Справа № 183/1575/15
№ 1-кп/183/287/15
В И Р О К
іменем України
06 травня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000165 від 05.03.2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Півань Комсомольського району Хабаровського краю, РФ, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на час проходження служби мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
26 березня 2014 року наказом № 64 командира військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу забезпечення 3 парашутно-десантного батальйону.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, зобов`язаний суворо дотримуватися у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

11 вересня 2014 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та прибув до військової частини НОМЕР_2 15 вересня 2014 року.

У вересні 2014 року командуванням військової частини солдату ОСОБА_5 було надано відпустку терміном до 25 вересня 2014 року. Тобто, солдат ОСОБА_5 25.09.2014 року повинен був повернутися на службу після відпустки та приступити до виконання службових обов`язків.

25 вересня 2014 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , умисно не з`явився до розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та прибув до військової частини НОМЕР_2 03 жовтня 2014 року.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин в період з 11 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року та з 25 вересня 2014 року по 03 жовтня 2014 року, тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, повторно протягом року.

05 березня 2015 року між прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. В даній угоді зазначено, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України; активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони дійшли до згоди про призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд в підготовчому судовому засіданні переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши вищезазначену угоду про визнання ОСОБА_5 винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним, суд приходить до висновків, що угода відповідає вимогам КПК України.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, повторно протягом року.

Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що вона узгоджена в межах санкції ч. 2 ст. 407 КК України, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 05 березня 2015 року між прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_7 .

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1