Справа № 353/82/15-к
Провадження № 5/353/1/15
П О С Т А Н О В А
11 лютого 2015 року м.Тлумач
Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
заявника - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тлумач заяву ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 судових витрат у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-
в с т а н о в и в :
26.01.2015 р. до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області поступила заява ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 судових витрат у кримінальній справі, порушеній за скаргою ОСОБА_4 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Також ОСОБА_4 разом зі скаргою приватного обвинувачення було подано цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, за яким вона перебувала в статусі цивільного відповідача. Заяву мотивувала тим, що під час тривалого розгляду даної кримінальної справи судами різних судових інстанцій (з червня 2012 р. по квітень 2014 р.), вона була змушена 10.12.2012 р. укласти договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5 та сплатити їй згідно акту виконаних робіт 3700,0 грн. за надані послуги. Оскільки справа була закрита в зв`язку з неявкою в судові засідання ОСОБА_4 та за його відмовою від обвинувачення, вважає, що витрати на правову допомогу вона понесла саме з його вини, а тому просила стягнути сплачену нею адвокату суму 3700,0 грн. з ОСОБА_4 .
В судовому засіданні ОСОБА_3 свої вимоги підтримала з підстав, зазначених у заяві. Додатково пояснила, що після допиту в судовому засіданні в Тисменицькому районному суді свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стало зрозуміло, що вона злочину не вчиняла. А тому, перелякавшись, ОСОБА_4 написав заяву про відмову від обвинувачення. Проте, замість виправдувального вироку, судом кримінальна справа була закрита. Вказала на те, що саме неправдиві звинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, змусили її укласти договір з адвокатом та оплати його послуги. Пояснила, що під час розгляду кримінальної справи різними судами вона не заявляла вимог про відшкодування судових витрат, оскільки сподівалась на те, що буде винесений виправдувальний вирок.
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причин відсутності не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви. Надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій просив заяву ОСОБА_3 повернути без розгляду, оскільки справа не підсудна Тлумацькому районному суду Івано-Франківської області, суперечить нормам КПК України (1960 р.) та ЦПК України. Також в заяві зазначив, що не бачить необхідності в його присутності при розгляді справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 411 КПК України (1960р.), який слід застосовувати до вище вказаних правовідносин, неявка в судове засідання викликаних осіб не зупиняє розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 409 КПК України (1960 р.) питання всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (постанови), включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок (постанову).
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків" від 21.12.1990р., у порядку, передбаченому ст.411 КПК України, суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, зокрема, про визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань.
Судом встановлено, що 06.06.2012 року ОСОБА_4 звернувся в Тисменицький районний суд Івано-Франківської області із скаргою в порядку ст. 27 КПК України 1960 року про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України. За вказаною заявою ОСОБА_4 20.08.2012 р. Постановою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області порушено кримінальну справу, а ОСОБА_4 визнано потерпілим.
Постановою в.о. голови Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 від 18.12.2013 року дану кримінальну справу передано з Тисменицького районного суду Івано-Франківської області до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області для розгляду по суті.
Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2014 р. вказана кримінальна справа закрита на підставі ст.ст. 27, 282 КПК України (1960 р.), в зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_4 двічі подавав до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області письмові заяви про відмову від обвинувачення ОСОБА_3 та неодноразово не з`являвся в судові засідання. Також вказаною Постановою цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Ухвалою Колегію суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.04.2014 р. апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а Постанова Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2014 р. залишена без змін.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши матеріали, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.
З матеріалів кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України вбачається, що дана справа розглядалася за участю підсудної ОСОБА_3 та її представника, проте під час судового розгляду ОСОБА_3 не просила відшкодувати понесені нею витрати на правову допомогу і жодних доказів про понесення таких витрат не подавала, а тому Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2014 р. суд вирішив всі питання, зазначені ст. 324 КПК України (1960р.)
Згідно п.1 договору (про надання правової допомоги) від 10.12.2012 р., укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_5 , остання зобов`язується здійснювати захист (представництво інтересів) обвинуваченого у Тисменицькому районному суді. З долученого до заяви Акту виконаних робіт від 17.07.2014 р. та квитанції № 096088 від 17.07.2014 р. вбачається, що ОСОБА_3 сплатила адвокату ОСОБА_5 3700 грн. за надання правової допомоги по кримінальній справі № 0915/2347/12 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України.
Частиною 4 ст. 93 КПК України (1960 р.) передбачено, що при закритті справи у зв`язку з примиренням потерпілого з обвинуваченим у справах про злочини, зазначені в ч. 1 ст. 27 цього Кодексу, суд може покласти судові витрати на одного з них або на обох.
Відповідно до ст. 91 КПК України (1960 р.) судові витрати складаються: iз сум, що виданi i мають бути виданi свiдкам, потерпiлим, експертам, спецiалiстам, перекладачам та понятим; iз сум, витрачених на зберiгання, пересилання i дослiдження речових доказiв; з
iнших витрат, яких зазнали органи дiзнання, попереднього слiдства i суд при провадженнi в данiй справi.
З вищенаведеного випливає, що витрати на правову допомогу, зроблені ОСОБА_3 , не відносяться до судових витрат у кримінальній справі.
Пунктом 7 Постанови № 3 Пленуму ВСУ вiд 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачено, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Статтею 84 ч. 1 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Отже, розподіл судових витрат між сторонами відбувається за наслідками судового розгляду у рішенні суду. Якщо справа не вирішується по суті, витрати між сторонами не розподіляються.
Враховуючи вищенаведене, право обвинуваченої ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат, пов`язаних з участю її адвоката в кримінальному процесі, ознайомлення з матеріалами справи, відібрання пояснень у свідка, за рахунок потерпілого ОСОБА_4 ні нормами КПК України (1960р.) , ні нормами ЦПК України, не передбачено.
За наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 судових витрат у кримінальній справі, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 91-93, 409, 411 КПК України (1960 р.), ст.ст. 84, 88 ЦПК України, суд-
ПО С Т А Н О В И В:
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 судових витрат у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуюча ОСОБА_1