Справа № 751/9266/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/11/2015
Категорія - ст. 389 ч. 2 Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000122 від 30.05.2014 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2014 року по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:

- 04.02.2014 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 1 КК України до 120 годин громадських робіт,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Не погодившись з цим вироком, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України з застосуванням ст. 71, 72 КК України у вигляді 1 року 15 днів обмеження волі. Свою апеляцію обґрунтовує тим, що зазначений вирок підлягає скасуванню у зв`язку неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як суд першої інстанції не дотримавшись роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", та незважаючи на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, не відбувши повністю покарання за попереднім вироком, не призначив йому покарання за сукупністю вироків та не приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року.

Як встановив суд, 04 лютого 2014 року ОСОБА_6 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 15. ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

06.06.2014 року інспектором Чернігівського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_8 , засудженому ОСОБА_6 було роз`яснено порядок умови відбуття зазначеного виду покарання, окрім цього встановлено дня явки до КВІ. Однак при відібранні пояснень ОСОБА_6 відмовився відбувати покарання у виді громадських робіт, та до виконання суспільно-корисної праці за вироком суду не приступав.

Своїми умисними діями, що виразились у відмові виконувати покарання у вигляді 120 годин громадських робіт призначеного йому Деснянським судом м. Чернігова, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з вказаних в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив суворого його не карати, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання, підтверджується зібраними у справі доказами і в апеляційній скарзі прокурора не заперечується.

Діям ОСОБА_6 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував вимоги ст. 65 КК України, тяжкість вчиненого правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання та дійшов до висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково не застосував вимоги ст. 71 КК України згідно з якою якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При застосуванні правил ст. 71 КК України суду належало враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року за ст. 15 ч. 2 і ст. 185 ч. 1 КК України засуджений до 120 годин громадських робіт. Новий злочин ОСОБА_6 вчинив після постановлення вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року, але до повного відбуття покарання, призначеного за цим вироком, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 , повинен був застосувати правила призначення покарання за сукупністю вироків, передбачені ст. 71 ч. 1 КК України, та приєднати йому до покарання, призначеного за новим вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2014 року, повністю чи частково невідбуту частину покарання, призначеного йому за попереднім вироком.

Таким чином, судом першої інстанції у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 неправильно застосований Закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до необґрунтованого пом`якшення покарання. Застосування ж ст. 71 КК України тягне за собою застосування більш суворого покарання.

Тому колегія суддів вважає, що необхідно вирок суду першої інстанції в частині неправильного призначення обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити новий, яким, призначити обвинуваченому покарання за ст. 389 ч.2 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України до призначеного покарання повністю приєднати перераховане в силу ст. 72 ч. 1 п. 4 КК України в 15 днів обмеження волі невідбуте покарання у виді 120 годин громадський робіт, за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року та остаточно визначити йому покарання за сукупністю вироків: 1 рік 15 днів обмеження волі, - залишивши в решті вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.09.2014 року без змін.

Керуючись ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати перераховане в силу ст. 72 ч. 1 п. 4 КК України в 15 днів обмеження волі, не відбуте покарання у виді 120 годин громадський робіт, призначене вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року, та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 15 днів.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4