Справа № 199/2901/15-к
ВИРОК
іменем України
03 липня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000038 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на своєму утриманні двох дітей, з середньо-технічною освітою, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдата ОСОБА_4 11 травня 2014 року наказом №2 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (яка дислокується у АДРЕСА_2 за адресою АДРЕСА_3 ), зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого кухаря взводу матеріально-технічного забезпечення.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 12, 127, 128 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

17.11.2014 року так і в подальшому солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби у військовій частині під час мобілізації на особливий період, умисно, самовільно залишив розташування військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини.

03.12.2014 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, у період часу з 17.11.2014 року по 03.12.2014 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця.

Обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті з 17.11.2014 року по 03.12.2014 року самовільно залишив військову частину та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби.

У відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

-повідомленням із військової частини польова пошта НОМЕР_1 про самовільне залишення солдатом ОСОБА_4 військової частини без поважних причин;

-актом службового розслідування по факту самовільного залишення військовою частиною солдатом ОСОБА_4 .

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вперше скоїв умисний злочин середньої тяжкості проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), який на теперішній час має підвищену суспільну небезпеку.

Разом з тим, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_4 раніше не судимий, провину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, добровільно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, добровільно своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення, не перешкоджав слідству, добровільно брав участь у слідчих діях, висловив жаль з приводу вчиненого.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 щиро каявся, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений не має не відбутого строку покарання, що він скоїв тільки один епізод одного складу злочину, від якого тяжких наслідків не настало, а обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК Украйни, відсутні та не встановлені.

ОСОБА_4 раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, крім того, відсутні інші відомості, які компрометують його як особу, відсутні інші кримінальні провадження у відношенні нього та він під адміністративним наглядом не перебував, відсутні відомості, що він у минулому притягувався до адміністративної відповідальності.

Таким чином, обставини, пом`якшуючи покарання та інші данні, характеризуючи особу підсудного, пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та надають право суду, призначити йому покарання у вигляді штрафу, передбаченого у відповідності з ч.2 ст.407 КК України.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374, ч.1 ст.377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень.

У разі несплати штрафу та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд, у відповідності з ч.5 ст.53 КК України, замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян або виправними роботами один місяць виправних робіт за двадцять установлених законодавством неоподаткованих мінімумів доходів громадян, але на строк не більше двох років.

Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1