Справа № 345/1249/13-к
Провадження № 11-кп/779/144/2015
Категорія ч.1ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000189, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.296 ч.1 КК України,

з участю: прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 , за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Калуського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500грн.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну сили залишено раніше обраний особисте зобов`язання .

Цивільний позов задоволено частково та постановлено стягнути із ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 464,45грн. матеріальної шкоди, 2000грн. моральної шкоди та 5500грн. за надання правової допомоги.У задоволенні решти позову - відмовлено.

Постановлено стягнути з обвинуваченого 487,20 грн. судового збору.

За вироком суду ОСОБА_6 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

08 липня 2012 року ОСОБА_6 під час відпочинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території р. Лімниця, що в с. Підмихайля Калуського району, в присутності інших відпочиваючих, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, знаходячись у воді, безпричинно вступив у конфлікт із ОСОБА_9 , на якого умисно бризнув водою. На зауваження ОСОБА_9 припинити такі дії ОСОБА_6 відреагував неадекватно, і наблизившись впритул до потерпілого штовхнув його у воду, а коли ОСОБА_9 встав із води, обвинувачений, не реагуючи на його заклики припинити незаконні дії, з особливою зухвалістю, застосовуючи грубу фізичну силу, почав завдавати удари руками по обличчю, шиї, в область верхніх кінцівок ОСОБА_9 , однак після втручання у конфлікт ОСОБА_12 , яка представилася працівником міліції, ОСОБА_6 на її вимоги на деякий час припинив вчиняти свої незаконні дії.

Однак надалі, продовжуючи грубо порушувати громадський порядок, ОСОБА_6 , діючи умисно, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб і протиставивши себе ОСОБА_9 , незважаючи на велику присутність оточуючих, застосовуючи фізичну силу, продовжив умисно штовхати потерпілого, погрожувати йому фізичною розправою і ображати нецензурною лайкою. Внаслідок хуліганських дій потерпілому ОСОБА_9 було спричинено легкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу суду на те, що кваліфікація його дій за ч.1ст.296 КК України є неправильною та підлягала перекваліфікації на ч.1ст.125 КК України, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків, які істотно могли вплинути на його висновок, а як на доказ його винуватості зіслався на показання працівників міліції, які не були присутні під час конфлікту. Зазначає, що жодних дій, спрямованих на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, відносно ОСОБА_9 він не вчиняв. Також не погоджується з безпідставним частковим задоволенням цивільного позову ОСОБА_9 . Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати його невинним та виправдати.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним, необ`єктивним. Вказує, що зміст показань потерпілого та ряду свідків не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що суд не зазначив у вироку чому взяв до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яких на місці події не було. Також звертає увагу на те, що висновки суду не підтверджуються дослідженими доказами під час судового розгляду, і суд не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки. Зазначає, що аналогічні порушення суд допустив і при вирішенні цивільного позову і що неналежність викладення показань обвинуваченого, потерпілого та свідків призвели до порушення ст.94 КПК України та стали причиною неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що місцевим судом ОСОБА_6 призначено надто м`яке покарання. Просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким усунути порушення щодо неправильності викладення показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, та призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту строком на 6 місяців, а також повністю задовольнити його цивільний позов.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, з`ясувавши обставини кримінального провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При ухваленні судом першої інстанції вироку вказаних вимог закону не дотримано.

Згідно положень ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування судом окремих доказів.

Як вбачається з вироку, суд в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 посилається на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які, будучи допитаними в судовому засіданні безпосередньо, ствердили, що коли ОСОБА_6 , знаходячись у воді річки Лімниця, жартома бризнув на ОСОБА_20 водою, саме потерпілий ОСОБА_9 штовхнув обвинуваченого та наніс йому кілька ударів рукою в обличчя та груди, внаслідок чого у ОСОБА_6 утворились синці під оком, на шиї та розпухла губа.

Також як на доказ винуватості обвинуваченого суд покликається на висновок експерта про наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень: синця в ділянці обличчя, крововиливу та садна слизової оболонки верхньої губи, садна шиї справа.

Таким чином, суд, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, не навів мотивів з яких наведені вище докази (показання зазначених свідків та акт судово-медичної експертизи, з яких не випливає вчинення обвинуваченим хуліганських дій з особливою зухвалістю по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 ), ним не враховані або відкинуті.

Судом також не вказано мотиви неврахування показань свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які ствердили про наявність в обвинуваченого тілесних ушкоджень та те, що ОСОБА_6 повідомив їм, що ОСОБА_9 з ревнощів вдарив його та зірвав золотий ланцюжок і срібний браслет.

Таким чином доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого про те, що висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, є обґрунтованими, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази та не навів мотивів неврахування інших доказів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.370 КПК України належним чином не обґрунтував свій висновок при ухваленні вироку, переконливо не довів, чому одні докази покладені в основу вироку, а інші - відкинуті або не враховані.

Поверхневе дослідження доказів фактично позбавляє суд можливості ухвалити мотивований вирок.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд.

Прийняття судом необґрунтованого рішення, а також невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від викладених в апеляційних скаргах доводів.

У відповідності до ст.415 КПК України порушення вимог кримінального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тобто істотне порушення, є однією із підстав скасування судом апеляційної інстанції вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на наведене вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд, під час якого суду слід належно оцінити всі фактичні обставини справи, ретельно перевірити докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, також врахувати інші доводи обвинуваченого та потерпілого, викладені ними в апеляційних скаргах, і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2