АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/168/15 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
Іменем України
05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретері - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 року, у відповідності з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харкові, громадянин України, з вищою освітою, не працюючий, одружений, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, якщо він не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічного дослідження 586 грн. 80 коп.

ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 27 травня 2014 року о 09 год. 35 хвилин, він, керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Пассат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чкалова в м. Харкові зі сторони вул. Лісопарковій у бік спуску Жілярді, в районі буд. № 32-а по вул. Чкалова, на пішохідному переході скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , 2004 року народження, чим грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження голови, живота та внутрішніх органів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання звільнити з встановленням іспитового строку 3 роки.

В запереченні обвинувачений просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого, його захисника та потерпілої, які заперечували проти задоволення цієї скарги та вважали що вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованним і таким, що підлягає залишенню без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті Особливою частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.
Як вбачається з вироку, суд врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, на утриманні має малолітню дитину, 2012 року народження, дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

При призначенні покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини справи, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин що обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, а також повного відшкодування потерпілій заподіяної шкоди, суд призначив ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк без позбавленням права керування транспортними засобами, передбачений санкцією ч. 2 ст.286 КК України зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Враховуючи позитивні характеристики з місця проживання обвинуваченого, вважаючи обґрунтованим призначення обвинуваченому основного покарання в мінімальному розмірі, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України та звільнення від його відбування з випробуванням на строк, вказаний у вироку, на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів разом з тим не погоджується з рішенням суду про не застосування обвинуваченому додаткового покарання, виходячи з наступного.

Дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_8 сталася в наслідок грубого порушення ним положень п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які регулюють проїзд пішохідних переходів і забовязують водіїв зменшити швидкість, а у разі потреби зупиниться, щоб дати дорогу пішоходам.

Водієм ОСОБА_8 ці вимоги не виконано, наслідком чого, стало заподіяння тяжких тілесних ушкоджень малолітньому пішоходу. Пославшись у вироку, поряд з іншим, на урахування наслідків, які настали від дій обвинуваченого, суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнив на підставі ст. 75 КК України.

Але ж наслідки ДТП є однією з підстав для призначення додаткового покарання, а обставини, на які обвинувачений посилається в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, призначення такого покарання не виключають.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 поряд з основним і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відомостей, що автомобіль є його єдиним засобом заробітку, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції не представлено. До того ж ОСОБА_8 пояснив, за фахом він є інженером.

Доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_8 більш суворого основного покарання з встановленням більш тривалого іспитового строку є безпідставними, оскільки їх обґрунтування, наведене в апеляційній скарзі щодо тяжкості вчиненого злочину, можливості призначення в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України зазначеного покарання, настання тяжких наслідків важкого травмування потерпілого, правильності висновку суду в наведеній частині, не спростовують. Тобто, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав вирок в межах апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 п. 3 ч. 1 ст. 408, ст. 409, 414, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Київського районного суд м. Харкова від 30 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом цього строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: