Справа № 344/1464/14-к
Провадження № 11-кп/779/220/2015
Категорія ч.2 ст.367 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 на вирок Івано-Франківського міського суду від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 367 КК України, ?

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Згідно з оскарженим вироком суд встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян. І ставлячи у вину ОСОБА_9 вчинення зазначеного злочину обвинувачення виходило з того, що його з 31 травня 2007 року було призначено на посаду юриста-реєстратора прав на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ і на нього згідно посадової інструкції, затвердженої 25 червня 2007 року, було покладено відповідні обов`язки, зокрема, він зобов`язаний був приймати та перевіряти документи подані для реєстрації прав власності на нерухоме майно, виконувати всі види реєстрації прав власності на нерухоме майно, приймати рішення про реєстрацію чи відмову у реєстрації, вносити записи в реєстрові книги та документи та ряд інших обов`язків і ніс відповідальність за правильність виготовлених ним документів та інше, був службовою особою комунального підприємства та наділеним адміністративно-розпорядчими функціями, пов`язаними з прийняттям рішень про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Перебуваючи на вказаній посаді згідно положення «Про порядок замовлення, зберігання та витрачення спеціальних бланків для видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтв про право власності», затвердженого наказом начальника БТІ № 127 від 19 листопада 2008 року, згідно «Книги обліку витрачених спеціальних бланків документів інформаційної системи Міністерства Юстиції України», 22 жовтня 2008 року отримав бланк свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 та 10 листопада 2008 року бланк для витягу з реєстрації права власності серії ССМ № 866668, які в подальшому у службовій діяльності не використав і при невстановлених слідством обставинах втратив, але у порушення вимог п. 4.2. Положення, ОСОБА_9 не було негайно повідомлено про втрату даних бланків документів начальника БТІ. З 20 червня 2013 року ОСОБА_9 було звільнено з роботи за угодою сторін, однак при цьому ним теж не було повідомлено про втрату даних бланків документів начальника БТІ. І, що у зв`язку з втратою цих бланків, а також невжиття відповідних заходів по негайному повідомленню про даний факт керівництва БТІ, ОСОБА_9 вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, що мало результатом подальше використання вказаних вище бланків документів при засвідченні приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 договору купівлі-продажу № 504 від 23 березня 2013 року, згідно якого невстановленою слідством особою було продано гр. ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_2 , ринкова вартість якої станом на 16 квітня 2013 року становила 255 029 грн., чим було заподіяно ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Суд зазначив, що вирішуючи справу, виходив з того, що суть обвинувачення ОСОБА_9 зводиться до того, що той, працюючи юристом-реєстратором БТІ, отримавши вказані бланки, у службовій діяльності їх не використав, а втратив при невстановлених обставинах, але при цьому не повідомив про втрату керівництво БТІ, а втраченими бланками скористались невстановлені слідством особи і, підробивши відповідні документи, відчужили квартиру ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_9 не ставиться у вину, що він, відповідно до тих чи інших своїх службових обов`язків, повинен був належно зберігати ці бланки та нести відповідальність за їх збереження чи втрату і що саме порушення тих чи інших конкретних службових обов`язків призвело до зазначених наслідків.

При цьому суд також вказав, що як вбачається з долученої до матеріалів провадження постанови старшого прокурора прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_15 від 09 січня 2014 року у провадженні СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області перебувають матеріали досудового розслідування за фактом того, що 23 березня 2013 року невідомі особи шахрайським шляхом, а також внаслідок підробки документів, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також договору купівлі-продажу, заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , чим було заподіяно ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 500000 гривень, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 367 КК України ( том 1, а п. 154-158 ). І вже з вказаних матеріалів виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 367 КК України.

Свою позицію про визнання ОСОБА_9 невинуватим та виправдання суд мотивував наступним чином.

Суд виходив з того, що ОСОБА_9 звинувачують у вчиненні вказаного службового злочину і в такому провадженні необхідне з`ясування всіх фактичних обставин справи, службового становища й кола повноважень особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, мотиву, мети і характеру вчинених дій, їх зв`язку із службовим становищем зазначеної особи та наслідками, що настали. Ст. 367 КК України, в редакції станом на жовтень-листопад 2008 року, передбачала і передбачає по суті і по даний час, кримінальну відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб. А частина друга цієї статті передбачає відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки. Що службова недбалість - єдиний необережний злочин у сфері службової діяльності і виходячи зі змісту ст. 25 КК України орган досудового розслідування повинен був визначитись в тому числі і у якій саме формі ( злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості ) вчинено ним даний злочин. Проте, орган досудового розслідування цього не виконав. Що відповідно до чинного законодавства та судової практики, відповідальність за ст. 367 КК України наступає якщо є наявними три ознаки у їх сукупності : дія або бездіяльність службової особи, наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб, причинний зв`язок між вказаними діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками. І у якій формі це може проявитись. Для кваліфікації дій винного за ст. 367 КК України має бути встановлено, що діяння вчинене службовою особою під час виконання нею своїх обов`язків, і що шкода, заподіяна службовою особою, з інших обставин, що не залежали від неї, не дають підстав говорити про наявність злочинної службової недбалості. Так само не утворюють складу цього злочину шкідливі наслідки, що настали з причин, які службова особа не могла усунути. Але при оголошенні ОСОБА_9 підозри, а так і в обвинувальному акті цих вимог чинного законодавства не враховано.

Виходячи зі змісту ст. 337 ч. 1 КПК України суд зазначив, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд не може поставити у вину особі вчинення інших діянь ніж це зазначено в обвинувальному акті. Відповідно до ч. 2 цієї статті під час судового розгляду тільки прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення та інше. А ст. 91 КПК України вказує перелік обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженню та порядок доказування. Але на думку суду орган досудового розслідування цих вимог закону не дотримався.

Що відповідно до вимог ст. 22 КПК України прокурор в ході судового розгляду повинен був надати суду докази про те, що в діях ОСОБА_9 є ознаки злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України при обставинах зазначених в обвинуваченні.

Суд вказав, що у підтвердження висунутого ОСОБА_9 звинувачення, прокурором заявлено для допиту та допитано судом ряд свідків та потерпілу, надано ряд письмових доказів. Показання вказаних осіб та суть наданих та отриманих в ході судового розгляду письмових документів суд в деталях зазначив по тексту вироку. При цьому суд, не заперечуючи факту отримання обвинуваченим спецбланків, не вважав за необхідне виключити ті чи інші докази з обвинувачення як такі, що їх суд відхиляє з тих чи інших причин. І давши оцінку цим доказам суд прийшов до висновку, що вони підтверджують, що обвинувачений у жовтні 2008 року звертався до керівника БТІ у зв`язку з втратою спецбланків, але не вказаних вище, а іншого. І виходив з того, що дослідженими доказами в їх сукупності також достовірно підтверджено, що втрачені обвинуваченим спецбланки були підписані як керівником БТІ так і міським головою, що свідчить про те, що вони були, після їх заповнення невстановленими досудовим слідством особами, у передбаченому в БТІ та міській раді порядку подані на підпис вказаним посадовим особам, але орган досудового розслідування, не побажав вияснити обставин їх підписання, що могло б мати значення при вирішенні в тому числі і питання щодо відповідальності ОСОБА_9 , оскільки при встановленні винних в такому осіб вони понесли б відповідальність за вчинені умисні дії, зазначені вище. І аналізуючи всі досліджені докази в їх сукупності суд прийшов до висновку про те, що підробка документів та їх використання з метою відчуження та сам факт відчуження квартири ОСОБА_10 невстановленими особами, не перебувають у причинному зв`язку з фактом втрати обвинуваченим спецбланків і не можуть бути визнані обставинами, які вказують на вину ОСОБА_9 у тому, що відбулось таке відчуженні квартири та спричинення потерпілій збитків. Втрата бланків у всякому випадку не тягне за собою таких наслідків, і не може стати підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 367 КК України ОСОБА_9 , таке стало наслідком інших діянь, що дійсно є злочинними, і що це слід буде встановити в ході досудового слідства по кримінальному провадженню, з якого виділено провадження щодо ОСОБА_9 .

Суд також зазначив, що дослідивши подані сторонами докази в підтвердження своїх доводів, тим самим, з`ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_9 , свого підтвердження не знайшло, обставин, які підлягають доказуванню по такому обвинуваченню та доказів, які підтвердили б вину обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом, прокурором не надано, і вину ОСОБА_9 в такому не доведено. Що суд, розглядаючи дане кримінальне провадження сприяв сторонам у дослідженні та отриманні необхідних доказів, після завершення дослідження яких жодна зі сторін не заявляла клопотань про необхідність надання суду чи допомоги у сприянні в отриманні тих чи інших доказів.

І що вказаного рішення прийшов виходячи зі змісту ст. ст. 17, 85, 94, 373 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію тим, що суд в порушення вимог ст. ст. 94, 370 КПК України в мотивувальній частині вироку, вказавши в чому обвинувачується ОСОБА_9 недостатньо зазначив підстави недоведеності його вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КПК України. Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 373, 374 КПК України вирок має бути законним і обґрунтованим, і визначає що має містити мотивувальна частина виправдувального вироку з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Не допускається при цьому включення у вирок суперечливих формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого. Виправдовуючи ОСОБА_9 суд в мотивувальній частині вироку допустив суттєві суперечності. Своє рішення мотивував відсутністю в обвинувальному акті даних в якій формі злочинної самовпевненості чи злочинної недбалості вчинено ним правопорушення та причинного зв`язку між вказаною бездіяльністю та шкідливими наслідками. Однак в ході судового слідства було досліджено достатньо даних, які вказували що ОСОБА_9 отримав видані йому зазначені бланки, а також неповідомлення ним про втрату вказаних документів керівництва ОБТІ і як наслідок використання їх під час продажу вказаної квартири та спричинення злочином тяжких наслідків у вигляді істотної шкоди потерпілій ОСОБА_10 . Встановлено, що не вжиття обвинуваченим достатніх та вичерпних заходів для повідомлення керівництва ОБТІ про втрату спецбланків та не передачі їх після звільнення в 2013 році. Суд мотивував виправдання відсутністю доказів спричинення діями ОСОБА_9 шкоди потерпілій ОСОБА_10 , оскільки немає причинно-наслідкового зв`язку між втратою бланків та настанням фактичних наслідків у вигляді вибуття з власності. Суд належно не проаналізував описані та вивчені ним докази.

І виходячи з вимог ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України вважає, що такі порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. З вироку незрозуміло чому суд приймає одні докази а відкидає інші, не вказав які конкретні обставини послужили підставою для визнання одних доказів достовірними, а інших такими, що не заслуговують довіри і без аналізу та оцінки визнав їх такими, які жодним чином не підтверджують обвинувачення. Обгрунтовуючи виправдання показаннями ОСОБА_9 оцінки документів належно не провів. Не врахував, що той не заперечив факту отримання вказаних бланків, його показання є суперечливими. Зазначено судом свідчить не про недоведеність вини, а про допущену неповноту і однобічність судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи та істотне порушення кримінально-процесуального закону.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції, мотивуючи тим, що вважає, що суд не взяв до уваги, що орган досудового розслідування інкримінує ОСОБА_9 обвинувачення тільки в тому, що той отримав бланки строгої звітності про що розписався у відповідній книзі і не використав їх у роботі, а втратив при невстановлених слідством обставинах, про втрату не повідомив начальника БТІ, внаслідок чого і настали тяжкі наслідки для потерпілої ОСОБА_10 , суд же вважає, що в обов`язки ОСОБА_9 не включено питання зберігання бланків та для їх зберігання не було належних умов, але він повинен за таке нести відповідальність, докази підтверджують, що він ті бланки отримав, і якби він їх не втратив, то їх би не підробили невстановлені слідством особи та не відчужили квартиру потерпілої. В обвинувальному акті не ставиться питання в обвинувачення ОСОБА_9 , що його дії поєднані з діями інших осіб, а тому вимога суду встановити та притягнути до відповідальності інших осіб не пов`язанав з обвинуваченням ОСОБА_9 . Судовий розгляд має проводитись лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд дійшов неправильного висновку, що втрата бланків не тягне за собою їх підроблення з метою відчуження квартири потерпілої. А тому висновок суду, що обвинувачення не знайшло підтвердження вважає помилковим.

В ході апеляційного розгляду прокурор та захисник потерпілої ОСОБА_11 просили задовольнити їх апеляційні скарги, потерпіла ОСОБА_10 доводи апеляційних скарг підтримала, ОСОБА_9 та його захисник вважали апеляційні скарги безпідставними і просили у їх задоволенні відмовити,

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши докази про повторне дослідження яких просив прокурор, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. У ст. 373 КПК України визначено в якому випадку суд постановляє виправдувальний вирок, а у п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України зазначено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Визначаючись у правильності позиції прокурора викладеній в скарзі колегія суддів вважає, що зазначені прокурором обставини, які на його думку є підставами до скасування вироку, не ґрунтуються на фактичних обставинах та чинному законодавстві. Суд правильно виходив з того, що кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 367 КК України може мати місце тільки при наявності тих обставин які зазначив у вироку, прокурор іншого не довів.

Позиція прокурора про те, що суд недостатньо зазначив підстави недоведеності вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КПК України нічим крім слів прокурора не вмотивована. Не відповідає обставинам і позиція прокурора, що суд не вказав чому відкидає докази обвинувачення, оскільки суд не відкидав жодних з доказів обвинувачення, а тільки дав їм іншу ніж прокурор належну оцінку. Невмотивованою є і позиція прокурора про те, що суд допустився включення у вирок суперечливих формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого, жодних конкретних обставин про таке прокурор не навів. А те, що в обвинувальному акті не було зазначено всіх обставин, які повинні б бути, про що вказав суд, відповідає дійсності. Не заслуговує на увагу і позиція прокурора про те, що було досліджено достатньо даних, які вказували що ОСОБА_9 вчинив вказаний злочин, а сам по собі факт отримання та втрати ним зазначених бланків, а також неповідомлення ним про втрату вказаних документів керівництва ОБТІ не містить складу вказаного злочину, оскільки наслідки які настали не перебували у причинному зв`язку з втратою обвинуваченим спецбланків.

Суд належно проаналізував описані та вивчені ним докази та дав їм у сукупності правильну оцінку, і не відкидав при цьому доказів, а тільки дав їм іншу ніж обвинувачення оцінку, з правильністю якої погоджується і колегія суддів. Не може вважатись правильною позиція прокурора про те, що зазначене судом свідчить не про недоведеність вини, а про допущену неповноту і однобічність судового слідства оскільки не допустити неповноти мав прокурор, а не суд, суд тільки повинен був дати оцінку тим доказам які будуть надані сторонами, в тому числі і прокурором. Що судом і було зроблено.

Позиція представника потерпілої яка по суті аналогічна позиції прокурора спростовується зазначеними вище обставинами та обставинами викладеними по вироку.

На думку колегії суддів суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обгрунтовано виправдав ОСОБА_9 у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, правильно встановив фактичні обставини справи на підставі наданих доказів і його висновок про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ґрунтується на належно зібраних і досліджених по справі достовірних доказах, яким надано правильну правову оцінку, з чим погоджується і колегія суддів. Суд, розглядаючи справу виконав вимоги ст. ст. 22, 91, 92, ч. 1 ст. 337 КПК України,

Суд правильно прийшов до висновку про те, що підробка документів та їх використання з метою відчуження та сам факт відчуження квартири ОСОБА_10 невстановленими особами, не перебувають у причинному зв`язку з фактом втрати обвинуваченим спецбланків і не можуть бути визнані обставинами, які вказують на вину ОСОБА_9 у тому, що відбулось таке відчуженні квартири та спричинення потерпілій збитків. Втрата бланків у всякому випадку не тягне за собою таких наслідків, і не може стати підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 367 КК України ОСОБА_9 , таке стало наслідком інших діянь.

Вказані судом обставини, підтверджують, що причинно-наслідковий зв`язок, чи прямий, чи опосередкований між діяннями ОСОБА_9 , при тих обставинах, що мали місце фактично, та настанням наслідків у вигляді вибуття з власності потерпілої ОСОБА_10 квартири, відсутній.

Для кваліфікації діяння саме за ст. 367 КК України має бути встановлено, що діяння вчинене службовою особою під час виконання нею своїх обов`язків. Шкода, заподіяна службовою особою з інших обставин, що не залежали від неї, не дають підстав говорити про наявність злочинної службової недбалості. Так само не утворюють складу цього злочину шкідливі наслідки, що настали з причин, які службова особа не могла усунути.

Також істотна шкода та тяжкі наслідки можуть бути інкриміновані винному лишень за наявності причинного зв`язку між його діянням (дією чи бездіяльністю) та настанням зазначених наслідків.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та представника потерпілої є необгрунтованими і підстав для їх задоволення під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року яким ОСОБА_9 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2