Код суду 233 Справа № 233/375/15-к
Вирок
Іменем України
29 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, не працює, працездатний, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13 листопада 2001 року Донецьким апеляційним судом за ст.. 93 п.»е», «з», ч.2 ст..17, ч.2 ст.145 42 ч.2 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком 15 років, звільнився 11 листопада 2014 року згідно ухвали Новопсковського райсуду Луганської області на підставі ст..81 КК України умовно- достроково на 10 місяців 23 дні, -
за обвинуваченням у скоєнні здлочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-
7 січня 2015 року приблизно о 17 годині 20 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп*яніння та знаходячись біля під*їзду №2 будинку АДРЕСА_2 , побачив неповнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка дзвонила по мобільному телефону,і у нього виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , підійшов до ОСОБА_4 і з метою заволодіння її майном, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів закрив їй рота своєю рукою і повідомив, що якщо вона буде кричати, то буде вимушений застосувати відносно неї насильство, чим висловлював погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров*я потерпілої, заволодів майном ОСОБА_4 , а саме: - мобільним телефоном марки NOKIA 5230 вартістю 281,46 грн., в якому знаходились сім- картка оператора мобільного зв*язку МТС вартістю 8,33 грн., на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 10 грн., а також картка пам*яті на 2 Гб, вартістю 36 грн; - грошовими коштами в сумі 20 грн., а всього на суму 355 грн.79 коп, після чого, ОСОБА_8 , утримуючи за руку потерпілу ОСОБА_4 повів в сторону залізничного вокзалу і перебуваючи в переході між будинками потерпіла ОСОБА_4 повідомилала ОСОБА_6 що рука замерзла, і скориставшись, що останній міняючи руку відпустив її, побігла до приміщення готелю «Фантазія», де попросивши у громадян телефон, повідомила про подію рідних, які викликали працівників міліції.
ОСОБА_6 в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково, і пояснив, що 7 січня 2015 року після 16 години 30 хвилин перебуваючи в стані алкогольного сп*ніння їхав додому з зупинки вул.. Калініна м. Костянтинівка. . Вийшов на зупинці біля 15 школи і проходячи через двори в сторону залізничного вокзалу біля під*їзду побачив незнайому дівчину, яка розмовляла по телефону. Вирішив забрати в неї телефон. Підійшов до неї, закрив своєю рукою їй рота і висловив вимогу віддати йому телефон і гроші. Дівчина виконала його вимогу передала йому телефон і гроші, а побачивши що грошей було мало їх не взяв, не пам*ятає куди їх дів. . Після чого разом з дівчиною, яку утримував за руку її відводив подалі від місця злочину. Дівчина сказала що в неї замерзла рука і він міняв руку, а дівчина в цей час побігла від нього. Перекалявся що накоїв, повернувся до будинку де побачив дівчину, і став її чекати біля сусіднього під*їзду щоб попросити пробачення, але вона прийшла разом з чоловіком і його впізнала. Чоловік закрив його в під*їзді, де він перебував до приїзду міліції. Не заперечує, що відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , але не застосовував відносно неї насильства, тільки закрив своєю рукою їй рота і попросив не кричати, при цьому вважає що потерпіла говорить правду, оскільки він був у стані алкогольного сп*яніння і не все пам*ятає.
Крім показань ОСОБА_6 його вина у скоєнні інкримінованого злочину, підтверджується дослідженими судом доказами.
Визнана потерпілою ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 7 січня 2015 року після 16 години з автобусної зупинки Калініна їхала на автобусі до бабусі, яка проживає в будинку АДРЕСА_2 , в районі залізничного вокзалу. На зупинці помітила п*яного чоловіка, який потім разом з нею їхав в автобусі. Біля під*їзду де проживає бабуся почала дзвонити рідним, щоб відкрили двері, але в цей час до неї підійшов п*яний чоловік, якого вона бачила на зупинці і їхав з нею в автобусі, закрив своєю рукою їй рота і сказав щоб вона не кричала і не вимушувала його застосовувати до неї силу і віддала йому телефон і гроші. Перелякавшись виконала його вимогу: виключила і віддала йому телефон і гроші 20 грн. однією купюрою, а потім держачи її за руку чоловік повів її вбік гаражів та розвалин покинутого дитячого садка. При цьому він говорив їй щоб вона не кричала і веде її на якусь зустріч. Сказала йому що в неї замерзла рука і, скориставшись що чоловік міняв руку, вона побігла від нього і забігла до готелю «Фантазія», де у громадян попросила телефон і подзвонила рідним і в повідомила що сталося. За нею прийшов відчим ОСОБА_10 , з яким вони пішли до бабусі. Біля сусіднього під*їзду вона побачила чоловіка, зхожого на того який в неї забрав телефон і гроші, відчим його затримав і викликав міліцію.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 7 січня 2015 року після 17 години зателефонувала дочка його співмешканки ОСОБА_4 і повідомила, що під під*їздом будинку де проживає її бабуся невідомий забрав у неї телефон і гроші і вона перебуває в приміщенні готелю «Фантазія». Забрав її з готелю і підходячи до під*їзду де проживає бабуся ОСОБА_4 біля сусіднього під*їзду побачив чоловіка, схожого на чоловіка як його обмалювала дівчина. На запитання про скоєне чоловік сказав що він не має до цього відношення. Але ОСОБА_4 вказала саме на нього як на особу що вчинила злочин відносно неї. Тому він закрив ОСОБА_6 у під*їзді до приїзду працівників міліції.
Згідно протоколу огляду місця події від 7 січня 2015 року (а.с.16-20) проведеного у встановленому законом порядку за участю потерпілої ОСОБА_4 , місцем події є ділянка місцевості біля під*їзду №2 будинку АДРЕСА_2 . Потерпіла ОСОБА_4 показала саме де ОСОБА_8 закрив їй рота своєю рукою і погрожував застосувати насильство якщо вона буде кричати відкрито заволодів її мобільним телефоном і грошовими коштами в сумі 20 грн., при. При огляді зазначеної ділянки в лівому подальшому куті ганку під*їзду виявлена купюра номіналом 20 грн, яка визнана речовим доказом.
Відповідно до протоколів пред*явлення особи для впізнання від 8 січня 2015 року (а.с.25-29) потерпіла ОСОБА_4 в установленому законом порядку впізнала ОСОБА_6 як особу яка 7 січня 2015 року відкрито заволоділа її мобільним телефоном і грошовими коштами; (а.с.34-38) свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 як особу, якого він бачив біля 3 під*їзду будинку №37 по вул.. Пролетарській м. Костянтинівка Донецької області, а потім затримав його і закрив в під*їзді будинку до приїзду міліції.
Згідно протоколу огляду місця події від 8 січня 2015 року (а.с.39-46) проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_6 , оглянута ділянка місцевості біля під*їзду №3 будинку №37 по вул.. Пролетарській м. Костянтинівка Донецької області. Підозрюваний ОСОБА_6 показав куди викинув мобільний телефон, який забрав у ОСОБА_4 , а саме підкинув на дах під*їзду №3, де і був виявлений мобільним телефон марки NOKIA 5230, а окремо від нього кришка і акумулятора, який належить ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу з звіту експерта оцінювача №08 (а.с.68-73) залишкова вартість телефону NOKIA 5230 ,сім- карти, карти пам*яті на 2Гб становить 325,79 грн.
В ході проведення слідчого експерименту від 9 січня 2015 року (а.с.49-57) підозрюваний ОСОБА_6 розказав і показав при яких обставинах 7 січня 2015 року після 17 години заволодів майном ОСОБА_4 , а саме мобільним телефоном і грошовими коштами, при цьому зазначив, що закрив їй рота своєю рукою і став вимагати телефон і гроші, на що потерпіла все йому передала, а потім повів її держачи за руку подалі від будинку щоб вона не покликала на допомогу, але коли він відпустив її руку вона побігла у сторону залізничного вокзалу, а він повернувся до будинку де зустрів дівчину і викинув телефон на дах під*їзду.
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , мала місце 7 січня 2015 року приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_6 вчинив умисні дії, що виразилися у відкритому викраданні чужого майна, діючи при цьому з корисливих мотивів і з погрозою насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої; вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.. 186 ч.2 КК України.
При призначенні ОСОБА_6 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ч.2 ст..186 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнає каяття у вчиненому, страждає тяжким захворюванням - туберкульозом.
Обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, і неможливим застосувати до ОСОБА_6 ст..75 КК України, в силу кримінального закону.
Приймаючи до уваги, що зазначений злочин за який ОСОБА_6 засуджується даним вироком, він вчинив в період умовно- достроково звільнення за вироком Донецького апеляційного судуі від 13 листопада 2001 року, , при призначенні покарання слід керуватися вимогами ч.1 ст.71 КК України.
Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлений.
Приймаючи до уваги, що даним вироком ОСОБА_6 засуджується до реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним запобіжний захід обвинуваченому залишити тримання під вартою.
Керуючись ст..ст. 368, 370, 371 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання за ст.. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців.
В силу ст. 71 ч.1 КК України, по сукупності вироків, до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати шість місяців позбавлення волі, невідбутого покарання за вироком Донецького апеляційного суду від 13 листопада 2001 року та остаточно до відбуття призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на п*ять років з відбуванням покарання в кримінально- виконавчий установі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Артемівському СІЗО УДПтСУ в Донецькій області.
Строк покарання рахувати з 9 січня 2015 року.
Речові докази: - мобільний телефон NOKIA 5230 з сім- карткою оператора мобільного зв*язку МТС з карткою пам*яті на 2 Гб, грошові кошти в сумі 20 грн, однією купірою, передані на зберігання законному представнику ОСОБА_5 , закріпити за останньою.
Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку.

Суддя