АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2014 року обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0007697 відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, інваліда армії 3 групи, працюючого завідувачем відділу АПК КП «Південна Зоря», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не вказана об`єктивна сторона кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України. Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні розтрати чужого майна шляхом зловживання службовим становищем службовою особою. В самому обвинувальному акті вказано, що на протязі вересня-жовтня 2012 року комунальне підприємство «Телерадіокомпания «Південня Зоря» від Нікопольскької міськрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності отримало дві путівки для санаторно-курортного лікування в санаторій «Світанок» і в лікувальний центр «Феміда». Дані путівки були поділені у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 , як голова комісії, запевнив всіх інших членів комісії в тому, що подані всі необхідні документи для виділення путівок. Про те, орган досудового розслідування не звернув увагу на те, що відповідно до п. 4.11 Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, Комісія приймає рішення про поділ путівки лише після попереднього отримання письмового погодження адміністрації санаторно-курортного закладу, тобто лише за умови, коли керівництво ДП СКК «Моршинкурорт» санаторій «Світанок» та ДП санаторно-лікувальний центр «Феміда» нададуть підтвердження про поділ путівок. Запитуючи санаторно-курортні заклади про можливий поділ путівок, Комісія зазначала, що один відпочиваючий є працівником підприємства і членом профспілки, а інший лише платником внесків Фонду. Таким чином, Комісія не приховала жодної інформації та отримала дозвіл на поділ путівок. Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 діяв як уповноважена особа та як службова особа, що суперечить вимогам зазначеного Положення, яке передбачає два самостійних суб`єкта Уповноваженого та Комісію, з п.1.4 цього нормативного документу вбачається, що ОСОБА_8 діяв як особа, що перебуває у складі колегіального органу - комісії, а не як уповноважений. Обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується розтрата, але не враховано, що путівки не знаходилися у його віданні, що рішення про поділ путівки та її виділення приймається рішенням колегіального органу Комісії. Вказівка в обвинувальному акті про заподіяння збитків Фонду ССзТВП у сумі 4 317 грн. 60 коп. є необґрунтованою, розрахунки відповідного розміру матеріальної шкоди не наведено, але розмір завданої шкоди має істотне значення для кваліфікації дій за ст. 191 КК України. Також в обвинувальному акті не зазначено які саме організаційно-розпорядчі повноваження мав обвинувачений ОСОБА_8 та які конкретні протиправні дії організаційно-розпорядчого характеру він вчинив.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, старший прокурор Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 подав апеляцію, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а саме: право суду повернути обвинувальний акт прокурору лише у разі невідповідності його вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, у випадках, коли ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим або не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Крім того, якщо під час підготовчого судового засідання буде встановлено, що обвинувальний акт не був вручений обвинуваченому, суд повертає матеріали кримінального провадження (обвинувального акту) прокурору, про що постановляє відповідну ухвалу. З оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд не зобов`язав прокурора усунути жодного недоліку, провести жодної слідчої або процесуальної дії, чим грубо порушив норми кримінального процесуального закону, оскільки докази, отримані при проведенні процесуальних дій, не визначених в ухвалі про повернення обвинувального акту, згідно з ч.8 ст. 233 КПК України мають визнаватися недопустимими. Суд першої інстанції необґрунтовано послався на вимогу Положення про обо`язкове отримання згоди санаторно-курортного закладу на поділ путівки, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , як голова комісії, взагалі не мав права ставити на вирішення комісії питання про поділ путівок між працюючими на підприємстві робітниками та особами, які не працюють на зазначеному підприємстві та не є членами сім`ї працівників, яким виділено путівки. Також є необґрунтованим є посилання суду і на той факт, що в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 про поділі путівок діяв як уповноважена особа, оскільки суд вийшов за межі підготовчого судового розгляду та дав невірну оцінку діям ОСОБА_8 , який мав повноваження тільки на прийняття рішення про виділення путівок. Прокурор вважає необґрунтованими посилання суду на відсутність в обвинувальному акті розрахунку заподіяної шкоди та зазначає, що об`єктивна сторона злочинів, передбачених ч.2 ст. 191 та ч.3 ст. 191 КК України, в обвинувальному акті викладена повністю, з наведенням вимог відповідних нормативних актів, з яких вбачається, що саме ОСОБА_8 і був наділений розпорядчими функціями та мав безпосередній вплив на прийняття рішення про прийняття рішення та поділ путівок.
Заслухавши суддю-доповідача, позицію прокурора ОСОБА_6 про скасування ухвали суду першої інстанції через грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляції прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляції та в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт лише у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено ст. 291 КПК України. Частина 2 зазначеної статті передбачає, що обвинувальний акт має містити такі відомості:

1)
найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

1)
розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

2) дату та місце його складання та затвердження.

Частина 4 статті 291 КПК України передбачає, що до обвинувального акту додається:

1)
реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування і реєстру матеріалів досудового розслідування;

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.

Колегія суддів погоджується із встановленими судом першої інстанції обставинами та із висновками суду про повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків з наступних підстав.

Із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується за ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України у вчиненні розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, в обвинувальному акті в порушення вимог ст. 277 КПК України не було конкретно зазначено які саме організаційно-розпорядчі повноваження мав обвинувачений ОСОБА_8 та які конкретні протиправні дії організаційно-розпорядчого характеру він вчинив та яким чином розтратив гроші, тобто не описано об`єктивну сторону кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України. Суд обґрунтовано акцентував увагу на невідповідності обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є суперечливим, що стосується повноважень відповідного колегіального органу (посадової особи) по виділенню путівок на санаторно-курортне лікування та розміру заподіяної шкоди. Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 всупереч вимогам закону було пред`явлене неконкретне обвинувачення, що позбавило його можливості захищатися від пред`явленого обвинувачення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення його недоліків, а саме: для викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відповідно до вимог закону із зазначенням розміру шкоди, завданої правопорушенням, на обґрунтовано вказав в ухвалі суд першої інстанції. Тому доводи прокурора щодо грубого порушення судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні судового рішення про повернення обвинувального акту, невідповідності ухвали суду вимогам КПК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу старшого прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2014 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191 КК України повернуто Нікопольському міжрайонному прокурору, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4