У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Скотаря А.М.,

суддів

Пошви Б.М. і Кривенди О.В.,

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула
в судовому засіданні 15 травня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, та касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 22 серпня 2006 року.

Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26
травня 2006 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Кіровограда, такого, що не має судимостей,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними
засобами строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 135
КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
остаточне покарання ОСОБА_2 призначено у виді позбавлення волі строком на 3
роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 від призначеного покарання
звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки із покладенням на
нього відповідних обов'язків.

На підставі п. “б” ст. 1 Закону України “Про амністію” від 31.05.2005 року
ОСОБА_2 звільнено від основного та додаткового покарань.

Постановлено стягнути судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22
липня 2002 року, приблизно о 2год. ночі, керуючи автомобілем ВАЗ-21011 НОМЕР_1
на перехресті вул. Леніна та пров. Кутузова в смт. Добровеличківка
Кіровоградської області, в темну пору доби, в дощову похмуру погоду, в умовах недостатньої
видимості дороги, в порушення п. 12.2. Правил дорожнього руху України, допустив
наїзд на рухаючого на краю проїзної частини в попутному напрямку дороги
пішохода ОСОБА_1 Внаслідок ДТП потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
Після чого в порушення п. 2.10 “а”, “б”, “в”, “г”, “д”, “е” Правил дорожнього
руху України залишив потерпілого ОСОБА_1 без допомоги, в результаті чого
останній залишився перебувати в небезпечному для життя стані.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22
серпня 2006 року вирок щодо ОСОБА_2 змінено, виключено з вироку засудження
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України, кримінальну справу у цій частині закрито на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

У решті вирок залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 скасувати,
справу направити на новий апеляційний розгляд, оскільки вважає ухвалу
передчасною та незаконною в частині виключення з вироку засудження ОСОБА_2 за
ч. 2 ст. 286 КК України та закриття справи в цій частині. При цьому вказує на
те, що суд дав неправильну оцінку здобутим по справі доказам, а тому прийшов до
необґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 скасувати,
посилаючись на те, що апеляційний суд не проаналізувавши всі докази по справі
безпідставно закрив на підставі п. 2 ст. 6 КПК України справу у частині
засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора, яка
підтримала касаційне подання прокурора та скаргу потерпілого, перевіривши
матеріали справи та доводи, наведені у касаційному поданні та скарзі, колегія
суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України підставами для
скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є, зокрема, істотне порушення
кримінально-процесуального закону, чи неправильне застосування кримінального
закону.

Згідно зі ст. 365 КПК України рішення суду першої
інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й
обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального
закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Для цього згідно з ст. ст. 358, 362 КПК України апеляційний суд може
провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої
інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій в залежності від
оцінки доказів у їх сукупності прийняти одне із рішень, передбачених ст. 366
КПК України.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України в ухвалі
апеляційного суду, окрім інших обов'язкових даних, повинна бути зазначена суть
апеляцій, коротко викладені пояснення осіб, які брали участь у засіданні, і
докладно - мотиви прийнятого судом рішення; усі доводи, що містяться в
апеляціях, мають бути ретельно вивчені, проаналізовані й зіставлені з наявними
у справі і додатково поданими матеріалами, із тим, щоб жоден довід не залишився
без відповіді в ухвалі. У ч. 3 названої статті визначено, що при скасуванні чи
зміні вироку в ухвалі повинно бути зазначено, які статті закону порушено та в
чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

Проте, як видно з матеріалів справи, апеляційний суд ці вимоги закону в
повній мірі не виконав.

Відповідно до ухвали, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції
засуджуючи ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України взяв за основу тільки версію
потерпілого про те, що останній рухався по правому узбіччю дороги де ОСОБА_2 і
скоїв наїзд на нього, але дані покази потерпілого спростовуються
висновками судово-автотехнічної експертизи, відповідно до якої покази останнього неспроможні, і входять в
протиріччя з показами свідків про місце
розташування автомобіля на проїжджій частині в момент його руху і після зупинки.

Більш того, апеляційний суд стверджує, що суд посилаючись на висновки
автотехнічної експертизи від 29.10.2003р. як на доказ вини ОСОБА_2 не звернув уваги на те, що
експерт, виходячи з відтворення,
категорично стверджує, що при видимості проїжджої частини 32 метра, ОСОБА_2 вибрав
допустиму швидкість до 60 км/год., тобто рухався
з допустимою швидкістю, а при встановленій при відтворенні видимості пішохода не мав технічної можливості зупинитись і
запобігти наїзду. Однак в ході досудового
слідства і в судовому засіданні не було встановлено місце наїзду на потерпілого, відтворення обстановки та обставин
події з метою встановлення видимості проїжджої частини і пішохода
проводилось в суху ясну погоду, в той час, як
на момент наїзду вночі погода була похмура, дощова, а при відтворенні тільки побризкали
проїжджу частину водою з пожежної машини.

Тому своє рішення про
виключення з вироку засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України, суд мотивував тим, що всі ці обставини не
можуть бути усунено в теперішній час і
повинні відповідно до ст. 62 Конституції України тлумачаться тільки на
користь засудженого.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд прийшов до такого
висновку без проведення судового слідства, фактично переоцінивши висновки суду
першої інстанції, які той зробив, оцінивши досліджені докази.

Про те, що висновок апеляційного суду про відсутність у діях ОСОБА_2 складу
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є передчасним, свідчить
наступне. Апеляційний суд визнав не спроможними показання потерпілого ОСОБА_1
про те, що він рухався по правому узбіччю дороги де ОСОБА_2 і скоїв на нього
наїзд. При цьому суд послався на те, що версія потерпілого спростовується
висновками судової автотехнічної експертизи (а.с. 35), оскільки за його
показами, ОСОБА_2 повинен був рухатися по узбіччю, що неможливо в зв'язку з
розташуванням на узбіччі дерев та стовпів, і які входять в протиріччя з
показами свідків про місце розташування автомобіля на проїжджій частині в
момент його руху і після зупинки. Проте, апеляційний суд не дав оцінки тим
обставинам, що судово-автотехнічна експертиза на (а.с. 35-38) проводилася по
двом позиціям, по показам водія ОСОБА_2 і потерпілого ОСОБА_1, крім того про
дерева та стовпи на узбіччі в експертизі нічого не сказано, так само не має
згадки про дерева і стовпи у всіх матеріалах справи. Також, з показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
вбачається, що вони 22.07.2002 року приблизно
о 1 год. ночі на вул. Леніна в смт. Добровеличківка
йдучи по правому краю узбіччя дороги, розминусь з чоловіком, який йшов їм на зустріч в сторону
центра селища. Пройшовши якусь відстань по вул. Леніна вони побачили автомобіль який наближався їм на зустріч
з великою швидкістю, щоб автомобіль
їх не збив, ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на узбіччя проїжджої частини. Автомобіль проїхав мимо них в напрямку центра селища, через деякий час
вони почули позаду себе якийсь удар.
Вони оглянулись і декілька хвилин спостерігали, що трапилось, потім зрозуміли, що автомобіль збив чоловіка, з яким
вони розминулись. Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що після дорожньо-транспортної пригоди 22.07.2002 року ОСОБА_2 в приміщенні
лікарні, де перебував її чоловік -
потерпілий по справі, пояснив, що він винен у скоєнні даної аварії, яка сталася з його необережності, при
цьому пропонував відшкодувати повністю
завдані матеріальні та моральні збитки. На початковому періоді лікування підсудний
допомагав їй матеріально шляхом надання коштів на лікування чоловіка.

Показання потерпілого та
свідків як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні послідовні,
узгоджуються між собою та з іншими доказами, здобутими в ході досудового слідства.

За таких обставин, коли апеляційний суд без проведення судового слідства
переоцінив одні докази, які були розглянуті в суді першої інстанції і якими суд
обґрунтував вирок, і не дав оцінки іншим доказам, ухвала апеляційної інстанції
підлягає скасуванню, а кримінальна справа - направленню на новий апеляційний
розгляд.

При новому судовому розгляді в апеляційному порядку суд
має ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм та висновкам суду
першої інстанції належну оцінку, ухваливши, при необхідності, рішення про
проведення судового слідства, перевірити всі доводи апеляцій й з урахуванням
усіх обставин справи, прийняти одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України,
та викласти його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами
закону.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора та касаційну скарги потерпілого ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2006 року
щодо ОСОБА_2 скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд у той же
суд в іншому складі суддів.

С у д д і :

Скотарь А.М. Пошва Б.М.
Кривенда О.В.