Справа № 152/844/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження: № 152/844/15-к (ЄРДР № 0000057),

по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 9.12.2013 за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , народженого: ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 315 та ч. 2 ст. 307 КК України,

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_5 ,
сторона захисту:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_7 ,
у с т а н о в и в:
Щодо злочинів, вчинених ОСОБА_3

3 лютого 2015 року о 18 годині 10 хвилин, під час проведення оперативної закупівлі, ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 , умисно, незаконно збув за 100 гривень ОСОБА_8 подрібнені фрагменти речовини рослинного походження, які згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 4,01 г у перерахунку на висушену речовину.

Окрім того, 21 лютого 2015 року о 10 годині 40 хвилин під час проведення оперативної закупівлі, ОСОБА_3 у с. Рахни-Лісові по вулиці Леніна, умисно, незаконно, повторно збув за 100 гривень ОСОБА_8 подрібнені фрагменти речовини рослинного походження, які згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 3,62 г у перерахунку на висушену речовину.

Також, 10 березня 2015 року о 12 годині 00 хвилин під час проведення оперативної закупівлі, ОСОБА_3 у с. Рахни-Лісові по вулиці Комсомольська, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , умисно, незаконно повторно, збув за 200 гривень ОСОБА_8 подрібнені фрагменти речовини рослинного походження, які згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 5,17 г у перерахунку на висушену речовину.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочинів, пояснивши, що у січні 2015 року, точної дати він не пам`ятає, у кафе в с. Рахни-Лісові він познайомився з ОСОБА_8 . Під час їх спілкування, ОСОБА_8 попросив ОСОБА_3 дістати йому коноплю, на що останній відповів, що у нього її немає, проте пообіцяв запитати у знайомих. Через деякий час, у лютому 2015 року, він дістав коноплю і коли вони зустрілися в с. Рахни-Лісові на вулиці Порика, ОСОБА_3 передав ОСОБА_8 пакунок з коноплею, а той заплатив йому за це 100 гривень. Окрім того, приблизно через два тижні, ОСОБА_8 знову попросив ОСОБА_3 продати коноплю, посилаючись на те, що сам він не знає, де її придбати, а ОСОБА_3 може це зробити. При цьому, з метою заохочування ОСОБА_3 виконати його прохання, ОСОБА_8 пригощав його напоями та продуктами харчування. Погодившись на прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , діставши у знайомих коноплю та, зустрівшись з ОСОБА_8 у с. Рахни-Лісові на вулиці Леніна, знову передав останньому пакунок з коноплею, а ОСОБА_8 заплатив йому за це 100 гривень. У березні 2015 року, ОСОБА_8 знову звернувся до ОСОБА_3 з проханням продати коноплю, проте останній відповів, що більше він цим займатися не хоче, а тому познайомить його безпосередньо з особою, у якої він бере коноплю, щоб вони надалі спілкувалися без його участі. З цією метою, ОСОБА_3 зателефонував до ОСОБА_4 , повідомивши його, що є людина, яка хоче придбати коноплю та запропонував для цього зустрітися. Через деякий час, ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зустрілися біля будинку останнього, де ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 200 гривень, а той передав ОСОБА_3 два пакунки з коноплею, який у свою чергу віддав їх ОСОБА_8 . Про вчинене він дуже шкодує та щиро кається.

Щодо злочинів, вчинених ОСОБА_4

У серпні 2014 року, перебуваючи на сміттєзвалищі, розташованому на околиці с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_4 , помітив кущ дикоростучої рослини коноплі, який він зірвав, залишивши там, для того, щоб потім, вже з сухої рослини обірвати листя та верхівки. Через сім днів, ОСОБА_4 повернувся на те місце, де він залишив кущ і умисно, з метою подальшого вживання, шляхом куріння, зірвав листя та верхівки коноплі, та подрібнивши їх, помістив у принесений поліетиленовий пакет, і умисно, незаконно зберігав ці рослини у лісі, неподалік свого будинку до 13 березня 2015 року, без мети збуту.

13 березня 2015 року, під час обшуку квартири ОСОБА_4 , розташованої у АДРЕСА_2 та прилеглих до неї приміщень, ОСОБА_4 добровільно видав поліпропіленовий пакет синього кольору, у якому працівники міліції виявили рослини рослинного походження зелено-коричневого кольору, які згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 15,88 г у перерахунку на висушену речовину.

Окрім того, на початку грудня 2014 року у с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_4 зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_9 , якому запропонував покурити коноплю, з метою отримання задоволення, чим схилив ОСОБА_9 до вживання наркотичних засобів. ОСОБА_9 погодився із пропозицією ОСОБА_4 і вони, прийшовши до нежитлового домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого у АДРЕСА_4 вжили коноплю, викуривши власноручно виготовлену ОСОБА_4 сигарету.

Також, 10 березня 2015 року о 12 годині 00 хвилин під час проведення оперативної закупівлі, ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_3 , умисно, незаконно збув за 200 гривень ОСОБА_8 подрібнені фрагменти речовини рослинного походження, які згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою 5,17 г у перерахунку на висушену речовину.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочинів, пояснивши, що у серпні 2014 року, на сміттєзвалищі у с. Рахни-Лісові він виявив ростучий кущ коноплі, який він зірвав та залишив там висихати. Через тиждень, прийшовши на зазначене сміттєзвалище, він обірвав вже з висохлого куща коноплі листя та верхівки і помістив це все у принесений поліетиленовий пакет. Потім пакет з коноплею він залишив зберігатися у кущах в лісі, неподалік будинку, де він проживає. Мети збувати коноплю у нього не було, він зберігав її для власного споживання. 13 березня 2015 року, коли проводився обшук його квартири, він добровільно видав працівникам міліції пакет з коноплею. Окрім того, ОСОБА_4 пояснив, що у грудні 2014 року, точної дати він не пам`ятає, він прийшов до не житлового домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого у АДРЕСА_1 та запропонував останньому покурити коноплю, на що ОСОБА_9 погодився і, вони разом викурили виготовлену власноручно ОСОБА_4 сигарету, начинену коноплею. Також, ОСОБА_4 пояснив, що у березні 2015 року до нього зателефонував ОСОБА_3 , повідомивши його, що є людина, яка хоче придбати коноплю та запропонував для цього зустрітися. Через деякий час, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зустрілися біля будинку ОСОБА_4 , де ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 200 гривень, а той передав ОСОБА_3 два пакунки з коноплею, а останній віддав пакунки ОСОБА_8 .

Ураховуючи те, що обвинувачені та їх захисники, а також прокурор у судовому засіданні не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують їх особу, стосуються речових доказів та судових витрат.
Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, а тому кваліфікує ці його дії за ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд також, вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, схиляння особи до вживання наркотичних засобів та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а тому кваліфікує ці його дії за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 315 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий (а.к.п. 98-106).

Обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 , є визнання ним вини та щире каяття, а також те, що як вбачається із матеріалів кримінального провадження та обставин, установлених під час розгляду провадження в суді, ОСОБА_3 під час досудового розслідування із самого початку визнав свою винуватість, даючи показання, які допомогли органу досудового розслідування закінчити розслідування, а отже обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину. На підставі ч. 2 ст. 66 КК України, суд також вважає за необхідне визнати такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 ту обставину, що в деякій мірі, злочини, вчинені обвинуваченим, були спровоковані, оскільки, особа, якій збувались наркотики, сама виявила бажання їх придбати, схиливши, шляхом умовлянь та заохочень ОСОБА_3 до пошуку наркотиків та їх подальшого продажу.

Обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд враховує також, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень, що містяться у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Отже, з урахуванням ступеня тяжкості злочинів, вчинених ОСОБА_10 , особи винуватого, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність тяжких наслідків вчинених злочинів, конкретні обставини справи, поведінки обвинуваченого у судовому засіданні, із якої вбачається, що він у повній мірі усвідомив безглуздість та ганебність своїх злочинних дій, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає можливим застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_10 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією майна.

Окрім того, оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин в період іспитового строку, то на підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком, слід частково приєднати покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 грудня 2013 року, остаточно призначивши покарання у виді шести років позбавлення воліз конфіскацією майна.
Суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки злочини він вчинив в період іспитового строку, окрім того, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, зокрема, що відповідно до класифікації, визначеної ст. 12 КК України, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відносяться до середньої тяжкості та тяжких злочинів. Суд враховує також особу винуватого, зокрема, що він позитивно характеризується за місцем проживання та колишньої роботи, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, раніше не судимий (а.к.п. 113-118, 122, 125).

Згідно зі ст. 66 КК України, обставинами, пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 , є визнання ним вини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, про що свідчить той факт, що під час обшуку у квартирі, де він проживає, ОСОБА_4 добровільно видав працівникам міліції пакунок з коноплею, який він зберігав не у тому місці, де проводився обшук, а у лісі, а отже зазначений пакунок не був би знайдений, окрім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження та обставин, установлених під час розгляду провадження в суді, ОСОБА_4 під час досудового розслідування із самого початку визнав свою винуватість, даючи показання, які допомогли органу досудового розслідування закінчити розслідування. На підставі ч. 2 ст. 66 КК України, суд також вважає за необхідне визнати такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що на його утриманні знаходиться мати, яка ніде не працює та має хворобливий стан здоров`я, що вбачається із матеріалів кримінального провадження (а.к.п. 126, 127, 129-133).

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Отже, з урахуванням ступеня тяжкості злочинів, вчинених ОСОБА_4 , особи винуватого, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність тяжких наслідків вчинених ним злочинів, конкретні обставини справи, запевнення обвинуваченого стати на шлях виправлення, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 наступне покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч. 1 ст. 315 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;

- за ч. 1 ст. 307 КК України з урахуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі.

Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що доцільним є застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на три роки та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених у ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції його від суспільства.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року від № 7, якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку мають бути наведені відповідні мотиви, посилатися на статтю 69 КК непотрібно.
Отже, оскільки судом вирішено звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, то конфіскація майна, передбачена у санкції ч. 2 ст. 307 КК України як обов`язкове додаткове покарання, застосуванню не підлягає.

Призначаючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначені вище покарання, суд виходить із того, що вони є справедливими, необхідними і достатніми для виправлення обвинувачених, їх перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає їх особам та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинувачених відповідно до ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів належить вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Підстав для зміни або скасування обвинуваченим запобіжних заходів немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 118, 122, 124, 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією майна.

Згідно зі ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 грудня 2013 року, остаточно ОСОБА_3 призначивши покарання у виді шести років позбавлення воліз конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня затримання 11 березня 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, залишити попередній тримання під вартою.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 315 та ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одна тисяча сімсот) гривень;

- за ч. 1 ст. 315 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;

- за ч. 2 ст. 307 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у три роки не вчинить нового злочину.

На підставі пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у три роки обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, залишити попередній домашній арешт.

Речові докази:

· подрібнені фрагменти речовини рослинного походження, поміщені у пакети експертної служби № 0203184; № 1817514; № 1215130; № 1381306; № 1381290 знищити;

· кошти в загальній сумі 350 гривень, поміщені у пакети експертної служби № 1215129 та № 0984835 повернути Управлінню Міністерства внутрішніх справ у Вінницькій області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в сумі 1106 (одна тисяча сто шість) гривень 32 копійки (висновки експерта - № 157 від 7.02.2015 та № 263 від 25.02.2015) (а.к.п. 134-148).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в сумі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) гривень 80 копійок (висновки експерта - № 330 від 11.03.2015 та № 377 від 25.03.2015) (а.к.п. 149-162).

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в рівних частинах по 307 (триста сім) гривень 20 копійок (висновок експерта - № 329 від 11.03.2015) (а.к.п. 163-169).

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1