Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі

головуючого ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю прокурора ОСОБА_4.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 03 березня 2015 року кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на окрему ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2013 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю з вироком Лозівського районного суду Харківської області від 27 травня 2010 року ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 22 жовтня

2011 року близько 04:30 год, керуючи технічно справним мотоциклом «ІЖ-Ю-5» р/н НОМЕР_1, рухаючись по вул. Артилеристів у м. Лозова зі швидкістю 60 км/год без увімкненого світла фар, грубо порушив пункти 19.1 (а), 1.5, 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, у результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який рухався у попутному напрямку з правого краю проїжджої частини. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні.

Апеляційний суд Харківської області зазначений вирок в частині призначення покарання скасував і постановив свій вирок від 22 травня 2014 року, яким ОСОБА_5 засудив за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю з вироком Лозівського районного суду Харківської області від 27 травня 2010 року визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2014 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2014 року щодо ОСОБА_5 змінено, пом'якшено засудженому покарання за ч. 2 ст. 286 КК до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю з вироком Лозівського районного суду Харківської області від 27 травня 2010 року ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

По даній справі Апеляційний суд Харківської області постановив окрему ухвалу від 22 травня 2014 року, якою доведено до відома Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури факти недостойної поведінки адвоката ОСОБА_6 в судовому засіданні та порушення нею положень Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики.

Зазначений висновок апеляційний суд обґрунтував тим, що адвокат перешкоджала підсудному ОСОБА_5 та захиснику ОСОБА_8 відповідати на питання суду, на поставленні запитання відповідала замість підсудного. На неодноразові зауваження головуючого з цього приводу не реагувала, вступаючи у суперечку з ним та суддями колегії. У вказаних діях ОСОБА_6 колегія суддів встановила неповагу до суду та інших учасників судового розгляду, а також порушення положень п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та п. 2.5 ст. 43 Правилам адвокатської етики.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить окрему ухвалу апеляційного суду скасувати. Вказує на відсутність передбачених у ст. 23-2 КПК 1960 року підстав для винесення окремої ухвали, оскільки норми адвокатської етики вона не порушувала, натомість професійно виконувала свої обов'язки щодо захисту інтересів підсудного. Крім того, на думку ОСОБА_6, апеляційний суд не дотримався вимог процесуального закону щодо змісту окремої ухвали, зокрема не зазначив в ухвалі повне ім'я та по-батькові підсудного, а також строк і порядок оскарження окремої ухвали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про залишення оскаржуваного судового рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 380 КПК 1960 року апеляційний суд за наявності підстав, передбачених ст. 23-2 цього Кодексу, виносить окрему ухвалу. Крім того, він може окремою ухвалою звернути увагу відповідних посадових осіб на факти порушення закону при розслідуванні і розгляді справи судом першої інстанції.

Згідно ст. 23-2 КПК 1960 року суд окремою ухвалою звертає увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів. Окрему ухвалу може бути також винесено при виявленні судом порушень прав громадян та інших порушень закону, допущених при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи нижчестоящим судом. Суд за матеріалами судового розгляду вправі винести окрему ухвалу (постанову) і в інших випадках, якщо визнає це за необхідне.

Як убачається з матеріалів справи, а саме з протоколу та технічного запису судового засідання, в ході судового слідства в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 перешкоджала колегії суддів отримати відповіді від підсудного ОСОБА_5 на поставлені йому запитання, відповідала замість підсудного, не реагуючи на зауваження головуючого.

З метою забезпечення порядку в судовому засіданні після неодноразових зауважень захиснику було оголошено усне попередження. Проте належних висновків вона для себе не зробила, продовжила перебивати підсудного під час того, як він намагався дати відповідь на запитання суду, сперечалась з головуючим та суддями колегії.

За таких обставин, апеляційний суд правильно встановив у зазначених діях захисника неповагу до суду та порушення п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», п. 2.5 ст. 43 Правилам адвокатської етики.

Ухвала апеляційного суду належним чином обґрунтована і вмотивована.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для її скасування, не встановлено.

За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Окрему ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2014 року відносно адвоката ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3