У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8
суддів ОСОБА_9., ОСОБА_10
за участю прокурора ОСОБА_11

розглянула в судовому засіданні 21 травня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року.

Зазначеною постановою відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_6 за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 356 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року постанову суду про відмову в порушенні кримінальної справи залишено без зміни.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернулася до суду зі скаргою в порядку приватного обвинувачення про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_6 за ст. 356 КК України, оскільки останній 20 серпня 2003 року самовільно за відсутності працівників виконавчої служби виселив ОСОБА_5 із приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на однобічність і неповноту судового слідства. Стверджує, що в діях ОСОБА_6 міститься склад відповідного злочину. Вказує на порушення вимог КПК України в редакції 1960 року та в редакції 2012 року, зокрема, недотримання вказівок апеляційного суду при повторному розгляді справи. Зазначає, що заявлений нею відвід ОСОБА_7 розглянуто після ухвалення постанови суду першої інстанції. Просить скасувати судові рішення і направити справу на новий судовий розгляд.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_6 посилається на законність судових рішень, просить залишити скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Із матеріалів справи вбачається, що скарга ОСОБА_5 у порядку приватного обвинувачення надійшла до суду першої інстанції 30 жовтня 2012 року, тобто на момент дії КПК України 1960 року. Тому скарга розглянута судом відповідно до вимог ст. 27 КПК України 1960 року.

Під час розгляду скарги судом встановлено, що 13 червня 2003 року на прилюдних торгах, проведених Одеською філією державного спеціалізованого підприємства «Укрспецюст», ОСОБА_6 придбав приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1, колишнім власником якого була скаржниця. ОСОБА_5 оспорювала законність зазначених прилюдних торгів, але рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 19 січня 2011 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_5 втратила право власності на спірне приміщення в результаті його продажу на прилюдних торгах державною виконавчою службою Білгород-Дністровського управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до вимог ст. 251 КПК України 1960 року скарга потерпілого має відповідати вимогам, установленим зазначеним Кодексом щодо обвинувального висновку.

Згідно зі ст. 64 КПК України 1960 року обов'язковому доказуванню при провадженні досудового слідства, дізнання та розгляду кримінальної справи в суді підлягають такі обставини: подія злочину, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину, винуватість особи в скоєному злочині, мотив злочину та інше.

ОСОБА_5 у скарзі не надала доказів неправомірної поведінки ОСОБА_6 і не зазначила обставин, які необхідно було встановити. Отже, скарга приватного обвинувачення не відповідала вимогам, зазначеним у ст. 251 КПК України 1960 року, тому суд обґрунтовано відмовив у порушенні кримінальної справи.

Доводи в касаційній скарзі ОСОБА_5 про те, що до початку судового розгляду вона подала клопотання про відвід судді ОСОБА_12 яке розглянуто після ухвалення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 04 серпня 2014 року, є такими, що не відповідають матеріалам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 клопотання про відвід судді ОСОБА_12. не подавала, а просила ознайомити її з протоколом розподілу матеріалів кримінального провадження між суддями, який міститься у матеріалах справи (а.с. 273).

Твердження у касаційній скарзі про порушення судом вимог ст. 373 КПК України 1960 року щодо недотримання вказівок апеляційного суду при повторному розгляді справи є необґрунтованими, оскільки оскаржувана постанова винесена у відповідності до вказівок, викладених в ухвалах Апеляційного Суду Одеської області від 19 лютого 2013 року, 29 серпня 2013

року та 25 березня 2014 року.

Даних, які би свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, не встановлено.

Підстав для скасування або зміни судових рішень не виявлено.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_8 ОСОБА_10