Справа № 301/1082/15-к

У Х В А Л А
про відмову в затвердженні угоди про примирення
"25" червня 2015 р. м. Іршава
в с т а н о в и в :
Згідно угоди про примирення, така укладена 26 травня 2015 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 , згідно якої потерпіла не має претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченої. Між сторонами узгоджено міру покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України узгоджено звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину. На ОСОБА_4 також покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ст. 76 КК України. Сторонам угоди роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки невиконання угоди.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачена пояснила, що ініціатива укладення угоди про примирення походила від слідчого, який і складав її текст. Умови угоди вона з потерпілою не погоджувала і підписувала угоду на прохання слідчого у відсутності потерпілої. ОСОБА_4 підписала угоду, однак, зміст угоди їй не відомий, оскільки, будучи неграмотною, угоду не читала, а слідчим угода їй не зачитувалася, міра покарання, яка визначена в угоді, з нею не узгоджувалася, наслідки укладення угоди та її права слідчим не роз`яснювалися.
Потерпіла ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні пояснила, що угода укладена за ініціативою слідчого, він і складав текст угоди. Згідно угоди було погоджено обвинуваченій покарання у виді виправних робіт, а не позбавлення волі. Умови угоди з обвинуваченою не обговорювали. Угоду підписувала в присутності слідчого та дільничного інспектора в приміщенні сільради, при цьому обвинувачена була відсутня.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні вважав, що угода про примирення відповідає вимогам закону, укладена сторонами угоди добровільно, тому просив її затвердити та призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження з приводу затвердження угоди про примирення, суд приходить до наступного.
Зміст угоди про примирення повинен відповідати вимогам ст. 471 КПК України. Зокрема, в угоді про примирення зазначаються узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.
За умовами угоди про примирення, укладеної між потерпілою та підозрюваною, у зв`язку з тим, що матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, сторони угоди погодили покарання, яке має понести ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Судом встановлено, що в пункті 2 угоди про примирення зазначено, що сторонами угоди узгоджено міру покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України узгоджено звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину. На ОСОБА_4 також покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ст. 76 КК України.
Згідно ст.75 ч.2 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Однак, відповідно до вимог ч.3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Таким чином, з аналізу положень кримінального закону суд приходить до висновку, що встановлення терміну іспитового строку та обов`язків, які покладаються на особу, віднесено до виключної компетенції суду та не можуть погоджуватись в угоді про примирення.
Тобто, сторони мають право погодити власне факт звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням без визначення тривалості іспитового строку.
Можливість затвердження угоди частково КПК України не передбачено.
Отже, положення угоди про примирення в частині призначеного покарання суперечить вимогам закону.
Згідно приписів ч.1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Разом з тим, згідно з ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.
У судовому засіданні сторони угоди про примирення підтвердили, що ініціатива укладення угоди походила від слідчого, який склав її текст і надав обвинуваченій з потерпілою для підпису. Зазначена обставина свідчить про допущене порушення вимог ч.1 ст. 469 КПК України.
Крім того, обвинувачена на підготовчому засіданні підтвердила, що саму угоду вона не читала та зміст угоди їй невідомий, оскільки, будучи неграмотною, угоду не читала, а слідчим угода їй не зачитувалася, міра покарання, яка визначена в угоді, з нею не узгоджувалася, наслідки укладення угоди та її права слідчим не роз`яснювалися.
З пояснень потерпілої вбачається, що нею погоджувалося інше покарання, ніж те, що визначено в угоді, наслідки укладення і затвердження угоди їй не роз`яснювалися.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього кодексу.
На підставі викладеного та враховуючи, що при перевірці угоди на відповідність її вимогам КПК України та КК України встановлено, що вона укладена за ініціативою слідчого, тобто особи, яка не може бути ініціатором угоди, ні потерпіла, ні обвинувачена з текстом угоди не знайомі, міра покарання з ними не погоджувалася, тобто є підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; угодою про примирення порушено вимоги ч.3 ст.75, ст.76 КК України та не дотримано вимог ст.471 КПК України, суд дійшов висновку про відмову у затвердженні укладеної угоди і повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 314 ч.3 п.1, 474 КПК України,

у х в а л и в :
Відмовити в затвердженні угоди про примирення у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, укладеної 26 травня 2015 року між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_4 .
Повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча : ОСОБА_1