Справа № 755/270/15-к
В И Р О К
іменем України
"31" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0014959 від 01.11.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не працює, холостого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 21.08.2009 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, 28.05.2010 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, 19.02.2014 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
Суд визнав доказаним, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженим, звільнений з місць позбавлення волі 19.02.2014 року по відбуттю строку покарання, в подальшому належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і, маючи не зняту і не погашену, в установленому законом порядку судимість, вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Так, 01.11.2014 року близько 15:00 години обвинувачений зайшов до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , піднявся на 9 поверх, де побачив напіввідчинені двері до квартири АДРЕСА_3 , після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до вказаної квартири та повторно, таємно викрав: жіночу сумку бежево-жовтого кольору, вартістю 250 грн, в якій знаходились грошові кошти в сумі 10 грн, дві кредитні картки Приватбанк, одна кредитна картка Укрсиббанк - на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , маркер, які матеріальної цінності не представляють, ліхтарик, вартістю 125 грн., футляр з окулярами, вартістю 115 грн., пара шкіряних рукавичок, вартістю 100 грн., косметика (олівець для губ, губна помада, пудра) вартістю 150 грн.; та чоловічу сумку чорного кольору, вартістю 50 грн., в якій знаходились три дисконтні картки, які матеріальної цінності не мають

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 780 грн.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, дав покази про обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 01 листопада 2014 року близько 15:00 години за адресою АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник в напіввідчинені двері квартири АДРЕСА_3 , звідки викрав чоловічу та жіночу сумки з майном.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показами, щирим каяттям у скоєному.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не зняту і не погашену, в установленому законом порядку, судимість, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо. Суд критично ставиться до показів обвинуваченого щодо його працевлаштування у ПП К.М.К., а також наданої характеристики за місцем роботи, оскільки вона складена з порушенням встановлених правил, зокрема, відсутній кутовий штамп підприємства, не проставлено належну печатку та підпис керівника.

Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні міри покарання обвинуваченому суд, з врахуванням його особи, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 вчинив повторно новий умисний злочин, маючи не зняту і не погашену, у встановленому законом порядку, судимість, через короткий строк після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення, вважає за вірне обрати ОСОБА_4 міру покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З врахуванням даних обставин та особи винного, суд не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місцяів.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 , до вступу вироку в законну силу, змінити з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській обл., взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 31 січня 2015 року.

Речові докази: жіноча сумка бежево-жовтого кольору, грошові кошти в сумі 10 грн, дві кредитні картки Приватбанк, одна кредитна картка Укрсиббанк - на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_5 , маркер, ліхтарик, футляр з окулярами, пара шкіряних рукавичок, косметика (олівець для губ, губна помада, пудра), чоловіча сумка чорного кольору, три дисконтні картки, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 ,- залишити у її власності.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: