пр. № 1-кп/759/448/15 ун. № 759/6640/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

провівши в приміщенні суду відкрите підготовче судове засідання за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В :
Вказаний обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 28 квітня 2015 року.

Прокурор просить провести підготовку до судового розгляду, який належить призначити на підставі даного обвинувального акту, вважаючи, що дотримані вимоги ст. 291 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника та потерпілої, які вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, вважаю, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити дані про слідчого, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію злочину, до акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який оформляється відповідно до вимог ст. 109 КПК України. Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Натомість вказані вимоги закону виконані не були.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Вказаний акт містить неповне формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме наведена в акті правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України не ґрунтується на диспозиції її самої, оскільки вказана норма передбачає відповідальність виключно за умисне тяжке тілесне ушкодження, яке, зокрема, спричинило смерть потерпілого. Натомість наведене в акті під назвою його розділу «правова кваліфікація» обвинувачення не містить вказівку на форму вини.

У поданому обвинувальному акті всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказані дані про всіх слідчих у межах даного провадження, лише зазначено про старшого їх групи.

Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 109 КПК України не містить даних про дати продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його закінчення, як і даних про дату закінчення вперше обраного цього запобіжного заходу, якщо його строк не продовжувався. Крім того, як видно з вказаного реєстру, відкриття матеріалів даного провадження не відбувалося і процесуального рішення (доручення) на вчинення цієї процесуальної дії прокурором не приймалося, хоча така дія є обов`язковою складовою стадії звернення до суду з обвинувальним актом (ст. 290 КПК України).

Наприкінці обвинувального акта зазначено, що його було складено слідчим 25 квітня, а прокурором затверджено 27 квітня 2015 року, натомість поданий до суду обвинувальний акт затверджено прокурором ще 24 квітня 2015 року.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає невідповідність обвинувального акта та додатку до нього вимогам закону щодо їх змісту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

У зв`язку з тим, що судовий розгляд кримінальної справи на даний час не розпочато, а строк дії обраного запобіжного заходу закінчується, за ініціативою суду на розсуд сторін кримінального провадження винесено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 , якого підтримали захисник та потерпіла, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Прокурор, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, а також на те, що раніше враховані слідчим суддею ризики не відпали, вважав за необхідне продовжити його тримання під вартою.

Заслухавши думку сторін провадження проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, вважаю, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою належить продовжити на максимальний строк. При цьому, суд бере до уваги таке.

Залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних насильницьких дій, в яких він підозрюється і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра; мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину, відтак наявний ризик його можливого впливу на очевидців подій, зокрема і потерпілу. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , з огляду на його репутацію (зловживання спиртними напоями), тяжкість покарання, яке йому загрожує в разі визнання винуватим, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину (ст. 12 КК України). За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги стан здоров`я ОСОБА_8 , дані про його особу, сімейний стан (одружений, наявність утриманців), які суд оцінює виключно в сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді взяття під варту, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, у тому числі і домашній арешт, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку, попередити вчинення ним нових злочинів.

Оскільки клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу не можна визнати належно обґрунтованим і таким, що ставить під сумнів вище викладені висновки суду, суд вважає за необхідне вказане клопотання захисту залишити без задоволення.

Дане кримінальне провадження стосується підозри у насильницькому злочині, а тому суд, вважаючи необхідним продовжити тримання під вартою обвинуваченого, керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 197, 201, 205, 314-316, 369-372 КПК України, ст. ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001227 від 09 лютого 2015р.) стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України разом з додатками, - повернути прокурору прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_9 внаслідок невідповідності обвинувального акта та його додатків вимогам КПК України.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який залишити без задоволення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ залишити без зміни, продовжити строк тримання ОСОБА_3 під вартою на строк шістдесят днів, тобто по 06 (включно) липня 2015 року, і утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві.

Ухвала в частині рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляції судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_10