 2014 року приблизно о 00-30 годині разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, прибули до будинку АДРЕСА_3 , де побачили автомобіль марки ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , з якого ОСОБА_12 запропонував викрасти чуже майно.

Після чого, реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, за попередньою змовою групою осіб, із корисливих мотивів, вважаючи, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підійшли до автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_12 за допомогою викрутки демонтував заднє скло, а ОСОБА_8 та ОСОБА_11 поклали скло на землю. Після чого ОСОБА_12 проник до салону автомобілю, звідки дістав автомобільні акустичні колонки, автомобільний зарядний пристрій для мобільного телефону, дзеркало заднього виду чорного кольору, авто магнітолу, викрутку з рукояткою червоного кольору, загальною вартістю 723 грн., чим спричинили потерпілому матеріальні збитки на вказану суму. Вказані викрадені речі ОСОБА_12 передав ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які сховали їх неподалік у кущах. Після чого з місця злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Окрім того, 19 березня 2014 року приблизно о 00 годині 40 хвилин ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, за попередньою змовою групою осіб, із корисливих мотивів, вважаючи, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає, прибули до будинку АДРЕСА_4 , де побачили автомобіль марки ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_14 , з якого вони вирішили викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій спільний злочинний намір, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проникли до вказаного автомобілю, двері якого виявилися відчиненими, а ОСОБА_8 стояв неподалік та спостерігав за навколишньою обстановкою, для забезпечення реалізації плану співучасників щодо таємного викрадення чужого майна.

З салону автомобілю ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 викрали авто магнітолу ТМ «Pioner MHV 150 UB», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №72 від 19 березня 2014 року 452 грн., спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_14 збитки на вказану суму. Після чого із викраденим намагалися скритися з місця вчинення злочину, проте не змогли довести свій злочинний намір до закінчення, з причини, які не належали від їх волі, оскільки були затримані на місці вчинення злочину очевидцями.

До початку апеляційного розгляду прокурор відкликав свою апеляційну скаргу, а тому її доводи в силу ст.403 КПК України не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, вважаючи призначене судом покарання занадто суворим. Призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України, яке буде більш м`яким, ніж передбачено санкціями статей, за якими його засуджено.

Також просить зазначити, що вирок Московського районного суду міста Харкова від 1 жовтня 2013 року виконується самостійно.

Вказує, що суд, призначаючи покарання не повною мірою врахував, що він є молодою людиною, вину у вчиненому визнав і щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочинів, надавав послідовні та правдиві покази, позитивно характеризується, завдану шкоду відшкодував. Перебуваючи під домашнім арештом, з моменту застосування цього запобіжного заходу його умов не порушував, по теперішній час ніяких неправомірних дій не вчиняв, змінив спосіб життя, правопорушення вчинив за збігом тяжких сімейних обставин, має неповнолітню дитину, сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглянувши кримінальне провадження відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, в межах апеляційних вимог, встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визнаного судом обсягу, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку, що не оспорюють автори апеляційних скарг.
Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України в межах санкцій статей КК України, за якими він засуджений.
При призначенні покарання судом враховано ступень тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено, що належним чином мотивовано у вироку.
Судом враховано, що ОСОБА_8 раніше судимий, знов вчинив злочин середньої тяжкості до повного відбуття покарання за попереднім вироком, в період іспиту.
За сукупністю вищенаведеного суд дійшов правильного висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю вироків, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, норми якої не порушені, а тому вимоги ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про самостійне виконання попереднього вироку є безпідставними.
Колегія суддів також вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» задоволенню не підлягає, оскільки він засуджений за сукупністю вироків за злочини, один з яких є тяжким за вироком Московського районного суду міста Харкова від 1 жовтня 2013 року за ч.2 ст.289 КК України, а застосування ст.1 Закону Україи «Про амністію у 2014 році» можливо тільки за вчинення злочинів, які не є тяжкими або особливо тяжкими.
Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Процесуальних порушень до безумовного скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись: ст.ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий-

Судді: