Справа № 367/7553/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/66/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 10.02.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

представника Бучанської ВК №85 ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання про умовно-дострокове звільнення за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2014 року, якою засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Київського обласного суду від 22.05.2001 року за ч.2 ст.81, ч.1 ст.89 КК України до 1-го року позбавлення волі. На підставі ст.45 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Штраф 170,00 гривень;

вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2003 року за ч.5 ст.185, ст.69 КК України до 4-х років позбавлення волі. Звільнений 30.01.2006 року по відбуттю строку покарання,
звільнено умовно-достроково на не відбутий строк 8 місяців 27 днів.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2011 року, ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.187 КК України до 7-ми років позбавлення волі.

З 05 вересня 2008 року засуджений ОСОБА_7 знаходиться в місцях позбавлення волі, 18 квітня 2012 року ОСОБА_7 прибув до Бучанської ВК №85.

20 листопада 2014 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2014 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання умовно-достроково задоволено. Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 відбув ? строку покарання і чесним ставленням до праці довів своє виправлення.
На вказану ухвалу прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, оскільки вважає, що висновки суду про доведеність засудженим свого виправлення не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. ОСОБА_7 упродовж усього періоду отримав 8 стягнень, з яких 6 стягнень отримав під час відбування покарання, 3 стягнення за вживання спиртних напоїв, що є грубим порушенням режиму відбування покарання. Крім того, ОСОБА_7 раніше двічі засуджений та на даний час відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість. Отримання засудженим заохочень, свідчить лише про намагання погасити отриманні стягнення з метою створення видимості процесу виправлення. Тому просить ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши:

доповідача суддю апеляційного суду;

· прокурора, який підтримав апеляцію прокурора та просив її задовольнити;
· представника колонії ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляції прокурора, при цьому пояснював, що він є начальником відділення, у якому перебуває засуджений ОСОБА_7 , а тому добре його знає. Останній добре працює, має гарну поведінку, і довів своє виправлення. Характеристику на ОСОБА_7 , яка наявна у справі, складав також він, але на даний час вона не відповідає дійсним обставинам справи. Представник колонії, який при розгляді справи в суді першої інстанції заперечував проти задоволення клопотання, із засудженим ОСОБА_7 не працює, а тому і заперечував проти задоволення клопотання. Він же постійно наглядає за засудженим, добре його знає і вважає, що ОСОБА_7 довів своє виправлення. Просив задовольнити клопотання засудженого та звільнити його умовно-достроково;
· засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляції прокурора;
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію прокурора, слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 82 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд особливу увагу приділяти поясненням представників органу, який відає виконанням покарання, а також ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та матеріалів судового провадження засуджений ОСОБА_7 прибув до Бучанської виправної колонії №85 18.04.2012 року, де зарекомендував себе посередньо. Правила поведінки та вимоги режиму відбування покарання неодноразово порушував, за що має 6 стягнень, 2 з яких зняті та 4 погашені в установленому законом порядку. У відношенні до представників адміністрації установи поводить себе стримано, їх законні вимоги виконує не завжди. На заходи виховного та профілактичного характеру, що проводяться реагує, але належні висновки робить не завжди.
Суд першої інстанції, не мотивував чому він дійшовши висновку про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, а відповідно підлягає звільненню умовно-достроково. При цьому, суд взагалі залишив поза увагою той факт, що відповідно до ст. 82 КК України, висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись не тільки на ставленні засудженого до праці, а також і на тому, що його поведінка повинна бути сумлінною.
З характеристики засудженого ОСОБА_7 видно, що його поведінка не є сумлінною, однак суд першої інстанції цей факт залишив поза увагою.
Також не звернув увагу суд і на пояснення представника колонії, який заперечував проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.
За таких обставин, дії суду першої інстанції є неправильними і незаконними, однак, з урахуванням того, що представник колонії під час апеляційного розгляду справи дав переконливі пояснення про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення підлягає до задоволення, а тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 грудня 2014 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
суддя ОСОБА_2