Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 670/101/15-к
Провадження № 1-кп/670/12/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2015 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
процесуальних прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000313 від 29.11.2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого по трудовому договору машиністом автогрейдера у філії «Летичівська ДЕД», військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України;
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 29 листопада 2014 року близько 17 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, займався полюванням на пушного звіра на полі поблизу с. Майдан Карачієвецький Віньковецького району.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» (зі змінами та доповненнями), з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування, забороняється полювання на відстані ближче ніж 200 метрів від будівель населеного пункту та окремо розташованих будівель, де можливе перебування людей, та у заборонений час, а саме у темний період доби (пізніше години після заходу сонця і раніше години до його сходу).
Однак, діючи в порушення вищезазначених вимог законодавства, із злочинною недбалістю, достовірно знаючи про заборону полювання на відстані ближче ніж 200 метрів від будівель населеного пункту та окремо розташованих будівель, де можливе перебування людей, та у темний період доби, при цьому легковажно розраховуючи на те, що на місці проведення пострілу відсутні інші особи, 29.11. 2014 року близько 17 год. здійснив один постріл із мисливської гладкоствольної зброї «ТОЗ-БМ-16» № НОМЕР_1 , якою він володіє на підставі дозволу на право зберігання та носіння зброї № НОМЕР_2 , та внаслідок пострілу допустив випадкове влучання дробовим зарядом із відстані приблизно 10 метрів у ОСОБА_8 , в результаті чого заподіяв потерпілі тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового поранення правого плеча та правого стегна в ділянці кульшового суглобу з вогнепальним проникаючим пораненням черевної порожнини, ушкодженням тонкої кишки, її брижі, печінки, кровотечею у черевну порожнину (близько 800 мл), розвитком гіповолемічно геморагічного і травматичного шоку важкого ступеня з індексом шоку 1,6 і розлитого серозно-фібринозного перитоніту, та ускладнення у подальшому поранення правого плеча потерпілої зниженням чутливої та рухової іннервації правої руки з розвитком післятравматичної контрактури правої кисті, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями, які виразились у необережному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 Кримінального Кодексу України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині за обставин, зазначених в обвинувальному акті, спочатку визнав повністю, розкаявся, потім вину визнав частково, стверджуючи, що в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння він не перебував, та постріл ним було здійснено з відстані не 10, а 60 метрів від того місця, де знаходилась потерпіла. Також ОСОБА_10 спочатку заперечував, що він полював у темну пору доби, але у ході судового слідства вказану обставину визнав.

Показав, що проживає у с. Карачіївці, шість років займається мисливством, має у власності рушницю ТОЗ БМ-16 та дозвіл на полювання. Він добре знає правила полювання і йому відомо, що менше ніж за 200 метрів від населеного пункту стріляти забороняється, а рушниця повинна бути у чохлі. Зранку 29.11.2014 року він вийшов на полювання із ОСОБА_11 , і цілий день вони були разом. Спиртне не вживали. ОСОБА_10 полював із своєю собакою породи «естонка гонча» по кличці «Тім». Приблизно о 16 год. ОСОБА_12 пішов додому, а ОСОБА_10 проходився біля поля кукурудзи, де тече рівчачок, та від поля до будинків приблизно 200 метрів. Було ще видно, собака біг попереду ОСОБА_13 за 30 метрів, потім почав гавкати, забіг у кукурудзу, і вигнав звідти лиса. Лис пішов на круг, а коли звір був навпроти високих корчів, що знаходились від обвинуваченого на віддалі близько 60 м, то він нажав курок, вистрілив по прямій лінії у лиса, і тут же почув стогін. ОСОБА_10 підбіг до корчів і побачив жінку, яка стогнала, запитав, що сталось, і зрозумів, що поранив її. Коли стріляв, то жінку не бачив, і шурхоту із-за корчів не чув. Потім він зателефонував до брата, й викликав швидку допомогу. Через 15-20 хвилин з`явився чоловік потерпілої ОСОБА_14 . Обвинувачений пішов зустрічати карету швидкої допомоги, а коли повернувся, то біля потерпілої був його брат ОСОБА_15 , сестра ОСОБА_16 , сусідка ОСОБА_17 і ОСОБА_14 . Допомігши медпрацівникам донести потерпілу до автомобіля, він разом із сестрою у кареті швидкої допомоги поїхав у райлікарню. Оскільки від скоєного був у стані шоку, то вийшовши з лікарні, цілу ніч блукав по смт. Віньківці. Також обвинувачений показав, що із потерпілою проживає по сусідству через дорогу, та перебуває із нею у спорі близько семи років через криницю, яка знаходиться на дорозі біля його дому. Після вчинення злочину особисто він зустрітись із потерпілою не намагався, до неї не підходив, та в лікарні не провідував. У судовому засіданні попросив вибачення.

Цивільний позов, заявлений у суді потерпілою ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди із врахуванням збільшених позовних вимог на загальну суму 18195,80 гривень та моральної шкоди у розмірі 120000 гривень визнав частково. Зокрема, матеріальну шкоду визнав на суму 15195,80 гривень, вимоги про стягнення моральної шкоди визнав у розмірі 10 тисяч гривень, вказуючи, що заявлену потерпілою суму 120 тисяч гривень через відсутність великих доходів він виплатити не зможе.

Крім часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненому, його винність повністю підтверджується сукупністю досліджених у ході судового розгляду доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що 29.11.2014 року погнала пасти кози, і на полі назбирала качанів кукурудзи, які перенесла до річки. Загнавши кози разом з чоловіком додому, близько 17 години, коли вже сутеніло, вони вирішили повернутись забрати кукурудзу. ОСОБА_18 швидко пішла вперед, а чоловік відстав, бо ходив повільно. Нагнувшись, вона на землі стала збирати качани у мішок, при цьому навкруги нікого не було, гавкоту собаки чи іншого шуму не чулось, та звідки надійшов обвинувачений, вона не бачила, хоча місцевість там відкрита і кущів та дерев поряд немає. Переклавши трохи качанів, потерпіла почула вистріл, який прийшовся їй у праву сторону тіла, і вона впала. Піднявши голову та подивившись у той бік, звідки пролунав вистріл, ОСОБА_18 на відстані приблизно 5-7 метрів від себе побачила собаку та обвинуваченого, який підбіг, нахилився над нею і почав нецензурно обзивати та посилати, але де саме він знаходився до початку вистрілу, вона не бачила. ОСОБА_10 був п`яний, бо коли він над нею нахилився, то від нього сильно тхнуло горілчаним перегаром. Через кілька хвилин надійшов чоловік потерпілої, накричав на ОСОБА_13 , після чого останній утік, а ще через деякий час прибіг ОСОБА_19 , прийшла сусідка ОСОБА_17 , потім приїхала швидка допомога. На запитання лікарів обвинувачений повідомляв, що вистріл зробив приблизно за 10 метрів від місця, де знаходилась ОСОБА_20 .

Свій цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпіла у судовому засіданні підтримала повністю, вказуючи, що вона постійно терпить сильні фізичні болі, після довгого лікування та перенесених операцій правою рукою майже не володіє, у неї пошкоджений кишківник, у зв`язку з чим необхідно притримуватись дієти та вживати ліки, проходити не один курс лікування та реабілітацію, вона не може спати, на теперішній час їй надано другу групу інвалідності, тому, у зв`язку з тим, що обвинувачений був п`яний, і в його поведінці вона не вбачає розкаяння, просила призначити йому максимальне покарання.

Свідок ОСОБА_21 , рідний брат обвинуваченого, суду показав, що ОСОБА_22 близько шести років займається полюванням, алкогольних напоїв не вживає, але іноді може випити пива. Того дня зранку брат вийшов на полювання, а приблизно о 17 год. зателефонував до нього, і схвильованим голосом повідомив, що вистрелив в ОСОБА_20 . Через 2-3 хвилини ОСОБА_23 був на місці події, та оскільки вже смерклось і було темно, то він присвічував ліхтариком. Потерпіла лежала на землі біля кущів на лівому боці, підігнувши коліна до грудей, була одягнута у темний одяг, та скаржилась, що не відчуває правої руки і ноги, а біля неї стояла сумка із мішковини, повна кукурудзи. ОСОБА_23 взяв потерпілу за праве плече, відчув кров і зажав рану рукою. Потім вона попросила пити, і ОСОБА_23 зателефонував до сестри ОСОБА_16 , яка принесла води. Через деякий час прийшли ОСОБА_24 , ОСОБА_25 і приблизно за 15 хвилин приїхала швидка допомога. Потерпілу поклали на ноші, перенесли до автомобіля, і обвинувачений та сестра ОСОБА_16 поїхали з нею у рай лікарню. ОСОБА_23 дочекався працівників міліції, віддав їм зброю, розказав про відомі йому обставини події, а пізніше також поїхав у райцентр та супроводжував потерпілу в обласну лікарню. Також свідок показав, що цікавився у лікарів та медсестер станом здоров`я потерпілої у період її лікування, із сестрою ОСОБА_16 пропонував матеріальну допомогу у розмірі 10 тисяч гривень, але чоловік дочки потерпілої та її представник від отримання коштів відмовились, заявивши, що це мала сума.

Свідок ОСОБА_26 , яка доводиться рідною сестрою обвинуваченому та свідку ОСОБА_21 , допитана судом за клопотанням захисника, підтвердила, що її брат ОСОБА_22 у суботу і неділю ходить на полювання, спиртне не вживає, крім пива на свято. 29.11.2014 року в період між 16 та 17 год., коли вже стемніло, ОСОБА_22 зателефонував до ОСОБА_15 , і сказав, що попав у ОСОБА_18 , після чого ОСОБА_15 одразу побіг на місце події. Потім він подзвонив до неї і попросив принести води. На місці ОСОБА_27 побачила, що ОСОБА_15 закриває рукою потерпілі рану на плечі, а ОСОБА_22 пішов зустрічати карету швидкої допомоги. Її брати допомогли занести ОСОБА_18 на носилках до автомобіля швидкої допомоги, і вона з ОСОБА_22 поїхали з нею у райлікарню, а пізніше ОСОБА_15 поїхав з потерпілою у Хмельницький, де перебував до кінця операції та частково оплатив витрати на її проведення.

Із показань свідка ОСОБА_28 , чоловіка потерпілої, випливає, що його сім`я та сім`я ОСОБА_29 близько 10 років перебувають у неприязних стосунках за криницю. 29.11.2014 року біля 16 год. дружина ОСОБА_30 пригнала додому кози, сказала, що на полі назбирала кукурудзи, і треба піти її забрати, бо вже сутеніло. ОСОБА_18 залишилась на місці збирати качани, а він пішов шукати пальто. Відійшовши на деяку відстань, ОСОБА_31 почув постріл, що його насторожило, і він вирішив повернутись назад. Недоходячи метрів 20 до того місця, де залишилась дружина, він почув розмову обвинуваченого по телефону, який говорив, що вистрілив з 10 метрів. ОСОБА_31 посвітив фонариком, перестрибнув канавку і побачив ОСОБА_32 , яка лежала на боці під кущем лози і стогнала. На руці у неї була кров. ОСОБА_10 з рушницею на спині стояв неподалік. ОСОБА_31 спересердя взяв його за грудки та відштовхнув, почувши при цьому від нього запах алкоголю. На прохання дружини, ОСОБА_31 зателефонував до сусідки ОСОБА_33 , а потім вирішив побігти за нею. Коли повернувся з ОСОБА_34 назад, то біля ОСОБА_35 вже знаходились брат обвинуваченого ОСОБА_15 та сестра ОСОБА_16 , а згодом приїхала швидка допомога. Потерпілу забрали у лікарню, а ОСОБА_31 вернувся додому зібрати для неї речі.

Свідок ОСОБА_36 суду показала, що проживає по сусідству із обвинуваченим та потерпілою, і з обома у неї нормальні стосунки. 29.11.2014 року, коли вже було темно, до неї прибіг наляканий ОСОБА_24 , і сказав, що на долині ОСОБА_10 підстрелив ОСОБА_37 . Вони разом побігли до потерпілої, і застали біля неї ОСОБА_38 , який тримав її за голову, та ОСОБА_39 . Коли ОСОБА_17 знаходилась біля потерпілої, то до неї присів обвинувачений, і при розмові вона почула від нього запах горілки. По приїзді карети швидкої допомоги, ОСОБА_10 на запитання лікаря, хто саме стріляв і чим, відповів, що він вистрілив дробом з відстані 10 метрів.

Показами свідка ОСОБА_40 , фельдшера із медицини невідкладних станів ОСОБА_41 пункту екстреної медичної допомоги, встановлено, що заступивши на чергування на пункті швидкої допомоги, вона прийняла по телефону виклик якогось чоловіка, який назвався ОСОБА_29 , та сказав, що він із ОСОБА_42 , полював на полі, подумав, що лисиця, вистрілив, а потім почув крик. ОСОБА_43 передала виклик своєму колезі ОСОБА_44 , який каретою швидкої допомоги поїхав за викликом однією бригадою, а вона з іншою бригадою. На місці із автомобіля ОСОБА_45 не виходила, і з обвинуваченим не спілкувалась.

Свідок ОСОБА_44 , який також працює фельдшером із медицини невідкладних станів Віньковецького пункту екстреної медичної допомоги, у судовому засіданні підтвердив, що 29.11.2014 року він перебував на чергуванні на пункті швидкої допомоги. У другій половині дня фельдшер ОСОБА_43 повідомила його по телефону про виклик із села Майданок Карачієвецький, після чого ОСОБА_44 каретою швидкої допомоги негайно виїхав на вказане місце. Прибувши у село після 18 год. на повороті їх зупинив невідомий чоловік, і надалі показував, куди саме їхати. На запитання ОСОБА_46 , що сталось, цей чоловік пояснив, що полював, а побачивши, що щось рухається, вистрілив. Внизу біля річки лежала жінка, яка скаржилась на болі у правому плечі і правому бедрі, тому ОСОБА_47 зробив їй обезболюючий укол і транспортував у лікарню. Чи був п`яний ОСОБА_10 , ОСОБА_47 сказати не може, бо він сидів в автомобілі УАЗ біля водія у кабіні, а обвинувачений знаходився у салоні, який від кабіни відділений склом, і вони розмовляли через вікно.

Свідок ОСОБА_48 суду показав, що він працює лікарем травматологом Віньковецької ЦРЛ, та оглядав доставлену у райлікарню 29.11.2014 року хвору ОСОБА_20 . При огляді було встановлено вогнепальне поранення, а саме у неї були множинні рани правого плеча, передньої поверхні тазобедренного суглобу, була відсутня чутливість у праві кисті, а в підшкірні і клубові ділянці справа виднілись отвори. Тому після надання хворі протишокової терапії та спілкування із обласним травматологом, було вирішено відправити її у Хмельницьку обласну лікарню.

За даними показань допитаної як свідка, лікаря хірурга Віньковецької центральної районної лікарні ОСОБА_49 , її було викликано увечері як чергового лікаря у травматологічне відділення. Хвора скаржилась на болі у правому плечі, була при свідомості, адекватно відповідала на запитання, а у ході її огляду свідок виявила поранення дробом у ділянці правого стегна, правого плеча, та візуально у даних ділянках тіла було помітно велику кількість дробин.

Свідок ОСОБА_50 , сільський голова с. Карачіївці, суду показав, що він був залучений слідчим у якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого, який добровільно розказував про обставини скоєного, пояснював, що він стояв наверху, а стріляв в долину, та показав місце, де він знаходився в момент здійснення вистрілу. Однак, що конкретно ОСОБА_10 повідомляв на рахунок відстані, з якої було здійснено постріл, свідок не чув.

Об`єктивно винність обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими судом доказами.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 29.11.2014 року із фотоілюстраціями, предметом огляду якого було домогосподарство в АДРЕСА_1 , з дозволу ОСОБА_21 , останній у ході огляду добровільно видав гладкоствольну вогнепальну зброю ТОЗ-БМ-16 № НОМЕР_3 у розкладеному стані, із якої зі слів ОСОБА_21 було здійснено постріл у ОСОБА_8 , а також мисливську гладкоствольну зброю «ТОЗ» № НОМЕР_4 16 калібру, один набій, 16 калібру, та гільзу, які було вилучено.

За даними протоколу огляду місця події від 01.12.2014 року з фотоілюстраціями, було оглянуто територію, розташовану на захід від села Майдан Карачієвецький. Оглянута ділянка являє собою долину із річкою шириною від 50 см до 1,5 метра, на відстані до 180 метрів від крайньої присадибної ділянки з лівої сторони від річки на березі виявлено прим`ятість трав`яного покриву, та на ньому качани кукурудзи. Зі сторони поля біля прим`ятого трав`яного покриву розміщені кущі верби, на відстані трьох метрів знаходиться стежка, що веде до кукурудзяного поля, що розташоване за 150 метрів від оглянутого місця.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 55 від 29.01.2015 року, згідно даних медичної карти, оформленої на ім`я ОСОБА_51 , у потерпілої станом на 29.11. -- 24.12.2014 року (період часу, протягом якого вона перебувала під спостереженням лікарів-спеціалістів) виявлені тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового поранення правого плеча та правого стегна в ділянці кульшового суглобу з вогнепальним проникаючим пораненням черевної порожнини, ушкодженням тонкої кишки, її брижі, печінки, кровотечею у черевну порожнину (близько 800 мл), розвитком гіповолемічно геморагічного і травматичного шоку важкого ступеня з індексом шоку 1,6 і розлитого серозно-фібринозного перитоніту. В подальшому поранення правого плеча потерпілої ускладнилось зниженням чутливої та рухової іннервації правої руки з розвитком післятравматичної контрактури правої кисті, які могли утворитись від дії з неблизької відстані чисельних тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які у сукупності могли складати дробовий заряд, що розсіювався, про що свідчить локалізація і властивості ушкоджень та площа ураження. За своїм характером дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю.

Відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 1188 від 17.12.2014 року, на поверхні стволів представленої на експертизу зброї «ТОЗ-БМ-16» № НОМЕР_3 , що була вилучена слідчим при огляді домогосподарства ОСОБА_6 , є продукти пострілу.

Згідно висновку судово-балістичної експертизи № 137--б від 18.12.2014 року, представлена на експертизу вилучена при огляді місця події гільза боєприпасом не являється, є складовою частиною мисливського набою стріляною гільзою 16 калібру до мисливської гладкоствольної зброї 16 калібру виробництва «ТАХО» Україна, м. Херсон; представлена на експертизу гільза, відстріляна із лівого ствола наданої на експертизу мисливської рушниці «ТОЗ-БМ» 16 калібру № НОМЕР_1 .

Відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 1201 від 18.12.2014 року, на поверхні наданого на дослідження одягу потерпілої ОСОБА_8 , у який вона була одягнута в момент отримання тілесних ушкоджень, є продукти пострілу.

Згідно змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 06.02.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 та двох понятих, ОСОБА_6 підтвердив, що 29.11.2014 року він здійснив постріл неподалік села Майдан Карачієвецький із мисливської рушниці набоєм «ТАХО», марки дробу «000» перпендикулярно річці, та вказав місце, де він стояв у момент вистрілу. При замірі відстані, вказаної обвинуваченим, було встановлено, що відстань від крайньої межі населеного пункту до місця здійснення пострілу становить 177 метрів, до місця розміщення потерпілої 59,6 метра.

Судом було оглянуто речові докази фотокартки у кількості 9 штук, на яких зображена потерпіла ОСОБА_52 , та зафіксовано отримане нею 29.11.2014 року вогнепальне дробове поранення правого плеча та правого стегна.

На підставі досліджених доказів суд вважає, що у ході судового слідства винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 повністю знайшла своє підтвердження, і його дії, які виразились у заподіянні необережного тяжкого тілесного ушкодження, органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ст. 128 КК України.

Одночасно суд доходить висновку, що обвинувачений заподіяв потерпілі тяжкі тілесні ушкодження внаслідок злочинної недбалості, а не злочинної самовпевненості, як зазначено в обвинувальному акті, оскільки він не передбачав можливості настання таких наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити. У даному випадку суд керується роз`ясненнями, що дані в п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02. 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно якого у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

Також у сукупності досліджених доказів суд вважає, що в обвинувальному акті, протоколі огляду від 29.11.2014 року та висновку судово-хімічної експертизи № 1188 від 17.12.2014 року допущено технічну опечатку щодо зазначення номера рушниці, із якої обвинуваченим було вчинено постріл -- № 179588 замість № 178588, оскільки згідно дозволу на право зберігання та носіння зброї № НОМЕР_2 від 25.11.2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 , заводський номер гладкоствольної рушниці марки ТОЗ БМ-16 16 калібру НОМЕР_5 .

Крім того, давши оцінку усім доказам, що були досліджені у судовому засіданні, суд критично сприймає твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він у стані алкогольного сп`яніння не перебував і стріляв з відстані 60 метрів, і вважає таку позицію намаганням пом`якшити свою відповідальність.

Так, при допиті у суді, потерпіла ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_36 послідовно вказували, що одразу після скоєння злочину під час розмови з обвинуваченим вони чули від нього запах алкоголю, тому, враховуючи, що нетверезий стан проявляється зовні, і однією з його ознак є різкий запах алкоголю, показання потерпілої і свідків суд вважає достатнім доказом сп`яніння обвинуваченого.

Одночасно суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_36 перебуває із обвинуваченим у нормальних стосунках, і підстав для його обмови даним свідком судом не встановлено, а стороною захисту показання потерпілої та свідків жодними доказами не спростовані.

Що стосується відстані, з якої було вчинено постріл, то показання обвинуваченого про те, що він стріляв з 60 метрів, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 , згідно яких одразу ж після пострілу вона впала, і тут же піднявши голову, побачила ОСОБА_13 із собакою за 5-7 метрів від себе, тоді як для наближення до потерпілої з відстані 60 метрів був би необхідний деякий час. Тому достовірними щодо відстані, з якої було вчинено постріл, суд вважає саме показання потерпілої, а не обвинуваченого.

Оскільки ОСОБА_6 винний у скоєнні злочину, то підлягає покаранню.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити із всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, обвинувачений у вчиненому розкаявся, що виразилось у визнанні ним своєї вини у заподіянні потерпілі ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, критичному відношенні до скоєного, готовності нести покарання, у залі суду він попросив у потерпілої вибачення, та частково відшкодував на її користь матеріальну шкоду у сумі 8300 гривень, що суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд не погоджується із позицією захисника та прокурора стосовного того, що вищезазначена обтяжуюча обставина, яка зазначена в обвинувальному акті як обставина, що обтяжує покарання, у ході судового слідства свого підтвердження не знайшла, і у зв`язку з цим її необхідно з обвинувачення виключити.

Так, у відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Вважаючи доведеним, що злочин обвинуваченим було вчинено у стані алкогольного сп`яніння, на думку суду, саме цей стан міг вплинути на зниження його самоконтролю, послаблення у нього критики до власних дій, концентрацію уваги, у результаті чого життя і здоров`я оточуючих внаслідок використання ОСОБА_53 зброї та під впливом алкоголю опинилось під загрозою.

Тому, не знаходячи підстав для виключення обтяжуючої покарання обставини, суд враховує її при призначенні покарання.

За місцем свого постійного проживання на території Карачієвецької сільської ради обвинувачений характеризується позитивно, є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, що у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання на строк та в межах санкції статті, за якою він засуджується,та зокрема з числа суворіших у виді обмеження волі.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Ті обставини, що ОСОБА_10 не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, частково відшкодував матеріальну шкоду, є підставою для призначення йому покарання у виді обмеження волі ближче до мінімальної межі санкції ст. 128 КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, однак, на думку суду, вони не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання з огляду на тяжкі наслідки, що настали, характер їх спричинення та обставини, за яких вони були заподіяні.
Враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначається міра покарання у виді обмеження волі, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду іншим чином, суд на підставі ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178,179, 194, 331 КПК України, та враховуючи, що запобіжний захід, обраний йому у вигляді особистого зобов`язання ухвалою суду від 13.02.2015 року строком на два місяці до 13.04.2015 року закінчився, вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання.
Вирішуючи питання про цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнову або моральну шкоду, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`ю або смертю фізичної особи.

У відповідності до п.3 ст. 23 ЦК України , роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між скоєним обвинуваченим злочином і перенесеними потерпілою душевними стражданнями, сильним фізичним болем, порушенням нормального ритму життя, необхідний час для його відновлення, та з врахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, і керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди на суму 80000 гривень.

Також потерпіла ОСОБА_8 , збільшивши у суді позовні вимоги, просила стягнути на її користь із ОСОБА_6 , крім добровільно сплачених останнім в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8300 гривень, ще 9895,80 гривень, що були потрачені нею на лікування за час розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений збільшений розмір позовних вимог визнав частково на суму 6895,80 гривень, крім витрат у сумі 3000 гривень за масаж, покликаючись на те, що потерпілою не надано належних доказів на підтвердження отримання нею курсу масажу та його оплати.

Потерпіла ОСОБА_8 на підтвердження понесених витрат на масаж надала суду дві довідки, скріплених печаткою обласної лікарні, згідно яких вона дійсно пройшла лікування масажем № 20, 3 курси, загальною вартістю 3000 гривень в Аквацентрі на базі Хмельницької обласної лікарні в період з 13 січня по 06 квітня 2015 року, а згідно виписного епікризу «Ортопедичного відділення» Хмельницької обласної лікарні, хворі ОСОБА_8 було призначено лікування у виді ЛФК.

Отже, з врахуванням того, що обвинувачений у добровільному порядку відшкодував потерпілі ОСОБА_8 8300 гривень, суд вважає за необхідне стягнути з нього на її користь 9895,80 гривень.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, що складають витрати за проведення судово-хімічної експертизи № 1187 від 16.12.2014 року у сумі 442,73 гривні та № 1188 від 17.12.2014 року у сумі 442,73 гривні, судово-балістичної експертизи № 137-Тр від 18.12.2014 року у сумі 589,68 гривень, судово-хімічної експертизи № 1201 від 18.12.2014 року у сумі 442,73 гривні, судової дактилоскопічної експертизи № 246-Д від 12.12.2014 року у сумі 294,84 гривні, судової дактилоскопічної експертизи № 247-Д від 10.12.2014 року у сумі 294,84 гривні, судової дактилоскопічної експертизи № 248-Д від 12.12.2014 року у сумі 294,84 гривні у відповідності до ст. 124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого на користь Державного бюджету, оскільки вони зумовлені вчиненим ним злочином.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, і призначити йому покарання у виді одного року трьох місяців обмеження волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 80000 гривень (вісімдесят тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, та 9895,80 гривень (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять гривень 80 копійок) на відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази: поліетиленовий пакет з двома марлевими протірками, поліетиленовий пакет з марлевими протірками, поліетиленовий пакет із шротом від набою до мисливської вогнепальної гладкоствольної зброї, що здані на зберігання до кімнати речових доказів Віньковецького РВ УМВС України у Хмельницькій області, знищити.

Фотокартки у кількості 9 штук, що визнані речовими доказами постановою слідчого від 04.02.2015 року, зберігати при матеріалах справи.

Чорний поліетиленовий пакет з одягом потерпілої ОСОБА_8 , що визнаний речовим доказом згідно постанови слідчого від 04.02.2014 року, та переданий на зберігання до кімнати речових доказів Віньковецького РВ УМВС України у Хмельницькій області, повернути ОСОБА_8 .

Мисливську вогнепальну зброю «ТОЗ» № НОМЕР_6 та один чохол до мисливської вогнепальної гладкоствольної зброї, які зберігаються у кімнаті зберігання кримінальної зброї Віньковецького РВ УМВС України у Хмсельницькій області, повернути власнику ОСОБА_6 ; мисливську вогнепальну зброю «ТОЗ-БМ-16» № НОМЕР_1 , одну гільзу до мисливської вогнепальної гладкоствольної зброї, один набій до мисливської вогнепальної гладкоствольної зброї, які зберігаються у кімнаті зберігання кримінальної зброї Віньковецького РВ УМВС України у Хмсельницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Державного бюджету 2802,39 гривень як судових витрат за проведення судових експертиз.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язок повідомляти суд чи прокурора про зміну свого постійного місця проживання чи місця роботи.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1