АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11кп/790/377/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінального провадження №0000259 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 3 грудня 2014 року у відношенні

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою,одруженого, має неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Постановлено стягнути з обвинуваченого витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи в сумі 589,68 грн.

На користь потерпілого ОСОБА_7 постановлено стягнути матеріальну шкоду в сумі 15436,78 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Як встановлено судом, 26 квітня 2014 року, приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Форд-Еконолайн», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проспекту 50 років СРСР у м.Харкові зі сторони вул.Ньютона в напрямку Садового проїзду.

В ході руху по вказаному проспекту, в районі перехрестя з проспектом Героїв Сталінграда, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п.2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину з права наліво по ходу його руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи №133-Ат/14 від 7 липня 2014 року заподіяні тяжкі ушкодження, яка стала причиною смерті ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, і на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням 1 рік.

При цьому посилається на те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого; вказує, що він не заперечував своєї винуватості, часткове визнання своєї вини суд розцінив як позицію захисту, проте, на думку апелянта, такий висновк помилковий, оскільки обвинувачений лише наголошував, що в діях потерпілого також є елементи винуватості, які були в причинному зв`язку з ДТП, на що суд не звернув уваги.

Вказує, що суд при призначенні реального позбавлення волі не звернув уваги на те, що обвинувачений проживає з малолітньою дитиною та дружиною, доходи якої не достатні для утримання дитини та її самої без його допомоги, тому реальне позбавлення волі значною мірою вплине на життя інших членів його родини.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення а вирок суду першої інстанції без змін прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд, ухвалюючи вирок, з достатньою повнотою дослідив всі докази і обставини справи, надав їм належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, що не оспорює автор апеляційної скарги.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував: тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких; вивчивши дані про особу обвинуваченого, обґрунтовано встановив, що в силу ст.67 КК України відсутні обставини, які обтяжують покарання.

У якості пом`якшуючих обставин суд, відповідно до ч.2 ст. 66 КК України визнав сприяння ОСОБА_8 розкриттю злочину, той факт, що ОСОБА_8 не залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, викликав швидку допомогу на місце дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, судом небезпідставно зазначено, що ОСОБА_8 вживав недостатньо певні заходи для уникнення зіткнення з потерпілим.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції оцінив в сукупності всі обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 слід обрати в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає вимогам ст.ст.50,52,65 КК України, а тому, посилання обвинуваченого на його надмірну суворість,- є безпідставними.

Крім того, необґрунтованими є посилання ОСОБА_8 в своїй апеляції на ч.4 ст. 74, 75 КК, України, щодо можливості звільнення його від покарання, оскільки він вчинив правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, а застосування ст.ст. 74,75 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Посилання апелянта, на недостатність доходів дружини для утримання дитини та її самої без його допомоги, як на підставу для звільнення його від відбування покарання з випробуванням колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження таких відомостей не містять, а обвинувачений ОСОБА_8 не надав їх апеляційному суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зміни чи скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 3 грудня 2014 року у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий-

Судді: