Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/741/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисників - адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000046 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та їх захисників - адвокатів ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.12.1998 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч.3 ст. 144 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки;
- 02.10.2000 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ст.ст. 140 ч.2, 140 ч.3, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання 17.01.2005 року;
- 26.06.2008 року вироком того ж суду за ч.3 ст. 185 на 5 років позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання 21.04.2011 року;
- 21.05.2012 року вироком того ж суду за ч.1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 31.01.2013 року вироком того ж суду за ст.ст. 185 ч.2, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 28.05.2013 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 27.01.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,
визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2014 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Підгайці Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 21.12.1994 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 223 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 13.01.1997 року вироком того ж суду за ст.ст. 86 ч.1, 141 ч.2, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання 02.01.2001 року;
- 05.07.2001 вироком того ж суду за ч.3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) на 7 років позбавлення волі, постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2001 року міру покарання змінено до 6 років позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання 07.05.2007 року;
- 02.09.2010 вироком того ж суду за ст.ст. 185 ч.3, 69 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання 07.05.2011 року;
- 28.03.2013 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.07.2013 року вирок змінено, дії перекваліфіковано на ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки,
визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.07.2013 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки і 3 (три) місяці.
Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 196 (сто дев`яносто шість) грн.
Згідно вироку суду обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинена повторно, за попередньою змовою групо осіб, за таких обставин.
Так, 27.11.2012 року, приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, умисно з корисливого мотиву та метою заволодіння чужим майном, прийшли в магазин «Діва», що розташований в м. Кіровограді по вул. В. Перспективна, 64, де розподіливши між собою ролі, виконуючи яку, ОСОБА_10 відволікав розмовою продавця магазину ОСОБА_11 , а в цей час ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав один комплект постільної білизни торгової марки «Le Vele», вартістю 727,50 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на вказану суму. З місця вчинення злочину обвинувачені зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.
У своїй апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2015 року, виключивши із формулювання обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку як попередня змова та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання.
При цьому вказує на те, що як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які суд першої інстанції безпосередньо сприймав під час судового засідання, що між обвинуваченими взагалі не існувало попередньої змови на вчинення даного кримінального правопорушення, виходячи з наступного.
Так, самі обвинувачені безпосередньо вказали суду, що між ними не існувало попередньої домовленості на вчинення крадіжки в магазині «Діва». ОСОБА_10 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив суду, що не вчиняв даного злочину, а ОСОБА_9 вказав на те, що умисел взяти постільну білизну у нього виник спонтанно, вже коли він знаходився в магазині, що він і зробив самостійно, проте із ОСОБА_10 раніше про це не домовлявся, визнавши при цьому повністю свою вину і розкаявшись у вчиненому злочині.
Постільну білизну він продав також самостійно за 100 грн., а виручені від продажу кошти з ОСОБА_10 між собою не ділили та не повідомляв йому про вчинену крадіжку.
Також вважає, що показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_11 в частині того, що обвинувачені разом зайшли до магазину не доводять наявність між ними попередньої змови на вчинення крадіжки. Тому, захисник вважає, що вирок суду першої інстанції в частині доведеності наявності попередньої змови між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не відповідає обставинам кримінального провадження.
Крім того, вона вказує і на те, що судом першої інстанції не зазначено у вироку, чому ОСОБА_10 , який не визнав своєї вини і, ОСОБА_9 , який визнав свою провину у вчинені кримінального правопорушення, призначена однакова міра покарання. Таке покарання є несправедливим через його суворість стосовно ОСОБА_9 і є не персоніфікованим.
Обвинувачений ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі, також просить пом`якшити призначене йому покарання на 6 місяців, при цьому залишити покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, яке йому було призначене попереднім вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2014 року.
Вважає, що районний суд безпідставно не взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме його щире каяття та повне визнання вини, а також і те, що він хворіє та має ряд тяжких інфекційних захворювань.
У своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вказаний вирок відносно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а кримінальне провадження стосовно нього закрити.
Свої доводи мотивує тим, що вирок районного суду є незаконним та необґрунтованим з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону та тяжкістю призначеного покарання, а тому підлягає скасуванню.

При цьому вказує на те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час судового розгляду справи надали показання, згідно яких підтвердили, що дійсно того дня знаходились в магазині «Діва», де ОСОБА_10 цікавився вартістю дитячої білизни для своєї доньки. Ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_9 жодного разу, як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду справи, не вказували про домовленість між ними на вчинення даної крадіжки. При цьому, стан здоров`я ОСОБА_9 на той час був важким, (згідно довідки від 19.11.2012 року він мав перелом стегна, а перед цим мав перелом щелепи), тому потребував коштів на лікування, у зв`язку з чим і вчинив крадіжку. Вважає, що за такі дії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 відповідати жодним чином не може.
Разом з цим, при винесенні вироку такі доводи обвинувачених суд взагалі не взяв до уваги, визнавши їх безпідставними та такими, що надані з метою уникнення відповідальності. Однак вважає, що з таким твердженням суду також погодитись неможливо, оскільки ОСОБА_9 свою вину у вчиненні крадіжки визнав повністю, розуміючи, що він повинен нести за це відповідальність, а тому жодної мети уникнути відповідальності при таких показаннях, не вбачається.
Вказує і на те, що для визнання особи винною є необхідним встановити наявність в його діянні складу злочину, однією із складових частин якого є суб`єктивна сторона, а саме, ставлення винної особи до скоєного. Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом, тобто особа з тих чи інших мотивів має бажати таємно заволодіти чужим майном. Зважаючи на те, що мотиву та наміру викрасти постільну білизну у ОСОБА_10 не було, тому вважає, що в його діях відсутній склад вказаного злочину.
З урахуванням зазначеного захисник вважає, що всі наведені факти в їх сукупності свідчать про обґрунтовані сумніви щодо причетності ОСОБА_10 до вчинення даного кримінального правопорушення за попередньою змовою із ОСОБА_9 , а тому його причетність до даної крадіжки, є не більш ніж припущенням сторони обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вказаний вирок суду, як незаконний і необґрунтований, та винесений з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону та виправдати його за ч.2 ст. 185 КК України.

Зазначає, що доповнення до апеляційної скарги надасть після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, однак таких доповнень від нього до початку апеляційного розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і просив вказаний вирок районного суду залишити без зміни, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченихта їх захисників задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як встановлено матеріалами справи, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки суду про винність обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, яким суд першої інстанції надав всебічну і об`єктивну оцінку, та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину визнав частково, заперечивши причетність ОСОБА_10 до його вчинення, вказавши суду на те, що знає останнього з дитинства. Восени 2012 року на зупинці громадського транспорту він сів у маршрутне таксі, де зустрів ОСОБА_10 з співмешканкою на ім`я ОСОБА_13 . Він попросив у нього гроші, і той сказав, що дасть, вразі залишку після покупок. Вони разом вийшли на зупинці громадського транспорту, поблизу готелю «Київ» і він пішов до матері на роботу в Укртелеком. Вийшовши, зателефонував ОСОБА_10 , запитавши знову про гроші, а він сказав йому, що знаходиться в магазині «Діва», який розташований навпроти магазину «Сільпо». Зайшовши до магазину «Діва», він побачив там незнайому жінку та ОСОБА_10 із співмешканкою. Побачивши, що продавець зайнята, а жінка виходить з магазину, він взяв комплект постільної білизни, сховав його під куртку, підійшов до ОСОБА_10 , зрозумівши, що продавець не реагує на нього, сказав, що зачекає на вулиці та вийшов з магазину. На зупинці громадського транспорту сів в маршрутне таксі і поїхав до колгоспного ринку, де продав комплект білизни незнайомій особі, оскільки мав потребу в грошах. Того ж дня, пізніше, зустрічався з ОСОБА_10 , який йому дав гроші в сумі 50-70 грн. Зазначив, що постіль разом із ОСОБА_10 не продавав. Намір викрасти комплект постільної білизни виник у нього всередині магазину, про це ОСОБА_10 не знав. Про вчинення крадіжки із ОСОБА_10 не домовлявся.
Обвинувачений ОСОБА_10 заперечив свою причетність до вчинення злочину, вказавши, що в листопаді 2012 року разом з ОСОБА_14 їхав у маршрутному таксі, в яке сів і ОСОБА_9 . Вони вийшли разом з маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту, поруч з готелем «Київ». ОСОБА_9 попросив у нього грошей, на що він відповів, що у разі, якщо залишаться гроші після покупок, тоді зможе йому їх дати. Коли він знаходився на території центрального ринку м. Кіровограда, йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що піде в магазин «Діва». Зайшовши до вказаного магазину, ОСОБА_15 побачила подушку, яку попросила продати, він стояв позаду неї і чекав коли звільниться продавець, щоб поцікавитись вартістю постільної білизни. У цей час в магазин зайшов ОСОБА_9 , який йому нічого не говорив, лише махнув головою. Потім ОСОБА_9 сказав, що зачекає його на дворі та вийшов з магазину, хоч цього він і не бачив, оскільки допомагав упакувати подушку, але зрозумів це почувши дзвін дверних дзвіночків. Також не бачив, як ОСОБА_9 що-небудь украв в магазині. Того ж дня, пізніше зустрічався з ОСОБА_9 та позичав йому гроші.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 та невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , їх вина повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, досліджених судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

-показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила, що займається підприємницькою діяльністю з реалізації текстильних виробів, в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». До вчинення даного злочину обвинувачені неодноразово заходили до її магазину. Восени 2012 року, більш точної дати вже не пам`ятає, вона розбирала товар у магазині. Приблизно з 11 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв. до магазину зайшла покупець придбала подушку. Коли покупець виходила з магазину, всередину зайшли обвинувачені. ОСОБА_10 підійшов в кінець магазину, куди відвів стажиста ОСОБА_16 та попросив показати йому товар, а ОСОБА_9 у цей час взяв з прилавку, що знаходиться біля входу в магазин, комплект постільної білизни, сховав його під куртку та вийшов з приміщення магазину. Слідом за ним вийшов і ОСОБА_10 . За ними вибігла стажист ОСОБА_11 , яка повернувшись повідомила їй, що обвинувачені викрали комплект постільної білизни. Вона особисто бачила, як ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заходили до магазину, але не чула про що розмовляли ОСОБА_10 та стажист, однак остання розповідала йому - про дитячу постільну білизну, а він запитував про декілька варіантів її купівлі, тому вона вважає, що він тягнув цим час;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила, що стажувалася на посаду продавця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », власником якого є потерпіла ОСОБА_12 . Обвинувачених бачила у приміщенні магазину в день подій, приблизно в листопаді 2012 року. У залі магазину знаходилася покупець жінка (віком за 40 років), яка купила дитячу подушку, а коли вже розраховувалася за неї, в магазин зайшли обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , раніше їй не відомі. ОСОБА_9 залишився біля вхідних дверей, а ОСОБА_10 запитав її про постільну білизну, яка знаходилася на вітрині у кінці залу, протилежному від вхідних дверей. Вона повернулася спиною до вхідних дверей, взяла з вітрини комплект дитячої постільної білизни, на який вказав ОСОБА_10 та показала йому. У цей час вона почула, як відкрилися та закрилися вхідні двері в магазин. Почувши ціну комплекту постільної білизни ОСОБА_10 втратив інтерес до її купівлі, після чого вийшов з магазину. Вона пішла за ним та помітила, що на полиці біля входу пусте місце і відсутня велика коробка з постільною білизною, яскравих кольорів, марки «Le Velle», вартістю 855 грн. Вона вибігла на вулицю і побачила ОСОБА_10 , який вже повертав за ріг на набережну. Зайшовши в магазин вона повідомила ОСОБА_12 про те, що трапилося;
- даними протоколу про прийняття заяви про злочин від 27.11.2012 року, за яким ОСОБА_12 звернулася до органів внутрішніх справ із заявою про те, що в цей день приблизно о 12 год. 00 хв. невстановлена особа шляхом вільного доступу, з магазину «Діва», який розташований по вул. Великій Перспективній, 64 у м. Кіровограді, таємно викрала комплект постільної білизни Lе Vele, вартістю 855 грн. (а.п.4);
- даними протоколу огляду місця події від 27.11.2012 року, згідно якого при огляді місця події приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: м. Кіровоград, вул. В.Перспективна, 64, при вході в магазин з правого боку від дверей на другій полиці, в ряд розташовані комплекти постільної білизни ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.п.13);
- даними протоколу слідчого експерименту від 07.12.2012 року за участі потерпілої ОСОБА_12 , яка у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , вказала місце біля столу, де 27.11.2012 року стояв один чоловік і спілкувався з продавцем, чим відволікав її, а також вказала на місце біля вхідних дверей, де стояв інший чоловік та показала місце на полиці з товаром, звідки викрадено комплект білизни (а.п.29);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.12.2012 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_12 серед чотирьох осіб впізнала ОСОБА_10 , як чоловіка, який 27.11.2012 року, приблизно о 12 год. 00 хв., разом зі спільником викрав комплект постільної білизни з її магазину (а.с.33);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.12.2012 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_12 серед чотирьох осіб впізнала ОСОБА_9 , як чоловіка, який 27.11.2012року, приблизно о 12 год. 00 хв., разом зі спільником викрав комплект постільної білизни з її магазину (а.с.36);
- висновком товарознавчої експертизи від 14.12.2012 року, згідно якого вартість комплекту постільної білизни торгової марки Le Vele Summer євро, станом на 27.11.2012року складає 727,50 грн. (а.п.80);
- даними протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 від 18.12.2012 року, в ході якого обвинувачений показав у приміщенні магазину «Діва» на місце, де він спілкувався з продавцем та на місце біля входу, де стояв ОСОБА_9 . Пояснивши, що того дня він зайшов до магазину разом з ОСОБА_9 , коли він запитав у продавця про постільну білизну, у цей час ОСОБА_9 сказав, що почекає його на дворі та вийшов з магазину, після цього також вийшов з магазину (а.п.83);
- даними протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 від 18.12.2012 року, в ході якого обвинувачений показав на приміщення магазину «Діва», куди в день вчинення злочину зайшов ОСОБА_17 , а він докуривши сигарету зайшов слідом. У приміщенні магазину він вказав місце поруч з входом, де він стояв та на другу полицю праворуч від дверей, де стояв комплект білизни, який він викрав. При цьому пояснив, що побачивши, як ОСОБА_10 розмовляє з продавцем магазину, та що за ним ніхто не спостерігає, він взяв з другої полиці комплект постільної білизни, заховав його під куртку, і сказавши ОСОБА_10 , що чекає його на вулиці, вийшов з магазину (а.п.87).
Отже, проаналізувавши зазначені вище докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обох обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував їх дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групо осіб.
Перевіряючи апеляційні доводи обвинувачених та їх захисників, колегія суддів встановила, що вони є аналогічними тим, що заявлялися ними під час судового слідства у суді першої інстанції, який перевіривши їх належним чином, та з урахуванням вищезазначених доказів по справі, дав їм правильну оцінку про їх надуманість та необґрунтованість.

Тому, посилання обвинувачених та їх захисників на те, що між обвинуваченими не існувало попередньої домовленості на вчинення крадіжки в магазині «Діва»,є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки, як вбачається з фактичних обставин вказаного кримінального провадження, що не заперечують і самі обвинувачені, що того дня вони зустрілись у маршрутному таксі та доїхавши до центру міста, домовились там пізніше знову зустрітись.
Це вказує на те, що в магазині «Діва» вони опинились не випадково, а заздалегідь домовившись про вчинення злочину.
Зазначена обставина також підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила узгоджені дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки останній відволікав її, відвівши в протилежний край магазину, під приводом консультації щодо придбання товару, від того місця, де знаходився ОСОБА_9 , а останній в цей момент вчинив крадіжку комплекту постільної білизни.
Такі місця розташування ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в магазині під час вчинення злочину, повністю узгоджуються як з показаннями самих обвинувачених, а також підтверджуються і даними протоколів проведення слідчих експериментів за участі останніх та потерпілої.
Вищевказані обставини поведінки обвинувачених під час вчинення злочину, зокрема, коли ОСОБА_9 побачив, що ОСОБА_10 відволік продавця і вона не бачить його дії, взяв комплект білизни, сховав його під куртку та вийшов з магазину, а ОСОБА_10 почувши це також вийшов слідом за ним, що повністю підтверджує спільність та узгодженість дій обвинувачених, спрямованих на таємне викрадення чужого майна.
Отже, вищенаведеним спростовуються твердження обвинувачених та їх захисників щодо відсутності спільного умислу на викрадення чужого майна та непричетності до цього обвинуваченого ОСОБА_10 .
Призначаючи міру покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд першої інстанції, у відповідності зі ст. 65 КК України, у повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ними злочину, а саме що вони вчинили злочини середньої тяжкості, офіційно не працюють, раніше судимі, за вчинення аналогічних корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробили та вчинили новий корисливий злочин,обставини, які пом`якшують покарання у обвинувачених відсутні, а також що ОСОБА_9 з приводу вживання опіоїдів, має синдром залежності з 2001 року тазнаходиться на диспансерному облікув наркологічному диспансері.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачені представляють для оточуючих підвищену суспільну небезпеку, обґрунтовано призначивши їм покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Тобто, вид та розмір призначеного обвинуваченим покарання є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинений злочин, але й буде запобігати вчиненню ними нових злочинів. Тому, враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає і доводи захисника ОСОБА_7 про те, що призначене її підзахисному ОСОБА_9 покарання є несправедливим через його суворість та не персоніфікованим, такожбезпідставними.
Перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства у справі, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

За таких обставин апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та їх захисників - адвокатів ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2015 року стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їм копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2