Справа № 204/2348/15-к
Провадження № 1-в/204/621/15
У Х В А Л А
22 квітня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
представників установи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
особи, відносно якої розглядається подання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
09 квітня 2015 року до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_7 , про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування клопотання зазначено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України». На сьогоднішній день ОСОБА_7 перебуває на 7 місяці вагітності. Протікання вагітності ОСОБА_7 ускладнене, вона виявила бажання народжувати дитину і подальше лікування у психіатричній лікарні з суворим наглядом може зашкодити як матері так і майбутній дитині. Згідно наявної у неї медичної документації має гінекологічні жіночі проблеми, лікарі шляхом проведення діагнозу стану здоров`я плода дитини, встановили загрозу - її життю, проведенню майбутніх родів, у зв`язку з наявністю у дитини хвороби - пороку серця «гіпоплазія лівих відділів серця», що потребує серйозного медичного дослідження, обстеження та відповідного спеціалізованого обладнання для кваліфікованого лікування, особливого догляду, постійного нагляду, та своєчасного проведення лікувально-профілактичних заходів, що відсутнє на сьогоднішній день у закладі ДЗ «Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України». В даному закладі ОСОБА_7 позбавлена можливості отримати кваліфіковану допомогу лікарів, а особливо даний час необхідну їй допомогу лікаря акушера-гінеколога, навіть рекомендацій лікаря з приводу протікання її вагітності. Крім того, стан ОСОБА_7 потребує забезпечення її в належній кількості свіжим повітрям (кислородом), відповідним вітамінно-мінеральним комплексом, дбайливим відношенням, особливим доглядом. Стан вагітної в умовах, в яких вона перебуває не тільки несприятливий для нормального перебігу вагітності та розвитку її майбутньої дитини, а й не можливий, так як будь-яке захворювання вагітної, неправильне харчування, порушення режиму, прийом деяких ліків без призначення лікаря можуть вплинути перебіг вагітності і плід. Також, ОСОБА_7 була поміщена до лікувального закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 14.03.2014 року, відповідно до якої до неї застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування в психіатричній лікарні суворим наглядом до виходу її із хворобливого стану. Однак в ході судового провадження над ОСОБА_7 проводилося декілька експертних досліджень. Так, згідно акту амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи 518 від 31.01.2014 року ОСОБА_7 в період інкримінованих їй діянь та в теперішній час страждала і страждає на шизофренію. Ступінь виразності психічних розладів в період, коли були скоєні інкриміновані діяння і в теперішній час у ОСОБА_7 такий, що вона не могла і не може усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки та керувати ними. Клінічних ознак хронічного алкоголізму у ОСОБА_7 не виявлено. ОСОБА_7 потребує примусов заходів медичного характеру, передбачених ч. 5 cm. 94 КК України - госпіталізації і психіатричного закладу із звичайним наглядом. У ОСОБА_7 виявлені порушен, мислення, сфери особистості та емоційно-вольової сфери, які обумовлені затримкою психічного розвитку, а психічним захворюванням. Внаслідок проходження лікування в ДЗ «Українська психіатрична лікарня суворим наглядом МОЗ України», стан здоров`я ОСОБА_7 значно змінився, вона не становить особливої небезпеки для суспільства на даний час, у неї під впливом лікування психотропними препаратами стан суттєво покращився, відсутня агресивна поведінка відносно оточуючих, гіпертрофована збудливість. При цьому, ОСОБА_4 посилається на ч.1, п.4 ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року і просить суд, шляхом припинення застосування примусових заходів медично характеру відносно ОСОБА_7 в психіатричній лікарні із суворі наглядом ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» змінити на застосування примусових заходів медичного характеру психіатричній лікарні із звичайним наглядом - Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 ГУОЗ КМДА (м. Київ, вул. Фрунзе 103 А).
ОСОБА_7 та її захисник в судовому засіданні підтримали клопотання та просили суд його задовольнити.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника, наголосивши, що підстави для зміни або припинення примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 відсутні.
В судовому засіданні лікар-психіатр пояснила, що підстав для задоволення клопотання щодо зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 не має. Зазначила, що посилання адвоката на ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» є неправомірним в даному випадку, тому що до хворої застосовані заходи медичного характеру відповідно до ст.94 КК України і ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», а також 513 КПК України. Також, зазначила, що хвора ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря акушера-гінеколога і їй надається медична допомога відповідно до стандартів надання акушерсько-гінекологічної допомоги, затверджених Міністерством охорони здоров`я України. Хвора отримує харчування, вітамінну терапію, харчується 5-6 разів у день, здійснює прогулянки, у хворої особливий розклад дня. У лікарні мається лікар гінеколог і хвора забезпечена виїздом до лікаря.
Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
У відповідності до ч.2 ст.514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2014 року ОСОБА_7 направлена на примусове лікування в психіатричну лікарню з суворим наглядом. До кримінальної відповідальності притягалася за ч.1 ст. 115 КК України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Як вбачається, при вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 суд виходив, в тому числі, з висновку комісії лікарів-психіатрів. Так, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» від 28 листопада 2014 року ОСОБА_7 поставлений діагноз: шизофренія. За даними наявності медичної документації, клінічного спостереження, на перший план в психічному стані пацієнтки виходять емоційно-вольові порушення з неадекватністю емоційних та поведінкових реакцій силі подразника, емоційною лабільністю, інфантильністю, поверхневістю, нестійкістю настрою, зниженням контролю над емоціями та поведінкою. Також, наявності порушення мислення у вигляді непослідовності, легковажності, суперечливості суджень, зниження критичних, прогностичних та адаптаційних функцій. Враховуючи неможливість проведення медикаментозної корекції даних порушень, пацієнтка потребує впровадження комплексу психокорекцій них та психоосвітніх реабілітаційних заходів. ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суровим наглядом.
Також, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 вагітна. Хвора перебуває на обліку у лікаря акушера-гінеколога, вона отримує харчування, вітамінну терапію, харчується 5-6 разів у день, у хворої особливий розклад дня. У лікарні мається лікар гінеколог і хвора забезпечена виїздом до лікаря.
Згідно пояснень представника установи у судовому засіданні вбачається, що хворій ОСОБА_7 , яка утримується психіатричної лікарні з суворим наглядом, надається медична допомога відповідно до стандартів надання акушерсько-гінекологічної допомоги, затверджених Міністерством охорони здоров`я України.
Таким чином, хвора має можливість продовжувати лікування в умовах психіатричної лікарні з суровим наглядом, що не відобразиться на протікання її вагітності та здоров`ї її дитини в даному закладі буде знаходиться в більшій безпеці.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, хвора ОСОБА_7 вчинила особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, від якого настала смерть людини.
Враховуючи, що ОСОБА_7 здійснила дії, які являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, суд приходить до висновку про відсутність, на теперішній час підстав, для зміни або припинення відносно ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На підставі викладеного та керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, суд,-
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1