Дата документу Справа № 329/81/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/779/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 286 ч. 1 КК України
Єдиний унікальний № 219/7804/14-к Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернігівки Чернігівського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 04.02.2015 року звернувся заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

В обґрунтування скарги апелянт послався на те, що відповідно до положень ст. 469 КПК України, умовами, за наявності яких може бути укладено угоду про примирення є такі, коли: кримінальне правопорушення стосується тільки приватних (особистих або майнових) інтересів конкретної фізичної особи або приватного інтересу юридичної особи. Якщо в кримінальному провадженні наявні кілька потерпілих від одного кримінального правопорушення, примирення повинно відбутися з усіма потерпілими; кримінальне правопорушення належить до категорії кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, або до справ приватного обвинувачення.

Проте, як вважає апелянт, судом при вирішенні питання про затвердження угоди про примирення не враховано специфіки об`єкта посягання під час вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки у злочинах, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси, зокрема безпека руху та експлуатації транспорту, а спричинена конкретним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди не допускається, що вказано й в позиції, викладеній також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.04.2013 №223-558/0/4-13.

Таким чином, на думку прокурора, у вказаному кримінальному провадженні угода укладена бути не може.

Оскаржуваним вироком затверджена угода про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , та ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не застосований.

Затверджуючи угоду про примирення укладену між потерпілим та обвинуваченим під час досудового розслідування, суд послався на те, що згідно зі ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, а ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості; зміст наданої суду угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України; порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладання даної угоди судом не встановлено, угода не суперечить інтересам потерпілого та обвинуваченого, при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разу затвердження угоди судом.

Як вказано у вироку суду, 24 жовтня 2014 року, приблизно о 01 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_7 , керував автомобілем RENAULT 19, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80-100 км/год. по автодорозі вул. Радянська смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області в районі магазину Вікторія в напрямку центру смт. Чернігівка, в якості пасажира в салоні його автомобіля перебував ОСОБА_9 .

Під час руху, на вищевказаній дорозі, водій ОСОБА_7 відволікся від керування транспортним засобом, та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху праворуч, виїхав за межі проїжджої частини, де при спробі повернутись на проїжджу частину допустив занос керованого ним автомобіля та подальше його перекидання в лівий кювет.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п.1.10, 10.1, 12.2, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, внаслідок порушення яких водій ОСОБА_7 допустив занос керованого ним автомобіля та подальше його перекидання в лівий кювет і в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №186 від 15.11.2014 року, отримав ушкодження середньої ступені тяжкості.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, вирок скасуванню за наступних підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Органом досудового розслідування та судом першої інстанції дії ОСОБА_7 були правильно кваліфіковані за ст. 286 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, виступають публічні інтереси, зокрема безпека руху та експлуатації транспорту, при цьому, спричинена конкретним особам, у даному випадку потерпілому ОСОБА_9 , шкода, є лише проявом посягання на основний об`єкт безпеку руху та експлуатацію транспорту.

Відповідно до положень ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення можливе за наявності наступних підстав:

- коли кримінальне правопорушення стосується тільки приватних (особистих або майнових) інтересів конкретної фізичної особи або приватного інтересу юридичної особи. Якщо в кримінальному провадженні наявні кілька потерпілих від одного кримінального правопорушення, примирення повинно відбутися з усіма потерпілими;

- коли кримінальне правопорушення належить до категорії кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, або до справ приватного обвинувачення.

Таким чином, оскільки основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України, вчиненого ОСОБА_7 , виступають публічні інтереси у виді безпеки руху та експлуатації транспорту, а спричинена потерпілому ОСОБА_9 шкода, є лише проявом посягання на основний об`єкт безпеку руху та експлуатацію транспорту, то укладення угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 і підозрюваним ОСОБА_7 за таких підстав було недопустимим.

Проте, суд першої інстанції, при вирішенні питання про затвердження угоди про примирення, укладеної під час досудового розслідування 14.01.2015 року між потерпілим ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_7 , не врахував специфіку об`єкта посягання під час вчинення ОСОБА_7 правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та затвердив цю угоду, чим порушив вимоги ст. 469 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є незаконним, у зв`язку з чим, він підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4