Справа № 1111/8346/12
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2012 року Ленінський районний суд
м.Кіровограда в складі:

головуючого судді:
Бутельської Г.В.

при секретарі:
Нетесі С.М.

за участю прокурора:
Запорожця О.А.

адвоката:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді кримінальну
справу за обвинуваченням ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Кіровограда,
українки, гр. України, з середньою
освітою, не працюючої, одруженої,
маючого неповнолітню дитину, раніше не
судимої, проживаючої: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О
В И В:

Підсудна ОСОБА_2 вчинила умисне тяжке
тілесне ушкодження, тобто умисне
тілесне ушкодження, небезпечне для
життя в момент заподіяння, за наступних
обставин.

20 липня 2011 року, приблизно в 15.00 год.
ОСОБА_2, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, з метою
з'ясування особистих стосунків,
прийшла до раніше знайомої потерпілої
ОСОБА_3 у АДРЕСА_2. Перебуваючи на кухні
вказаної квартири, побачивши на столі
кухонний ніж, образившись на те, що
потерпіла ОСОБА_3 її оговорює, у ОСОБА_2
виник намір на спричинення тілесних
ушкоджень потерпілій. Діючи умисно та
цілеспрямовано, ОСОБА_2, скориставшись
тим, що ОСОБА_3 виходила з кухні взяла зі
столу кухонний ніж та перебуваючи за
спиною потерпілої ОСОБА_3 нанесла
останній один удар кухонним ножем в
область спини. В результаті чого
спричинила потерпілій ОСОБА_3 тілесні
ушкодження у вигляді рани під правою
лопаткою в 5-4 міжребірї, проникаюча в
плевральну порожнину з пошкодженням
легені, правостороннього
травматичного пневмоторакса, які
згідно висновку експерта №1418 від 13.09.2011
року відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень, які є небезпечними
для життя в момент спричинення.

Допитана в судовому засіданні підсудна
ОСОБА_2, свою вину у вчиненому злочині
визнала частково, вказавши, що не
переслідувала намір на вбивство
потерпілої. У тому, що спричинила
тілесні ушкодження потерпілій вину
визнала і показала, що з потерпілою
знайома давно, підтримувала з нею
дружні стосунки, допомагали одна одній.
20.07.2011 року приблизно в 15.00 год., будучи в
стані алкогольного сп'яніння, прийшла
до потерпілої яка проживає по
сусідству з тим щоб висказати їй щоб
вона не вмішувалась в її особисте життя
та не говорила про неї плітки. Вказала,
що вони хоча і дружили, але бувало так
що інколи сварились, після цього
мирились, але вона ніколи погроз в
адресу потерпілої не виказувала. В той
час коли вона розмовляла з потерпілою
на кухні, потерпіла займалась своїми
справами, це її розлютило і вона
схватила ніж з метою, щоб потерпілу
налякати. Коли потерпіла стояла до неї
спиною нанесла їй один удар ножем, куди
наносити удар вона не вибирала. Після
удару потерпіла вибігла з кухні, а вона
зрозуміла, що зробила, від цього їй
стало страшно. Від того, що вона
зробила, хотіла вискочити через вікно.
Вона не збиралась нікуди тікати, наміру
на вбивство потерпілої не
переслідувала. Також вказала, що в той
день, у квартирі потерпілої був син її
чоловіка ОСОБА_4, який все бачив.
Ствердила, що нанесла потерпілій удар з
наміром налякати її, щоб вона не
говорила плітки. У вчиненому
розкаялась.

Вина підсудної ОСОБА_2 підтверджується
зібраними по справі і дослідженими в
судовому засіданні сукупністю
доказів.

Даними в судовому засіданні показами
потерпілої ОСОБА_3, яка показала, що
ОСОБА_2 знає приблизно 8 років, вважає,
що між ними були дружні стосунки. Вони
проживали по сусідстві, між ними
конфліктів не було. Протягом неділі до
події, ОСОБА_2 не бачила, бо працювала.
20.07.2011 року була вдома, займалась на
кухні консервацією, вранці заходила до
ОСОБА_2, звала попити каву, але її
свекруха сказала, що ОСОБА_2 не має дома.
В обід прийшов чоловік і сказав, що
бачив ОСОБА_4 з ОСОБА_2, які випивала.
Приблизно в 12.55 год. чоловік пішов, вона
продовжила займатися консервуванням.
Вхідні двері не були закриті на замок. В
14.20 год. на кухню зайшли ОСОБА_4 з ОСОБА_2.
ОСОБА_4 сів за стіл, а ОСОБА_2 стала біля
вікна за її спиною. ОСОБА_4 став
говорити щоб вона йому дала поїсти
ікру, вона запитала у ОСОБА_2 чи хоче
щось вона. ОСОБА_2 сказала, що мати
просила дати їй ніж, яким вона ріже
м'ясо. На це вона відповіла, що віднесе
її свекрусі мірну чарку і заодно
запитає, який потрібно їй ніж. Потім
вона пішла за банкою на балкон, ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 залишились на кухні. Вказала, що
коли мила банку, ОСОБА_2 стояла біля
вікна за її спиною. Вона стояла біля
плити, помішувала варево, в цей час
відчула удар в спину, вона подумала, що
її вдарили кулаком. Коли повернулась
побачила у руках у ОСОБА_2 ніж, рукоятка
якого була замотана рушником. Вказала,
що в цей час хотіла вибити ніж з руки,
але не вийшло і вона порізала палець.
ОСОБА_2 стояла мовчки без емоцій. Потім
вона вибігла з квартири, і побігла до
ОСОБА_2 у квартиру, там була її свекруха
і син. Вона їм сказала, що ОСОБА_2
ударила її ножем у спину. Свідомість
вона не втрачала, ОСОБА_5 стала
обробляти рану, а онуку сказала
викликати швидку. Швидка її доставила в
обласну лікарню, їй було нанесено удар
під праву лопатку. Вона пролежала у
лікарні 15 днів. Зазначила, що після
нанесення ножового поранення, вибігла
з кімнати, бо злякалась, так як ОСОБА_5 і
ОСОБА_4 були випившими. Удар був
нанесений не очікувано, без будь-яких
попереджень. Ніякої розмови і сварки
між нею і ОСОБА_5 не було. Ствердила, що
між ними були дружні стосунки, ніколи
ніяких погроз з боку ОСОБА_5 не чула. В
той день вона була твереза, все добре
пам'ятає як було. Між нею і ОСОБА_4
існували неприязні стосунки, це син її
чоловіка, який проживає разом з ними.
Підтримала позов, просила стягнути з
підсудної завдану шкоду в повному
об'ємі - це витрати на лікування. В
судових дебатах просила суд суворо
ОСОБА_5 не карати.

Даними в судовому засіданні показами
ОСОБА_4, який показав, що 20.07.2011 року в
обідній час він з ОСОБА_6 знаходились у
дворі будинку по вулиці
Кропивницького, 4, в місті Кіровограді,
де розпивали спиртне. В цей час
проходила ОСОБА_5, вони запропонували
їй випити, під час цього ОСОБА_5
жалілась на стан здоров'я. Потім вони
разом пішли до нього додому. Він тоді
проживав разом з батьком, і ОСОБА_3. Коли
прийшли додому він завів ОСОБА_6 у
кімнату спати, куди саме пішла ОСОБА_5
він не бачив. Полежавши приблизно 15 хв.
пішов на кухню, де були ОСОБА_3 і ОСОБА_5.
Зазначив, що коли він у ОСОБА_3 просив
цигарку, в цей момент ОСОБА_5 взявши зі
столу ніж нанесла їй удар у спину, це
було дуже швидко, при цьому ОСОБА_5 не
говорила, що вб'є ОСОБА_3. Після
отриманого удару ОСОБА_3 вибігла з
квартири, а ОСОБА_5 хотіла викинутись у
вікно, він не дав їй цього зробити.
ОСОБА_5 була шокована, він завів її у
кімнату і став заспокоювати, потім
приїхала міліція. Йому відомо, що
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 дружили, між ними не
було конфліктів. З якої причини ОСОБА_5
нанесла удар потерпілій пояснити не
зміг. Також вказав, що ОСОБА_5 ніж
віддала йому добровільно, він його
помив і поклав у шухляду.

Даними в судовому засіданні показами
ОСОБА_7, який показав, що 20.07.2011 року
приблизно у 17.00 год. він знаходився у
бабусі, яка проживає АДРЕСА_3. В цей час
хтось подзвонив по телефону і сказав,
що погано його батькові. Потім він
пішов до батька у квартиру №59, який
проживав за цією ж адресою. Батька дома
не було, у квартирі був брат ОСОБА_4 і
ОСОБА_6, який спав. Йому брат сказав, що
ОСОБА_5 ударила ножем ОСОБА_3 -
співмешканку батька. Потім він пішов у
квартиру до ОСОБА_5, де жила підсудна. У
квартирі він побачив ОСОБА_3, яка лежала
на дивані, на животі, на спині у неї була
рана. Також у квартирі була свекруха
ОСОБА_5, яка надавала допомогу ОСОБА_3.
Після цього приїхала міліція. Зазначив,
що ОСОБА_3 нічого не пояснювала, тільки
плакала.

Даними в судовому засіданні показами
свідка ОСОБА_6, який показав, що 20.07.2011
року приблизно біля 11.00 год. він разом
із ОСОБА_7 у дворі будинку по вул.
Кропивницького, 4 в м. Кіровограді,
розпивали спиртне. В цей час мимо
проходила ОСОБА_5, вони запропонували
їй випити. Під час розпиття спиртного
ОСОБА_5 жалілась на своє здоров'я. Потім
вони втрьох пішли до ОСОБА_7, який
проживав АДРЕСА_2. У ОСОБА_7 на кухні
була ОСОБА_3. Він пішов зразу у кімнату і
ліг спати. Коли проснувся дома нікого
не було, він пішов до ОСОБА_5, двері
відкривала свекруху ОСОБА_5 і сказала,
що ОСОБА_3 у лікарні бо її вдарила
ОСОБА_5 ножем, а ОСОБА_2 і ОСОБА_7 у
міліції.

Оголошеними в судовому засіданні
показами свідка ОСОБА_5, яка показала,
що 20.07.2011 року приблизно в обідній час
вона знаходилась вдома з онуком. В цей
час до неї в квартиру забігла ОСОБА_3 та
сказала, що ОСОБА_2 вдарила її ножем.
Потім вона сказала онуку викликати
швидку допомогу, а вона викликала
міліцію. Також вказала, що ОСОБА_3
сказала, що ОСОБА_2 вдарила її ножем у
спину. Коли вона підняла халат
побачила, що дійсно в районі правої
лопатки у ОСОБА_3 була рана з якої йшла
кров (т.1 а.с.61).

Протоколами огляду місця події від
20.07.2011 року (т.1 а.с.6-15, 16-21).

Явкою з повиною від 20.07.2011 року (т.1 а.с.
28).

Протоколом виїмки від 15.08.2011 року (т.1
а.с.65-70).

Протоколами огляду предметів від 27.07.2011
року та від 16.08.2011 року (т.1 а.с.62, 71).

Протоколом очної ставки від 09.08.2011 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 97-99).

Протоколом відтворення обстановки та
обставин події від 21.07.2011 року за участю
ОСОБА_2 ( т.1 а.с.77-80).

Протоколом відтворення обстановки та
обставин події за участю ОСОБА_3 ( т.1
а.с.82-88).

Висновком експерта №1418 від 13.09.2011 року,
згідно якого у ОСОБА_3 мались тілесні
ушкодження у виді рани під правою
лопаткою в 5-4 міжребірї, проникаюча в
плевральну порожнину з пошкодженням
легені, правостороннього
травматичного пневмоторакса (т.1
а.с.100-104).

Висновком експерта №143 від 13.09.2011 року
(т.1 131-140).

Аналіз наведених доказів свідчить про
повну доказаність вини ОСОБА_2 у
вчиненні умисного тяжкого тілесного
ушкодження, тобто умисного тілесного
ушкодження, небезпечного для життя в
момент заподіяння.

Суд кваліфікує діяння підсудної ОСОБА_2
за ч.1 ст.121 КК України.

Органом досудового слідства діяння
ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115
КК України, як закінчений замах на
вбивство, тобто умисне протиправне
заподіяння смерті іншій людині, якщо
особа виконала усі дії, які вважала
необхідними для доведення злочину до
кінця, але злочин не було закінчено з
причин, які не залежали від її волі.

Допитана в судовому засіданні підсудна
ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК
України визнала частково і показала, що
наміру на вбивство ОСОБА_3 не
переслідувала, вину у спричиненні
тяжких тілесних ушкоджень потерпілій
визнала повністю. Ствердила, що з
потерпілою перебувала у дружніх
стосунках, нанесла їй тілесне
ушкодження, бо хотіла налякати
потерпілу та образилась на неї.

Допитана в судовому засіданні
потерпіла ОСОБА_3 показала, що дійсно з
підсудною перебували у дружніх
стосунках. Ніколи, ніяких погроз на
свою адресу від ОСОБА_2 не чула. В день,
коли їй було нанесено тілесне
ушкодження ОСОБА_2 їй не погрожувала,
поведінка ОСОБА_2 не визивала у неї
тривоги. Вона до цих пір не розуміє чому
ОСОБА_2 так поступила.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснив, що бачив як ОСОБА_2
нанесла удар ножем потерпілій ОСОБА_3,
не чув щоб ОСОБА_2 як в цей день так і до
цього дня погрожувала ОСОБА_3
вбивством. Стверджує, що йому відомо, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дружили між собою, що
стало підставою для такого поступку з
боку ОСОБА_2 пояснити не зміг.

Отже з аналізу наведеного та з
матеріалів справи не можна встановити
суб'єктивну сторону складу злочину,
передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК
України, що інкримінується підсудній
ОСОБА_2 Так, в судовому засіданні не
здобуто жодного доказу, що підсудна
ОСОБА_2 переслідувала прямий умисел на
позбавлення життя потерпілої ОСОБА_3
Про відсутність такого наміру свідчить
характер взаємовідносин між підсудною
і потерпілою до вчинення злочину, та
факт завдання підсудною лише одного
удару.

Пленум Верховного Суду України у п.4
постанови ПВСУ «Про судову практику в
справах про злочини проти життя і
здоров'я особи» звернув увагу судів на
те, що змах на вбивство може бути
вчинено лише з прямим умислом (коли
особа усвідомлює суспільно
небезпечний характер свого діяння,
передбачає його суспільно небезпечні
наслідки і бажає їх настання).

Разом з цим суд прийшов до висновку, що
покази ОСОБА_2, яка заперечувала умисел
на вбивство ОСОБА_3, нічим не
спростовані як на досудовому слідстві
так і під час судового слідства.

Таким чином матеріалами справи не
встановлено і в судовому засіданні не
здобуто будь-яких безспірних доказів,
котрі б підтвердили, що підсудна ОСОБА_2
переслідувала намір на заподіяння
смерті ОСОБА_3

За таких підстав суд вважає за
необхідне перекваліфікувати діяння
підсудної ОСОБА_2 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК
України на ч.1 ст.121 КК України.

Прокурором Ленінського району м.
Кіровограда заявлено цивільний позов
в інтересах Кіровоградської обласної
лікарні на стягнення вартості
лікування у розмірі 4543 грн. 59 коп.

Потерпілою ОСОБА_3 заявлено
цивільний позов на відшкодування
завданої шкоди у сумі 2870,83 грн.
Враховуючи, те що позови
підтверджуються матеріалами справи, не
заперечуються підсудною і повністю нею
визнаються, суд вважає, що позови
підлягають задоволенню на вказані
суми.

Вирішуючи питання щодо призначення
міри покарання підсудній, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винної, обставини, що пом'якшують
та обтяжують покарання.

Підсудна вчинила тяжкий злочин,
як особа за місцем проживання
характеризується позитивно, раніше не
судима, має неповнолітню дитину.

Обставинами, пом'якшуючими
покарання підсудної, суд визнає
вчинення злочину вперше, щире каяття,
з'явлення із зізнанням.

Обставиною, обтяжуючою покарання
підсудної, суд визнає вчинення злочину
в стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи обставини, що пом'якшують
покарання, особу підсудної, думку
потерпілої, суд вважає, що виправлення
підсудної ОСОБА_2 можливе без ізоляції
від суспільства, відповідно до ст.75 КК
України звільнити ОСОБА_2 від
відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст.321-324 КПК України,
суд

З А С У
Д И В :

ОСОБА_2 визнати винною за ч.1 ст.121 КК
України та призначити покарання у виді
позбавлення волі строком на 5 (п'ять)
років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_2 від відбування покарання з
іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов'язати
ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції,
періодично з'являтися для реєстрації
до органів кримінально-виконавчої
інспекції.

Міру запобіжного заходу на апеляційний
період змінити з тримання під вартою на
підписку про невиїзд, звільнивши
ОСОБА_2 з-під варти в залі судового
засідання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2870
грн. 83 коп. завданої шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Кіровоградської обласної лікарні 4543
грн. 59 коп. витрат понесених на
лікування ОСОБА_3

Речові докази по справі, що здано до
камери зберігання речових доказів при
Ленінському ВМ - знищити. Речові докази,
що передано під зберігальну розписку
потерпілій ОСОБА_3, залишити останній,
як їй належній. Речові докази, що
зберігаються при матеріалах
кримінальної справи, залишити
зберігати при справі.

Судові витрати за проведення експертиз
в сумі 450 грн. 59 коп. віднести за рахунок
держави.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Кіровоградської
області протягом 15 діб, через даний суд,
з моменту його проголошення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда
Бутельська Г.В.