Ухвала

іменем україни

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007510, щодо

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки с. Дідовщина Фастівського району

Київської області , яка проживає за адресою:

АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_7,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовим рішенням апеляційної інстанції, ухваленим щодо ОСОБА_2, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м'якості, просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, залишаючи вирок місцевого суду без зміни, свого рішення належним чином не мотивував, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а ухвала - вимогам статей 370, 374 КПК України.

На касаційну скаргу прокурора засудженою ОСОБА_2 подано письмове заперечення.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року, ОСОБА_2 визнано винуватою за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено їй за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 17 червня 2014 року в м. Києві незаконно, повторно придбала за 80 грн у невстановленої досудовим слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб - 0,04 г опію ацетильованого, який надалі незаконно зберігала при собі до моменту виявлення та вилучення його працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та письмовому запереченні на неї, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 309 КК України в касаційному порядку прокурором не оспорюються.

Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок м'якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку та ухвали, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суди у відповідності до вимог зазначеної статті, крім тяжкості злочину, відсутності обтяжуючих обставин і наявності обставини, яка пом'якшує покарання, врахували також дані про її особу, зокрема те, що вона позитивно характеризується, добровільно пройшла курс лікування від наркоманії, працевлаштувалась, здійснює догляд за хворою дочкою та онукою, з якими спільно проживає.

Крім того, суди проаналізували наявність у ОСОБА_2 непогашених судимостей за аналогічні злочини та обґрунтовано зазначили, що це не є безумовною підставою, яка виключає можливість застосування до засудженої положень ст. 75 КК України, враховуючи її вірний соціальний напрямок поведінки та принцип індивідуалізації покарання.

Приймаючи до уваги сукупність цих обставин, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_2 без реального відбування покарання зі встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів уважає призначене засудженій ОСОБА_2 покарання справедливим, підстав для скасування судових рішень через його м'якість не вбачає.

Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора, яка за своїм змістом є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5