Справа №577/2261/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/437/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

та адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000353, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2015 року, яким

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, українець,

уродженець та мешканець м. Конотоп

Сумської області, раніше не засуджувався,

відповідно до ст. 89 КК України;

визнаний винним за ст. 187 ч. 1, 357 ч. 1 КК України та призначено покарання:

- за ст. 187 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ст. 357 ч. 1 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_10 призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

громадянин України, українець,

уродженець с. Слобода Буринського району

Сумської області, мешканець м. Конотоп, Сумської області, раніше засуджувався:

1. 19.11.2012 року за ст. 185 ч. 1 КК України до 850 гривень штрафу;

2. 27.02.2013 року за ст. 190 ч. 2 КК України до 1000 гривень штрафу;

3. 26.06.2013 року за ст. 190 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з призначенням іспитового строку 3 роки;

4. 22.04.2014 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду скасовано звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням призначеного за вироком від 26.03.2013 року і направлено для відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі.

5. 26.12.2014 року умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 4 місяці 4 дні;

визнаний винним за ст.ст. 186 ч. 2, 357 ч. 1 КК України і призначено покарання:

- за ст. 186 ч. 2 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ст. 357 ч. 1 КК України 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів призначено покарання 4 роки позбавлення волі.

Згідно зі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_9 призначено покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, українець,

та мешканець м. Конотоп Сумської області,

раніше не судимий;

визнаний винним за ст. ст. 186 ч. 2, 357 ч. 1 КК України і призначено покарання:

- за ст. 186 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 КК України 2 роки виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку в доход держави щомісячно;

- за ст. 357 ч. 1 КК України 850 грн. штрафу.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_11 призначено покарання 2 роки виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку в доход держави щомісячно.

Стягнуто судові витрати на користь держави:

з ОСОБА_10 245 грн. 53 коп., ОСОБА_11 460 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 750 гривень у відшкодування матеріальної шкоди

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 21 лютого 2015 року близько 8 годин ранку, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в м. Конотоп Сумської області за попередньою змовою між собою вирішили відкрито заволодіти майном потерпілого ОСОБА_12 , який відмовив їм передати гроші в сумі 100 грн.

З тієї метою вони зателефонували ОСОБА_11 і запропонували пограбувати потерпілого на що він дав згоду. Близько 8 годин 30 хвилин ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_12 зустрілись біля магазину «Еко маркет» по вулиці Ватутіна, 2 в м. Конотоп. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зайшли в магазин, а ОСОБА_10 , залишившись біля магазину разом з ОСОБА_12 , не погоджуючи свої дії з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , дістав з кишені куртки ніж і, демонструючи його ОСОБА_12 , пригрозив йому застосувати до нього насильство, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, вимагаючи зняти в банкоматі 100 гривень.

Діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , підійшли до потерпілого ОСОБА_12 , і у присутності ОСОБА_11 застосували до потерпілого фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, та вивели його за ріг будинку АДРЕСА_1 та стали вимагати у останнього зняти з банківської картки гроші.

Сприймаючи вказане фізичне насильство та погрози, як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, ОСОБА_12 погодився зняти з банківської картки гроші та передати їм.

Застосувавши до ОСОБА_12 фізичне насильство, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 всупереч волі потерпілого насильно посадили його в салон автомобіля ВАЗ-2109 під керуванням ОСОБА_13 , якого по телефону викликав ОСОБА_9 і всі разом поїхали до банкомату ПАТ АБ «Укргазбанк» по вул. Вирівська, буд. 60, м. Конотоп.

Перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_10 продовжував застосовувати до ОСОБА_12 фізичне насильство, утримуючи його рукою за шию, та вимагав передати банківську картку та повідомити ПІН-код доступу до банківського рахунку. Внаслідок цих дій ОСОБА_12 передав банківську картку ОСОБА_9 , який її передав ОСОБА_11 та назвав ПІН-код. Близько 9 год. 51 хв. цього ж дня ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з корисливих мотивів, відкрито викравши у потерпілого банківську картку, зняли з банківського рахунку ОСОБА_12 кошти в сумі 1800 грн., заподіявши йому матеріальну шкоду.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_10 зазначає про те, що свою вину визнав частково, відшкодував потерпілому заподіяні збитки, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, має молодий вік, але суд, розглядаючи справу, всі ці обставини належним чином не врахував і призначив йому занадто сувору міру покарання. При призначенні покарання суд не звернув уваги на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо принципів призначення покарання, а тому обвинувачений прохає вирок суду змінити, застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання, та вважає, що суд не вірно кваліфікував його дії за ст. 187 ч.1 КК України, так як він не погрожував потерпілому ножем, а тому вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати на інший закон.

- обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що суд безпідставно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки всі його дії охоплюються ст. 186 КК України. Крім цього, суд призначаючи йому покарання, не врахував, що він характеризується позитивно, шкода потерпілому відшкодована, та безпідставно вказав у вироку, що він вчинив правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений прохає виключити з вироку засудження його за ст. 357 ч. 1 КК України та пом`якшити призначене йому судом покарання.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який вважав, що, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 необґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що подані у кримінальному провадженні апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції згідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами.

Колегія суддів не може погодитись з доводами обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що суд безпідставно кваліфікував його дії за ст.. 187 ч.1 КК України так як він не демонстрував перед потерпілим ніж та ним не погрожував, а також з твердженнями обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про те, що є зайвою кваліфікація їх дій за ст.. 357 ч.1 КК України, оскільки за вчинення ними одне і теж кримінальне правопорушення їх дії помилково були кваліфіковані за двома статтями кримінального закону виходячи з наступного.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 вказав, що дійсно 21.02.2015 року пообіцяв ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, зняти зі своєї банківської картки 100 гривень щоб купити спиртне, а потім відмовився знімати вказані кошти. Через деякий час до них приєднався ОСОБА_11 . Коли вони залишились на вулиці з ОСОБА_10 останній дістав з куртки ніж і, демонструючи його перед ним, став вимагати зняти з картки гроші. Він дуже злякався і реально сприймав цю погрозу. Потім ОСОБА_15 та ОСОБА_16 завели його за ріг будинку і в присутності ОСОБА_11 продовжували вимагати в нього зняти з картки гроші. ОСОБА_10 при цьому обхопив його рукою за шию та став утримувати. Реально сприймаючи погрози та застосування до нього фізичного насильства, він погодився зняти гроші з картки і передати підозрюваним. На автомобілі під керуванням ОСОБА_13 , до якого його насильно посадили ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , вони поїхали до банкомату на прохідній «Конотопський арматурний завод». По дорозі ОСОБА_15 продовжував застосовувати до нього фізичне насильство, утримував рукою за шию і вимагав передати банківську картку та повідомити ПІН-код доступу до рахунку, а ОСОБА_16 також погрожував йому. Він був змушений виконати їх вимоги і передав ОСОБА_9 свою банківську картку, яку він передав ОСОБА_11 , а також повідомив ПІН-код. Федько та ОСОБА_17 зняли в банкоматі 1800 гривень і після цього ОСОБА_15 , обхопивши рукою його шию, повідомив, що більше грошей на картці немає і знову став показувати йому ніж. Він дуже злякався, вирвався та втік від них.

При проведенні слідчого експерименту 23.04.2015 року потерпілий ОСОБА_12 показав на місці та детально розповів, як ОСОБА_10 , демонструючи перед ним ніж, вимагав від нього гроші, а потім разом з ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_11 відвели його за ріг будинку, де, погрожуючи застосувати насильство, вимагали віддати гроші. В послідуючому, коли вони перебували в автомобілі продовжували вимагати в нього передати банківську картку, і він змушений був її передати та повідомити ПІН-код. Після того, як вони під`їхали до арматурного заводу, обвинувачені зняли гроші в банкоматі з його банківської картки.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що на власному автомобілі 21 лютого 2015 року він підвозив ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_12 до арматурного заводу, де знаходився банкомат. Під час руху ОСОБА_9 забрав у потерпілого банківську картку, а потім обвинувачені пішли до банкомату, а ОСОБА_12 залишився в салоні автомобіля. Потім обвинувачені та потерпілий пішли в напрямку банкомату, а коли повертались до автомобіля, то ОСОБА_10 утримував потерпілого, але останній вирвався від нього і втік.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого в судовому засіданні про обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , оскільки вони логічні та послідовні і будь-яких підстав не довіряти вказаним показанням колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх належності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказані пояснення повністю відповідають даним, зафіксованим в протоколі слідчого експерименту від 23 квітня 2015 року, з участю потерпілого ОСОБА_12 .

Крім цього, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував того, що він та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 21.02.2015 року, проходячи по вулиці в напрямку магазину «ЕКО-маркет» в м. Конотоп, вирішили отримати від ОСОБА_12 гроші. ОСОБА_9 по телефону запропонував і ОСОБА_11 піти разом з ними. Разом з ОСОБА_9 вони відвели потерпілого за ріг будинку, де в присутності ОСОБА_11 стали вимагати гроші шляхом зняття їх з його банківської картки. При цьому він обхопив рукою за шию ОСОБА_12 і примушував зняти гроші, на що він дав згоду. Коли вони всі разом їхали на автомобілі до банкомату він продовжував утримувати потерпілого за шию і став вимагати він нього передати банківську картку та повідомити ПІН-код. Після цього потерпілий віддав їм банківську картку та повідомив ПІН-код і вони зняли з його банківського рахунку гроші в сумі 1800 гривень.

Аналогічні пояснення про обставини вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_12 в судовому засіданні дали і обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

При проведенні слідчих експериментів 7 березня 2015 року окремо з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 останні в присутності понятих показали на місті та детально розповіли, які дії кожний з них вчиняли по відношенню до потерпілого ОСОБА_12 21 лютого 2015 року, і яким чином примушували потерпілого передати їм свою банківську картку та повідомити їм ПІН-код доступу до банківського рахунку, а потім зняли з банківської картки 1800 гривень.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про те, що суд необґрунтовано визнав їх винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження, об`єктивно встановив і це об`єктивно підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 та іншими ретельно дослідженими в судовому засіданні доказами, які наведені у вироку, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які фактично і самі не заперечували проти цього в судовому засіданні, умисно викрали у потерпілого офіційний документ платіжну картку з метою подальшого викрадення із її застосуванням чужого майна, а саме грошових коштів, які знаходились на банківському рахунку потерпілого.

Ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення встановлені правильно, а юридична оцінка дій як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 за ст. 357 ч. 1 КК України є вірною, так як вони вчинили умисне викрадення офіційного документу з корисливих мотивів.

За сформульованим у вироку обвинуваченням, визнаним судом доведеним, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування такого насильства за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 187 КК України, так як він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Колегія суддів вважає, що зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 2 та 357 ч. 1 КК України, а ОСОБА_10 за ст. 187 ч.1 та ст. 357 ч.1 КК України, оскільки вони діючи з прямим умислом викрали офіційний документ платіжну картку потерпілого з метою подальшого викрадення із її застосуванням чужого майна.

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що матеріалами кримінального провадження не доведено, що вони вчиняли кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 підтвердив про перебування обвинувачених під час вчинення відносно нього злочинних дій в стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, і самі обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час допиту їх в судовому засіданні не заперечували проти того, що вони перебували в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення.

Доводи обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_10 , викладені в апеляційних скаргах, про те, що суд призначив їм занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та їх особам, та не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_10 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України призначає його, враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з врахуванням ряду обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі і тих, на які він посилається в апеляційній скарзі, та з врахуванням його особи, що він вчинив кримінальні правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано дійшов до висновку про призначення покарання обвинуваченому саме у виді позбавлення волі і те, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, з врахуванням ряду обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі і тих, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, та з врахуванням його особи, а також те, що він вчинив кримінальні правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_9 покарання саме у виді позбавлення волі, і те, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим покарання є достатнім і необхідним для їх виправлення та перевиховання, а тому підстав для пом`якшення покарання та застосування ст. 69 КК України, як про це ставиться питання в поданих обвинуваченими апеляційних скаргах, не знаходить.

Колегією суддів також не встановлено істотних порушень норм кримінального процесуального та кримінального закону при розслідуванні справи, та її розгляді в суді, які б були підставою для зміни або скасування судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2015 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які утримуються під вартою, в той же самий строк після вручення їм копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4