АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/1094/2012
Номер провадження 11/786/33/2013
Категорія:ч. 1 ст.121 Т.З.
Доповідач ап. інст. Гонтар А. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
у складі:

головуючого - судді Гонтар
А.А.,

суддів:
Денисенко Л.М., Довгаль С.А.

з участю

секретаря судових засідань Гринь
А.В.

прокурора Гомля
О.В.

захисника ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві кримінальну
справу за апеляціями державного
обвинувача помічника прокурора м.
Комсомольська Рябих С.В. та засудженого
ОСОБА_4 на вирок Комсомольського
міського суду Полтавської області від
26 червня 2012 року,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Вироком суду

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Кременчука Полтавської області,
громадянин України, освіта вища,
одружений, маючий на утриманні
неповнолітню дочку 06.10.2000року
народження, працюючий ПІК "ААЗ Трейдінг
Ко", проживаючий в АДРЕСА_1, раніше не
судимий,-

засуджений ч.1 ст.121 КК України на п'ять
років позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_4 на
користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок
відшкодування майнової шкоди 6663,16 грн.,
в рахунок відшкодування моральної
шкоди в 30000 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, 08 березня 2010 року
ОСОБА_4 знаходився за місцем свого
проживання у АДРЕСА_1. Близько 18 год.30
хв. до квартири зайшов ОСОБА_6,
відкривши замок вхідних дверей своїм
ключем, щоб забрати деякі речі дочки.
ОСОБА_6 зайшов до спальні, де на ліжку
лежав ОСОБА_4 На ґрунті неприязних
сімейних відносин у ОСОБА_4 із своїм
тестем ОСОБА_6, виникла сварка, під час
якої ОСОБА_4, маючи умисел на заподіяння
тілесних ушкоджень, взявши з тумбочки,
що стояла поруч, кухонний ніж у праву
руку, наніс цим ножем 5 ударів в область
грудної клітини, живота та лівого плеча
ОСОБА_6

Після отримання тілесних ушкоджень,
ОСОБА_6 вийшов на вулицю та почуваючи
себе погано, присів на лавку біля
під'їзду, де проживає ОСОБА_4. Побачивши,
що ОСОБА_6 присів на лавку та знаючи, що
йому заподіяні тілесні ушкодження, а
саме ножові поранення, ОСОБА_4 викликав
бригаду швидкої медичної допомоги, о 19
год.20 хв. ОСОБА_6 був доставлений до
Комсомольської міської лікарні, де
йому була надана медична допомога.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4,
спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні
ушкодження у вигляді: трьох
проникаючих, колото-різаних поранень
живота і грудної клітини з обох сторін
з подвійним пошкодженням діафрагми,
лівої долі печінки і
шлунково-поперечно-обідкової зв'язки,
що викликали двосторонній гемо
пневмоторакс гемоперітоніум,
ускладненими комбінованим шоком
тяжкого ступеня і посттравматичним
двостороннім плевритом; сліпих
колото-різаних поранень лівого плеча.
Тілесні ушкодження у вигляді (сліпих,
колото - різаних поранень - різаних
поранень лівого плеча) утворилися від
дії колюче - ріжучих предметів, можливо
від дії клинка ножа, діючого не менш як
два рази і за ступенем тяжкості
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що потягли за собою
короткочасний розлад здоров'я. Тілесні
ушкодження у вигляді (трьох
проникаючих, колото-різаних поранень
живота і грудної клітини з обох сторін
з подвійними пошкодженнями діафрагми,
лівої долі печінки і
шлунково-поперечно-обідкової зв'язки,
що викликали двосторонній
гемопневмоторекс і гемоперітоніум,
ускладненими комбінованим шоком
тяжкого ступеня і посттравматичним
двостороннім плевритом) утворилися від
дії колючо-ріжучих предметів, можливо
від дії клинка ножа, діючого не менш як
три рази і за ступенем тяжкості
відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, які небезпечні для життя в
момент їх заподіяння, що
підтверджується висновком
судово-медичної експертизи.

В апеляції державного обвинувача
ставиться питання про скасування
вироку суду у зв'язку з невідповідністю
призначеного покарання ступеню
тяжкості вчиненого злочину. Прокурор
просить постановити новий вирок, яким
призначити ОСОБА_4 за ч.1 ст. 121 КК
України покарання у виді семи років
позбавлення волі.

В апеляції засудженого ОСОБА_4, із
внесеними доповненнями, ставиться
питання про скасування вироку суду в
зв'язку з невідповідністю висновків
суду фактичним обставинам справи,
однобічністю та неповнотою досудового
та судового слідства, неправильною
кваліфікацією його дій.

Просить направити справу на новий
судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора Гомлі О.В. , яка не підтримала
апеляцію прокурора який приймав участь
в розгляді справи судом першої
інстанції та заперечувала проти
апеляції засудженого; засудженого
ОСОБА_4 та в його інтересах
захисника-адвоката ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляції
засудженого та їх заперечення проти
апеляції прокурора; провівши часткове
судове слідство, судові дебати та
вислухавши останнє слово засудженого;
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляцій, колегія
суддів вважає, що принесені по справі
апеляції не підлягають до задоволення
з наступних підстав.

Так, зі змісту апеляції засудженого
вбачається, що він не оспорює, що тяжкі
тілесні ушкодження у потерпілого
настали саме від дій ОСОБА_4, але вважає,
що суд дав неправильну оцінку зібраним
по справі доказам, внаслідок чого
допустив помилку при кваліфікації
зазначених дій за ч.1 ст.121 КК України.

Колегія суддів вважає ці доводи
необґрунтованими та такими, що не
узгоджуються з доказами , які суд
поклав в основу обвинувального вироку.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи і дав їм
належну юридичну оцінку.

Висновок місцевого суду про
доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні
злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК
України ґрунтується на належним чином
досліджених і перевірених доказах по
справі, а доводи апеляції засудженого
щодо невірної оцінки доказів та
кваліфікації його дій є аналогічними
тим, що вже перевірялись і не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
кримінальної справи місцевим судом.

Твердження засудженого про те, що він
перебував у стані необхідної оборони
не підтверджується об'єктивно, а
навпаки суперечить усій сукупності
зібраних та ретельно досліджених в
суді доказів, які повністю
узгоджуються між собою.

Зокрема, визнаючи доведеною вину
ОСОБА_4 у заподіянні тяжких тілесних
ушкоджень суд провів детальний аналіз
його показань як на досудовому, так і в
ході судового слідства та прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
неспроможності твердження ОСОБА_4 про
перебування його в стані необхідної
оборони під час нанесення ножових
поранень потерпілому.

При цьому, спростовуючи твердження
апелянта суд, зокрема, послався на
показання потерпілого, який не
заперечував, що без дозволу ОСОБА_4
відчинив вхідні двері та зайшов до його
квартири. Свою поведінку пояснив тим,
що йому необхідно було забрати з
квартири речі онуки. Також він хотів
переконатися в тому, що ОСОБА_4 не
заподіяв собі якоїсь шкоди, оскільки у
потерпілого були підстави так вважати.
Він зайшов до спальні та включив
світло. При цьому засуджений раптово
схопився з ліжка та почав наносити йому
удари ножем. Удари ножем наносив не
тільки в спальні, а й в коридорі доти
поки потерпілий не вискочив з квартири.

Такі показання потерпілого об'єктивно
узгоджуються з покладеними в основу
вироку доказами. А саме, з протоколом
огляду місця злочину під час якого були
вилучені ніж зі слідами речовини
бурого кольору, схожої на кров, а також
виявлені на підлозі плями речовини
схожої на кров, з якої зроблено змиви;
протоколами відтворення обстановки та
обставин події з участю потерпілого і
засудженого; висновками
судово-медичних експертиз проведених
за результатами цих відтворень;
висновками судово-медичних експертиз
потерпілого та засудженого; висновками
судових імунологічних та
криміналістичної експертиз.

Допитаний в ході часткового судового
слідства судово-медичний експерт
ОСОБА_7 спростував доводи апелянта про
те, що зроблений ним висновок за
результатами відтворення обстановки
та обставин події за участі
засудженого нібито суперечить
висновку комісійної судово-медичної
експертизи. Він роз'яснив, що коли він у
висновку вказував на те, що показання
ОСОБА_4 в ході відтворення обстановки
та обставин події щодо механізму
спричинення тілесних ушкоджень
потерпілому ОСОБА_6 відповідають
об'єктивним судово-медичним даним,
отриманим при судово-медичній
експертизі потерпілого - експерт мав
на увазі те, що колото-різане поранення
було спричинене предметом схожим на
ніж. Експерт стверджує, що висновок
комісійної судово-медичної експертизи,
проведеної спеціалістами Полтавського
обласного бюро СМЕ не спростовує
висновків Кременчуцького бюро СМЕ, а
навпаки підтверджує його. При цьому
останній висновок розширює висновок
Кременчуцького бюро СМЕ щодо
механізму спричинення тілесних
ушкоджень.

Допитаний в ході часткового судового
слідства експерт Полтавського
обласного бюро СМЕ ОСОБА_8 також
підтвердив висновок комісійної
судово-медичної експертизи та пояснив,
що немає суперечностей між висновками
експертів Кременчуцького міжрайонного
відділення СМЕ та Полтавського
обласного бюро СМЕ. Крім того, він
звернув увагу колегії суддів на те, що
під час відтворення обстановки та
обставин подій, ОСОБА_4 показував
положення з якого він нібито завдавав
удари ножем, який тримав в правій руці.
В такому положенні ОСОБА_4 ніяк не міг
завдати виявлені у потерпілого
поранення за винятком ситуації коли б
потерпілий стояв з лівої сторони від
ліжка. Але, в такому випадку, ОСОБА_4
повинен був бачити потерпілого, що
також суперечить власним поясненням
ОСОБА_4. Також експерт звернув увагу на
те, що в справі немає даних про те, що
були плями крові на ліжку та ковдрі,
якою був накритий ОСОБА_4, що також
спростовує версію останнього.
Натомість, на одному з фотознімків
наданому на цифровому носії видно
плями крові на підлозі біля підніжжя
ліжка, що вказує на те, що принаймі одне
з колото-різаних поранень було
нанесено саме в цьому місці, а не там де
зазначає засуджений.

Всі вище зазначені показання; дані
протоколів оглядів та відтворення
обстановки та обставин події; висновки
експертів узгоджуються як між собою,
так і з висновками комісійної
судово-медичної експертизи.

Згідно висновків комісійної
судово-медичної експертизи № 109 від
19.08.2010 року

- показання ОСОБА_4 дані ним 14.05.2010 року в
ході відтворення обстановки та
обставин скоєння злочину не
відповідають даним судово-медичної
експертизи ОСОБА_6 в частині: -
механізму спричинення тілесних
ушкоджень виявлених на тілі
потерпілого (двостороння локалізація,
хід і направлення ранових каналів, їх
глибина); - положення ОСОБА_4 та його
взаєморозташування відносно
потерпілого ОСОБА_6 (перебуваючи на
ліжку обличчям донизу і будучи
притисненим до його поверхні за
ділянку голови і шиї, завдавав удари
ножем, який тримав у правій руці); -
місця спричинення ОСОБА_6
колото-різаних поранень (дані
протоколу огляду місця з фото
таблицями);

- показання ОСОБА_6 дані ним 01.06.2010 року в
ході відтворення обстановки та
обставин скоєння злочину, відповідають
даним, отриманим при проведенні йому
судово-медичної експертизи 29.03.2010 р. в
частині: - механізму спричинення йому
проникаючих колото-різаних поранень
грудної клітини з обох сторін і живота,
а також колото-різаних ран лівого
плеча; - місця спричинення йому
колото-різаних поранень (дані
протоколу огляду місця з фото таблицям)
;- захисного механізму утворення
колото-різаних поранень лівого плеча.

Вище наведені данні, зокрема медичні,
дали підстави суду спростувати версію
засудженого про перебування його в
стані необхідної оборони та прийняти
до уваги версію потерпілого про те, що
засуджений наніс йому ножові
поранення під час сварки на ґрунті
неприязних відносин.

Таким чином, у справі з достатньою
повнотою з'ясовано, що ОСОБА_4 умисно
наніс ножем потерпілому тяжкі тілесні
ушкодження.

З урахуванням способу здійснення цього
злочину, кількості та спрямованості
ударів, локалізації та характеру
заподіяних потерпілому тілесних
ушкоджень, колегія суддів визнає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про умисел засудженого на
спричинення потерпілому тяжких
тілесних ушкоджень. За таких обставин
колегія суддів вважає безпідставним
наведені в апеляції засудженого
твердження про те, що ОСОБА_4
застосовуючи до потерпілого
насильство у виді ударів ножем у
життєво важливий орган вчинив умисне
заподіяння тяжких тілесних ушкоджень
потерпілому при перевищенні меж
необхідної оборони.

За таких обставин, суд правильно
кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК
України і підстав для їх
перекваліфікації на ст.124 КК України
немає.

Згідно висновку судової амбулаторної
комплексної психолого-психіатричної
експертизи № 480 від 29.032010 року, ОСОБА_4
хронічними психічними захворюваннями,
тимчасовим психічним розладом чи
недоумством не страждає і не страждав
ними в період скоєння інкримінованого
протиправного діяння. В указаний
період міг усвідомлювати свої дії та
керувати ними, не знаходився в стані
фізіологічного афекту або в іншому
особливому емоційному стані, який міг
істотно вплинути на його свідомість і
діяльність у досліджуваній ситуації
(т.1 а.с.228-233)

Призначаючи засудженому покарання у
виді позбавлення волі в мінімальному
розмірі, передбаченому санкцією ч.1
ст.121 КК України, , суд врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу
винного, який позитивно
характеризується за місцем проживання,
відсутність обставин, що обтяжують
покарання, а також пом'якшуючі
обставини - вчинення злочину вперше,
наявність на утриманні неповнолітньої
дитини.

За таких обставин доводи апеляції
прокурора щодо необхідності
призначення ОСОБА_4 більш суворого
покарання є безпідставними та не
підлягають до задоволення.

Як вбачається зі змісту вироку,
призначаючи винному реальну міру
покарання суд не врахував поведінки
самого потерпілого, який перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння
неналежним йому ключем відчинив вхідні
двері квартири засудженого та без
дозволу зайшов в квартиру де спав
засуджений, чим імовірно спровокував
продовження конфлікту, який виник
раніше на ґрунті неприязних стосунків
між ними.

В той же час, як вбачається з матеріалів
кримінальної справи та встановлено в
ході часткового судового слідства,
протягом тривалого часу, який пройшов
після вчинення злочину засуджений
більше до кримінальної
відповідальності не притягувався,
офіційно працює, один виховує та
утримує неповнолітню доньку, яка
проживає разом з ним. Потерпілий з
родиною та колишня дружина ОСОБА_4
тривалий час перебувають за межами
України. При цьому неповнолітня ОСОБА_10
залишилася проживати з батьком -
засудженим ОСОБА_4, який один
займається її вихованням.

Враховуючи вище наведені обставини,
колегія суддів вважає можливим змінити
вирок суду та звільнити ОСОБА_4 від
призначеного судом покарання з
випробуванням з іспитовим строком.

За змістом ст.343 КПК України(1960 р.)
постановляючи вирок, суд повинен
вирішити питання щодо запобіжного
заходу лише до набрання вироком
законної сили. За таких обставин,
вказівка суду про зміну запобіжного
заходу після набрання вироком суду
законної сили не ґрунтується на законі
та повинна бути виключена з вироку в
ревізійному порядку.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України (1960 р.),
та п. п. 11,13,15 розділу ХІ "Перехідні
положення КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляції помічника прокурора м.
Комсомольська Рябих С.В. та засудженого
ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Вирок суду змінити.

На підставі ст.75 КК України, звільнити
ОСОБА_4 від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком два
роки.

В ревізійному порядку виключити з
резолютивної частини вироку вказівку
суду про зміну після набрання вироком
законної сили запобіжного заходу з
підписки про невиїзд на взяття під
варту.

В іншій частині вирок Комсомольського
міського суду Полтавської області від
26 червня 2012 року стосовно ОСОБА_4
залишити без змін.

С У Д Д І :

ГОНТАР А.А. ДЕНИСЕНКО Л.М.
ДОВГАЛЬ С.А.