АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

отримавши матеріали провадження за клопотанням старшого прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України,

та вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_9 ,

представників потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів» від 27 лютого 2014 року.

Клопотання постановлено повернути прокурору міста Києва для здійснення кримінального провадження у загальному порядку.

Ухвала мотивована тим, що підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності прямо передбачені Кримінальним кодексом України, є вичерпними і не передбачають можливості звільнення на підставі амністії від відповідальності, а лише від покарання, чому передує визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення та постановлення щодо неї обвинувального вироку. Процесуальний порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений § 2 Глави 24 Кримінального процесуального кодексу України. До того ж, Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів» не змінює відповідних положень кримінального закону України і у ньому не визначено, що зазначені у ньому особи підлягають звільненню саме від кримінальної відповідальності.

За таких підстав суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі закону про амністію.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів» та закрити кримінальне провадження.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає про те, що, виходячи зі змісту ст. 8 Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення масових зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року, цей Закон встановлює загальнообов`язкові норми і має вищу юридичну силу ніж Закон України «Про застосування амністії в Україні», Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України. Тому, висновки суду першої інстанції про те, що звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності допускається виключно у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, є невірними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Захисник вважає, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів» від 27 лютого 2014 року, відповідно до прикінцевих положень якого до ОСОБА_7 застосовано повну індивідуальну амністію, встановлює обов`язок звільнити його на цій підставі, а вказівка суду про те, що цим Законом не передбачено звільнення саме від кримінальної відповідальності, на думку апелянта, є довільним тлумаченням наведеної норми закону і суб`єктивним твердженням суду, на якому судове рішення ґрунтуватися не може.

Таким чином, на переконання захисника, суд вдався до неправильного тлумачення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів», у зв`язку із чим безпідставно відмовив прокурору у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_7 повної індивідуальної амністії та звільнення його від кримінальної відповідальності. За таких підстав ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 представником потерпілої ОСОБА_13 ОСОБА_10 подано заперечення, у яких він вважає, що у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою слід відмовити, оскільки ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності апеляційному оскарженню не підлягає.

Будучи повідомлений про судовий розгляд захисник ОСОБА_8 подав на адресу Апеляційного суду міста Києва заяву про те, що з 8 жовтня 2014 року він, як адвокат, не представляє інтересів ОСОБА_7

ОСОБА_7 , який був повідомлений апеляційним судом про час, день і місце проведення судового засідання, не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Його неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку прокурора та представників потерпілих, які вважали, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника необхідно відмовити, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 288 КПК України, за результатами розгляду питання про звільнення від кримінальної відповідальності, в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, на яку подав апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 , оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 399 КПК України, у разі якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, поставляється ухвала про відмову у відкритті провадження.

З огляду на те, що матеріали даного судового провадження надійшли апеляційному суду повторно після касаційного розгляду та скасування ухвали колегії суддів, постановленої по суті розгляду апеляційної скарги захисника, та у зв`язку із тим, що в такому випадку кримінальним процесуальним законом не передбачено необхідності приймати суддею-доповідачем передбачені ст. ст. 398, 401 КПК України рішення, то вирішення питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника призначалося до розгляду судом колегіально, що не обмежує та не порушує процесуальні права захисника, як особи, яка подала апеляційну скаргу, та його підзахисного ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 399, 404, 405 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів» від 27 лютого 2014 року, та повернуто клопотання прокурору міста Києва для здійснення кримінального провадження у загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1031/2015

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_14
Суддя - доповідач: ОСОБА_1