Ухвала

іменем україни

09 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,

суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі ОСОБА_14,

за участю прокурора ОСОБА_17,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000489 відносно ОСОБА_2 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1, раніше судимий

03 грудня 2012 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, 70 КК до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, -

засуджений за:

· ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

· ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 визначено покарання у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 03.12.2012 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Вироком вирішено питання щодо цивільних позовів, процесуальних витрат та про речові докази.

Апеляційний суд м. Києва зазначений вирок місцевого суду у частині призначення додаткового покарання змінив і ухвалив вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК на 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності, крім житла. На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності, крім житла. На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 03.12.2012 року та остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності, крім житла

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 визнаний винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, вчиненому повторно, та у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій. Кримінальні правопорушення вчинені за наступних обставин.

Так, ОСОБА_2 07.01.2013 року о 12.45 год., у під'їзді №3, буд. АДРЕСА_2, застосувавши до ОСОБА_3 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я і яке виразилось у тому, що він, схопивши ОСОБА_3 за мочки вух, став бити її головою в двері ліфтової шахти та наніс три удари по голові, спричинивши їй сильний фізичний біль. Після того, як воля потерпілої була подавлена, ОСОБА_2 зняв з її вух золоті сережки вартістю 3000 грн., викраденим розпорядився на власний розсуд.

ОСОБА_2 09.01.2013 року приблизно о 18.20 год., знаходячись в під'їзді буд. АДРЕСА_3 застосувавши відносно особи похилого віку ОСОБА_4, фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя чи здоров'я, а саме наніс удар кулаком по голові, заподіявши ОСОБА_4 легкі та середні за ступенем тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого остання впала на підлогу та втратила свідомість. Після цього ОСОБА_2 зірвав з її вух золоті сережки вартістю 1800 грн. і розпорядився ними на власний розсуд.

ОСОБА_2 14.01.2013 року приблизно о 14.14 год., знаходячись в під'їзді № 13 буд. АДРЕСА_4 застосувавши відносно особи похилого віку ОСОБА_5 фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя чи здоров'я, а саме, штовхнув її на підлогу, заподіявши таким чином легкі тілесні ушкодження. Після того, як ОСОБА_5 упала, ОСОБА_2 притиснув її до підлоги та зірвав з її вух золоті сережки вартістю 1500 грн. і розпорядився ними на власний розсуд.

21.01.2013 року ОСОБА_2 приблизно о 14.30 год., знаходячись в під'їзді № 1 буд. АДРЕСА_5 застосувавши відносно особи похилого віку ОСОБА_6 фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя чи здоров'я, а саме наніс їй удар кулаком по голові, заподіявши легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого остання впала на підлогу та втратила свідомість. Після цього ОСОБА_2 зірвав з її вух золоті сережки вартістю 2000 грн. і розпорядився ними на власний розсуд.

09.02.2013 року приблизно о 15.00 год. ОСОБА_2, знаходячись в під'їзді № 2 буд. АДРЕСА_6 застосувавши відносно особи похилого віку ОСОБА_7 фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя чи здоров'я, а саме наніс їй удар кулаком по голові, заподіявши таким чином легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого остання впала на підлогу та втратила свідомість. Після цього ОСОБА_2 зірвав з її вух золоті сережки вартістю 2500 грн. і розпорядився ними на власний розсуд.

11.02.2013 року приблизно о 16.00 год. ОСОБА_2, знаходячись в під'їзді № 1 буд. АДРЕСА_7 застосувавши відносно особи похилого віку ОСОБА_8 фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя чи здоров'я, а саме штовхнув її, внаслідок чого вона впала на підлогу, при цьому, ОСОБА_2 з метою подолання опору два рази вдарив ОСОБА_8 ногою по голові. Після цього ОСОБА_2 зірвав з її вух золоті сережки вартістю 2000 грн. і розпорядився ними на власний розсуд.

ОСОБА_2 14.02.2013 року приблизно о 13.00 год., знаходячись в під'їзді № 2 буд. АДРЕСА_8 застосувавши відносно особи похилого віку ОСОБА_9 фізичне насильство, яке є небезпечним для її життя чи здоров'я, а саме наніс їй удар кулаком по голові, заподіявши таким чином легкі та середні за ступенем тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого остання впала на підлогу та втратила свідомість. Після цього ОСОБА_2 зірвав з її вух золоті сережки вартістю 2000 грн. і розпорядився ними на власний розсуд.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить змінити судові рішення і пом'якшити призначене йому покарання.

При цьому зазначає, що доказів вчинення ним кримінальних правопорушень відносно потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у матеріалах провадження немає; що слідчий не ознайомив його з матеріалами кримінального провадження і суд відмовив у задоволенні його клопотання про ознайомлення з вказаними матеріалами; також, зазначає про застосування працівниками міліції фізичного насильства при його затриманні.

Посилається, також, на те, що в апеляційному суді він визнав вину і щиро розкаявся у вчиненому, проте апеляційний суд не взяв до уваги його щире каяття, повне визнання вини, його позитивні характеристики та відсутність претензій з боку потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1, які підтримали касаційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК, і призначив йому, із застосуванням положень ст. 70 КК, відповідне покарання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про зміну вироку суду та пом'якшення призначеного йому покарання, виключення додаткового покарання у виді конфіскації майна та зарахування у строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК, попереднього ув'язнення. При цьому засуджений наводив доводи, у тому числі аналогічні доводам його касаційної скарги, зокрема, щодо його позитивних характеристик, відсутності претензій з боку потерпілих, а також зазначав про повне визнання вини та щире каяття.

Апеляційний суд, в порядку ст. 404 КПК, розглянувши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, дійшов висновку про пом'якшення призначеного ОСОБА_2 покарання і змінив вирок суду в частині призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, виключивши конфіскацію житла.

Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого, апеляційний суд ретельно перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого, у тому числі і ті, що аналогічні доводам його касаційної скарги, щодо суворості призначеного йому судом першої інстанції покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Доводи касаційної скарги засудженого про відсутність в матеріалах провадження доказів щодо вчинення ним кримінальних правопорушень відносно потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які стосуються невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів, є безпідставними. Так, в апеляційному порядку вирок суду з вказаних підстав не оскаржувався, крім того, засуджений ОСОБА_2 як в ході апеляційного розгляду, так і під час розгляду провадження в суді касаційної інстанції свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю.

Призначене ОСОБА_2 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для скасування чи зміни судових рішень колегія суддів не знаходить.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо пом'якшення призначеного йому покарання є безпідставними.

Поряд з наведеним, безпідставними є і посилання засудженого у касаційній скарзі щодо порушення його права на ознайомлення з матеріалами провадження.

Так, в матеріалах кримінального провадження міститься протокол про надання доступу до матеріалів досудового провадження від 22 травня 2013 року (т. 1 а.с. 217), згідно з яким засуджений ОСОБА_2 ознайомився у повному обсязі з наданими йому матеріалами розслідування у присутності захисника ОСОБА_10 Зазначений протокол підписаний як засудженим, так і його захисником.

Поряд з наведеним, доводи засудженого про застосування працівниками міліції відносно нього фізичного насильства стосуються його затримання та не стосуються розслідування кримінальних правопорушень. Поряд з цим, засуджений не зазначає у чому полягає таке насильство.

Судом касаційної інстанції перевірені матеріали кримінального провадження і даних про застосування фізичного насильства відносно засудженого при розслідуванні кримінальних правопорушень не встановленого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі і при застосуванні положень ст. 71 КК, судом касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого щодо незаконності судових рішень є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 433, 434 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2014 року відносно ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_15 ОСОБА_13