Провадження №11-кп/772/56/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000028 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 і її захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2014 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Вінниця, з вищою освітою, незаміжню, ФОП, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною за ст. 358 ч. 4 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн., за ст. 190 ч. 1 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 грн., за ст. 190 ч. 2 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Згідно вимог ст. 76 п.п. 2, 3, 4 КК України покладено на ОСОБА_6 ряд обов`язків.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави, процесуальні витрати за проведення НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області комп`ютерно-технічної експертизи № 95к від 01.08.2013, технічних експертиз документів № 275-п від 14.08.2013; № 209-П від 04.07.2013 в сумі 3912 грн.
За участю прокурора ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (Темна)
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 в лютому 2012 року перебуваючи в офісному приміщенні по АДРЕСА_2 , являючись фізичною особою - підприємцем та надаючи громадянам юридичну допомогу, зустрілась з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , яка за довіреністю представляє його інтереси.
Дізнавшись, що ОСОБА_12 потребує юридичної допомоги за позовом до ОСОБА_13 про встановлення факту родинних відносин та усунення від спадкування, а також те, що його представник ОСОБА_8 в юридичних питаннях не орієнтується, ОСОБА_6 , зловживаючи їхньою довірою та маючи намір заволодіти їхніми коштами, шляхом обману, повідомила ОСОБА_8 про необхідність сплати судового збору в сумі 3141 грн. за подання цивільного позову, хоча при поданні позовної заяви немайнового характеру, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», станом на 2012 рік, необхідно було сплатити лише 107 грн. 30 коп.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 запропонувала ОСОБА_8 передати їй кошти в сумі 3141 грн. та пообіцяла, що сама внесе їх на рахунок у банку. Отримавши через декілька днів від ОСОБА_8 вказані кошти, ОСОБА_6 умисно ними заволоділа, після чого при невстановлених слідством обставинах, направила до Замостянського районного суду м. Вінниці разом з позовною заявою ОСОБА_12 підроблену квитанцію № к25/9/19 від 11.02.2012р., нібито видану в касі відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра», про сплату судового збору в сумі 3141 грн., завдавши таким чином матеріальної шкоди ОСОБА_8 в сумі 3033,70 грн. та державі в сумі 107,30 грн. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Надра» від 31.01.2013р. виявлено, що сплата коштів в сумі 3141 грн. від ОСОБА_12 із призначенням платежу «судовий збір» через відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» м. Вінниці на рахунок Управління державної казначейської служби України у м. Вінниці не проводилась.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_6 , у лютому 2012 року, перебуваючи в офісному приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи довірою ОСОБА_8 , шляхом обману, незаконно заволоділа коштами в сумі 3141 грн., які остання надала для сплати судового збору за позовом ОСОБА_12 .
Після цього, ОСОБА_6 , при невстановлених слідством обставинах, отримала підроблену квитанцію № к25/9/19 від 11.02.2012 про сплату ОСОБА_12 судового збору в сумі 3141 грн., нібито видану в касі відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» м. Вінниці, яку в подальшому направила до Замостянського районного суду м. Вінниці разом з позовною заявою ОСОБА_12 , умисно використавши таким чином завідомо підроблений документ.
Відповідно до довідки Вінницького регіонального управління ПАТ КБ «Надра» від 31.01.2013 квитанція № к25/9/19 від 11.02.2012 на прізвище ОСОБА_12 на суму 3141 грн. з відбитком печатки касира № 1 відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» працівниками банку не оформлювалась. Перевіркою обліків в програмному забезпеченні по операційному управлінню ПАТ КБ «Надра» не встановлено внесення суми в розмірі 3141 грн. через каси відділень банку в період з 01.02.2012 по 30.01.2013. Згідно висновку експерта № 209-П від 04.07.2013 досліджуваний відтиск штампу на квитанції № к25/9/19 від 11.02.2012 нанесений за допомогою копіювально - множильної техніки, струменевим способом друку.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_6 , у травні 2012 року зустрілась з ОСОБА_11 з приводу надання ОСОБА_11 юридичної допомоги в суді під час розгляду справи за позовом до ОСОБА_14 про розлучення та поділ спільно нажитого майна подружжя. Зловживаючи довірою ОСОБА_11 та маючи намір заволодіти її коштами шляхом обману, ОСОБА_15 повідомила їй про необхідність сплати судового збору в сумі 3222 грн. за подання цивільного позову про поділ спільно нажитого майна подружжя, хоча при поданні позовної заяви майнового характеру, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на 2012 рік необхідно було сплатити лише 599,51 грн., тобто 1 відсоток ціни позову.
Зловживаючи довірою ОСОБА_11 , ОСОБА_6 запропонувала останній передати їй вказані гроші та пообіцяла, що сама внесе їх на рахунок банку. На початку червня 2012 року ОСОБА_11 , перебуваючи в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , передала ОСОБА_6 кошти в сумі 3222 грн., яка ними умисно заволоділа, вчинивши повторно шахрайські дії спрямовані на заволодіння чужим майном.
У подальшому ОСОБА_6 направила до Замостянського районного суду м. Вінниці разом з позовною-заявою ОСОБА_11 підроблену квитанцію № k25/9/l2 від 08.06.2012, нібито видану в касі відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра», про сплату судового збору в сумі 3222 грн., завдавши таким чином матеріальної шкоди ОСОБА_11 в сумі 2622,49 грн. та державі в сумі 599,51 грн.
Відповідно до довідки Управління державної казначейської служби у м. Вінниці Вінницької області від 05.07.2013, за результатами розгляду виконавчих документів та аналізу виписки по рахунку № НОМЕР_1 встановлено, що у період з 08.06.2012 по 08.07.2012 судовий збір в сумі 3222 грн. від ОСОБА_11 не надходив і на рахунок Замостянського районного суду м. Вінниці кошти не зараховані.
Крім того, приблизно у червні 2012 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в офісному приміщенні, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зловживаючи довірою ОСОБА_11 , шляхом обману, незаконно заволоділа коштами в сумі 3222 грн., які остання надала для сплати судового збору за позовом до ОСОБА_14 про поділ спільно нажитого майна подружжя. Після цього, ОСОБА_6 при невстановлених слідством обставинах отримала підроблену квитанцію № k25/G/l2 від 08.06.2012 про сплату судового збору в сумі 3222 грн. через касу відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» м. Вінниці, яку в подальшому направила до Замостянського районного суду м. Вінниці разом з позовною-заявою ОСОБА_14 , умисно використавши таким чином завідомо підроблений документ.
Відповідно до довідки Управління державної казначейської служби у м. Вінниці Вінницької області від 05.07.2013, за результатами розгляду виконавчих документів та аналізу виписки по рахунку № НОМЕР_1 встановлено, що у період з 08.06.2012 по 08.07.2012 судовий збір в сумі 3222 грн. від ОСОБА_11 не надходив і на рахунок Замостянського районного суду м. Вінниці кошти не зараховані.
Згідно висновку експерта № 275-П від 14.08.2013 відбиток печатки (штампу) касира № 1 відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» у наданій квитанції № k25/G/12 від 08.06.2012 нанесений за допомогою друкуючого пристрою з струменевим способом формування зображень. Відбиток штампу касира №1 відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» у квитанції № k25/G/12 від 08.06.2012 про сплату судового збору ОСОБА_11 , та відбиток штампу касира № 1 відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» у квитанції № k25/9/19 від 11.02.2012 про сплату судового збору ОСОБА_12 , ідентичні між собою за способом нанесення відбитків.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_6 , у жовтні 2012 року зустрілась з ОСОБА_9 щодо представлення інтересів ОСОБА_9 в суді, з приводу визнання недійсним заповіту, за яким будинок батька ОСОБА_9 перейшов у спадок ОСОБА_16 .
Зловживаючи довірою ОСОБА_9 та маючи намір заволодіти її коштами шляхом обману, ОСОБА_15 повідомила останній про необхідність сплати судового збору в сумі 3222 грн. за подання нового цивільного позову про визнання права власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 запропонувала ОСОБА_9 передати їй вказані грошові кошти та пообіцяла, що сама внесе їх на рахунок банку. Через декілька днів ОСОБА_9 , перебуваючи в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , передала ОСОБА_6 кошти в сумі 3222 грн., яка вказаними коштами заволоділа, заздалегідь не збираючись направляти вказану позовну заяву до суду та сплачувати передані ОСОБА_9 кошти як судовий збір, вчинивши таким чином повторно шахрайські дії спрямовані на заволодіння чужим майном.
В подальшому ОСОБА_6 , створюючи хибне враження про виконання свого усного зобов`язання, передала ОСОБА_9 копію квитанції № к36/к/7 від 07.11.2012, нібито видану в касі відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра», про сплату судового збору в сумі 3222 грн., завдавши таким чином їй матеріальну шкоду в сумі 3222 грн. Відповідно до довідки Управління державної казначейської служби України у Вінницькій області № 03-72/479 від 19.02.2013р. на рахунок державного бюджету м. Вінниці № 0002 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)» кошти в сумі 3222 грн. із призначенням платежу «судовий збір за позовом ОСОБА_9 » через відділення № 0125 ПАТ КБ «Надра» не надходили. Відповідно до довідки Вінницького міського суду Вінницької області № 02762 від 18.02.2013р. згідно бази даних КП «Діловодство-3», цивільна справа за позовом ОСОБА_9 чи ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 до Ленінського, Замостянського, Староміського районних судів м. Вінниці та Вінницького міського суду Вінницької області протягом 2012 року не надходила та не розглядалась.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просять скасувати вирок, як незаконний, через відсутність достатніх доказів для доведення вини ОСОБА_6 в інкримінованих їй злочинах, так як згідно експертиз жодних доказів та квитанцій в підробці яких її звинувачують на її комп`ютері знайдено не було, оскільки квитанції були скопійовані на її жорсткий диск, а не були на ньому створені, що в цілому дає підстави вважати, що квитанції про сплату судового збору були виготовлені іншою особою, за допомогою іншого пристрою та в інший час.
Крім того, суд не встановив за допомогою яких технічних засобів були виготовлені квитанції та чи вони не підроблені ОСОБА_6 та яким чином.
А також відсутність письмових доказів про надання ОСОБА_6 юридичних послуг потерпілим, зокрема незаконно визнана потерпілою ОСОБА_8 .
Також, ОСОБА_6 просить постановити по кримінальному провадженні щодо неї виправдувальний вирок, через відсутність події та складу злочину.
Потерпіла ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_6 з підстав незаконного застосування ст. 75 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання за всіма статтями оголошеної підозри без застосування ст. 75 КК України, крім того, вирішити питання про позбавлення ОСОБА_6 права на зайняття діяльністю у сфері права на підставі ч. 2 ст. 55 КК України строком на 3 роки.
Потерпіла ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_6 з підстав безпідставного застосування ст. 75 КК України до призначеного остаточного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання за всіма статтями оголошеної підозри без застосування ст. 75 КК України, крім того, вирішити питання про позбавлення ОСОБА_6 права на зайняття діяльністю у сфері права на підставі ч. 2 ст. 55 КК України строком на 3 роки.
В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 просять врахувати, що потерпілі поклалися на думку прокурора, відносно неї відсутні інші кримінальні провадження, у ОСОБА_6 у сфері права не було проблем із законом.
Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просять скасувати вирок і закрити кримінальне провадження за недоведеністю вини обвинуваченої, а також заперечують проти задоволення апеляційних скарг потерпілих, оскільки стверджують про недоведеність вини, просять взяти до уваги, що не надано оригіналу квитанції про сплату ОСОБА_9 судового збору, з останньою договору не укладала, а лише надавала юридичну допомогу, просять звернути увагу, що спочатку зазначалось про передачу грошей на сплату судового збору ОСОБА_12 , а тому ОСОБА_8 , безпідставно визнана потерпілою, щодо ОСОБА_11 , то допомагала звертатись про повернення зайво сплаченого судового збору, що не робила би, якщо б знала, що квитанція є підробленою, оскільки невідомо де взялися підроблені квитанції про сплату судового збору, тo немає доказів, що обвинувачена їх використовувала для подачі в суд, обвинувачена вважає, що потерпілі є знайомі між собою, а тому домовились її оговорити в угоду досудовому слідству, яке безпідставно підозрювало її в скоєнні тяжких злочинів, щодо хабарництва, але кримінальне провадження було закрите. Щодо позбавлення права займатися юридичною діяльністю, то вона продовжує займатись юридичною діяльністю, оскільки потрібні кошти, просить врахувати також всі пом`якшуючі обставини, які дають підстави для застосування ст. 75 КК України.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали подані апеляційні скарги і просять їх задовільнити, оскільки вважають, що судом безпідставно не взято до уваги їх думку щодо суворості покарання для обвинуваченої, яка не визнає вини, не розкаялась у скоєному до цього часу, під виглядом адвоката займається юридичною діяльністю чим вводить в оману громадян, не надавала належної юридичної допомоги, а навпаки своїми діями заподіювала шкоду, а тому вони змушені були звертатись до інших адвокатів. До цих подій не були знайомі між собою, ОСОБА_8 рекомендував ОСОБА_6 адвокат Палій.
Потерпіла ОСОБА_11 ( ОСОБА_17 ) в апеляційному суді пояснила, що не була знайома з іншими потерпілими, як про це стверджує обвинувачена. Саме родичка обвинуваченої порекомендувала її як адвоката і їй не було відомо, що остання є підприємцем, що здійснює юридичну діяльність. Підтвердила обставини за яких були передані кошти на сплату судового збору. Через неналежну юридичну допомогу ОСОБА_6 звернулась до іншого адвоката, після винесення рішення були прийняті міри до повернення зайво сплаченого судового збору і цим займався інший адвокат, а не ОСОБА_6 . Вважає, що ОСОБА_6 необхідно заборонити займатися юридичною діяльністю, оскільки це приносить шкоду громадянам.
Також пояснила, що ініціативу щодо повернення судового збору проявив суд, а ОСОБА_6 це підтримала.
Прокурор в апеляційному суді пояснив, що заперечує проти апеляційної скарги обвинуваченої, оскільки її вина доведена в повному обсязі, потерпілі спростували, що вони знайомі між собою і умисно оговорили ОСОБА_6 в інтересах слідства, а закриття кримінального провадження жодним чином не впливає на доведеність вини ОСОБА_6 за даним обвинуваченням.
Вважає, що апеляційні скарги потерпілих підлягають задоволенню, оскільки вони в суді першої інстанції і зараз просять про суворе покарання для обвинуваченої, а суд не взяв до уваги думку потерпілих, які були без захисників і з їх пояснень вбачається, що вони не розуміли значення застосування ст. 75 КК України, і їх вимоги про безпідставність звільнення від призначеного покарання з випробуванням, та про необхідність позбавлення права займатись юридичною діяльністю ОСОБА_6 є обґрунтованими.
Заслухавши пояснення в ході апеляційного розгляду, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та матеріалами провадження в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої та її захисника задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги потерпілих підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 зазначили, що суд проаналізував висновок комп`ютерно-технічної експертизи № 95 від 01.08.2013р. та зробив невірний висновок, що в комп`ютері вилученого в ОСОБА_6 були знайдені саме ті квитанції, які є основним доказом по кримінальній справі.
Однак такий висновок у вироку не міститься, а тільки наведені висновки проведених експертиз.
Також в апеляційний скарзі зазначено, що жодної квитанції в підробці яких звинувачується ОСОБА_6 на її комп`ютері знайдено не було, що є доказом того, що вона її не виготовила.
Проте обвинувачена ОСОБА_6 не обвинувачується в підробці квитанцій про сплату судового збору, а тільки в їх використанні.
Посилання на те, що квитанції, які надавалися на експертизу, згідно висновку експертизи, мають певні відмінності за розмірами знаків та написами числа та місяця, та свідчать про те, що були зроблені за допомогою різних пристроїв і є різними не спростовують вини ОСОБА_6 у використанні їх для заволодіння коштами потерпілих, оскільки ОСОБА_6 не обвинувачується у тому, що вона їх виготовила на одному пристрої.
Не встановлення досудовим слідством ким саме і за допомогою яких саме технічних засобів були виготовлені квитанції про сплату судового збору, не звільняє ОСОБА_6 від повідальності за використання підроблених квитанцій, оскільки саме використання ОСОБА_6 , яке виразилось в направлені до суду підроблених квитанцій за позовами ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , та у привласненні коштів ОСОБА_9 , оскільки позовна заява так і не була направлена до суду, знайшло підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
На думку обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, ОСОБА_8 незаконно визнана потерпілою, оскільки квитанція про сплату судового збору видана на ім`я ОСОБА_12 .
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 зіслалась на покази потерпілої ОСОБА_8 , які не відповідають тим, що зазначені у вироку.
Зокрема, ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_8 нібито пояснила, що при зверненні до неї, так як виникли складнощі при поверненні судового збору, вона порадила ОСОБА_12 звернутися із заявою до міліції.
Навпаки, у вироку зазначені пояснення ОСОБА_8 , які суперечать тим, що наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , а саме ОСОБА_8 , а не ОСОБА_12 , зверталась до ОСОБА_6 з приводу проблеми з поверненням судового збору і обвинувачена завимагала ксерокопію паспорта, ідентифікаційного коду та номер рахунку ОСОБА_12 , після чого вона перерахує гроші.
ОСОБА_8 категорично заперечила, що ОСОБА_12 звертався до ОСОБА_6 з приводу повернення зайво сплаченого збору.
В апеляційній скарзі обвинувачена і захисник зазначали на незаконність відмови судом першої інстанції у оголошенні протоколу допиту ОСОБА_12 , проте суд на законних підставах відмовив у долучені протоколу допиту ОСОБА_12 до зібраних доказів, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.
До апеляційного суду клопотань про допит ОСОБА_12 в якості свідка не надходило.
Проте судом були досліджені інші докази за клопотанням прокурора, які містяться в матеріалах кримінального провадження і отримані в порядку, встановленому КПК України, тобто є допустимими.
Зокрема, це заключення ЛКК щодо стану здоров`я ОСОБА_12 про те, що він потребує сторонньої допомоги, допит ОСОБА_12 слідчим здійснювався за участю ОСОБА_8 , як його представника. ОСОБА_8 була представиком ОСОБА_12 в суді, отримувала квитанцію після рішення про повернення сплаченого судового збору.
Зазначені докази підтверджують пояснення ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_12 в силу стану здоров`я та відсутності близьких родичів не міг самостійно займатися вирішенням як цивільного позову так і інших питань, а отже постійно спілкуватись з ОСОБА_6 .
З цією метою ОСОБА_8 була його представником та спочатку разом з ОСОБА_12 звернулась до ОСОБА_6 , а в подальшому самостійно займалась питаннями, які виникали, зокрема була його представником в суді за позовом від імені ОСОБА_12 , надала власні кошти на оплату судового збору, оскільки ОСОБА_12 отримує тільки мінімальну пенсію і немає інших доходів, а тому і не можуть братися до уваги пояснення ОСОБА_6 , що тільки ОСОБА_12 мав би бути потерпілим.
Крім того, ОСОБА_8 підтвердила, що звернутись до іншого адвоката змушена була після того, як ОСОБА_6 направила до суду заяви, які не відповідали вимогам ЦПК України і суди неодноразово їх повертали для усунення недоліків.
Виходячи із досліджених доказів, у апеляційного суду немає підстав ставити під сумнів пояснення ОСОБА_8 про те, що вона зверталась до ОСОБА_6 за юридичною допомогою для ОСОБА_12 , а не для себе особисто та надавала кошти для сплати судового збору, хоча квитанція була оформлена на ім`я ОСОБА_12 , тим самим ОСОБА_8 була заподіяна кримінальним правопорушенням майнова шкода.
Щодо того, що заява про злочин написана від імені ОСОБА_12 , то згідно ст. 55 КПК України, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, або ж слідчий чи прокурор має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.
Від ОСОБА_8 не поступило заперечень щодо визнання її потерпілою і вона писала заяву про скоєння відносно неї злочину ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 довільно трактує заяву про злочин, написану ОСОБА_9 , зокрема, що ОСОБА_6 повідомила її про необхідність сплати держмита в сумі 3 222 грн., що вона, ОСОБА_9 , зробила, тобто ОСОБА_6 вважає, що це є свідченням того, що ОСОБА_9 сама сплатила кошти за судовий збір, і сама підробила квитанцію, а звинуватила обвинувачену ОСОБА_6 .
Проте із заяви вбачається інший зміст, що ОСОБА_6 повідомила про необхідність сплати судового збору на що ОСОБА_9 погодилась і передала кошти ОСОБА_6 , оскільки остання сама запропонувала сплатити судовий збір, після чого ОСОБА_6 надала їй копію квитанції, яка б свідчила про сплату судового збору, а оригінал квитанції мав бути направлений із позовною заявою до суду.
Оскільки цивільний позов так і не був направлений до суду, то і відсутній оригінал квитанції, на який посилається ОСОБА_6 .
Потерпіла ОСОБА_9 послідовно стверджувала, що передала кошти ОСОБА_6 для сплати судового збору і ОСОБА_6 в листопаді 2012 році дала їй копію, яка свідчила про сплату судового збору, щоб звернутися з позовом до суду, а пізніше їй повідомила, що справа перебуває на експертизах в прокуратурі, а тому і не розглядається. Вона вирішила це перевірити і зверталась в органи прокуратури, і в експертні установи, але їй повідомили, що жодних справ немає, після чого вона вирішила звернутись в правоохоронні органи, оскільки ОСОБА_6 вже вела мову про передачу хабара за вирішення цивільного позову.
Щодо позиції ОСОБА_6 , що вона не укладала договору з ОСОБА_9 у 2012 році, а тому і не брала кошти на сплату судового збору, а лише вперше ОСОБА_9 звернулась до неї в день коли у неї були вилучені 2 000 доларів США, то суд бере до уваги обставини викладені в постанові про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України від 17.06.2013 р., де зазначено, що ОСОБА_6 пояснювала про отримання 2 тисяч доларів США від ОСОБА_9 , з метою подальшого використання їх на оплату почеркознавчої експертизи та не мала умислу їх привласнювати чи передавати, але сплачувати за призначення почеркознавчої експертизи можливо після знаходження справи в суді, що свідчить про те, що ОСОБА_6 до вилучення грошей надавала ОСОБА_9 юридичну допомогу, без укладання договору про це.
Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційному суді пояснила, що формулювання щодо того, що вона принесла кошти в доларах США за сплату експертизи невірне та спростувала пояснення ОСОБА_6 в апеляційному суді, що це мали бути і кошти для оплати її праці, судового збору, проте вона не оскаржила постанову про закриття кримінального провадження із-за відсутності коштів, а самостійно не могла юридично скласти скаргу, а тому зараз звернулась до журналістів, які займаються цією темою.
Також вона почула перебуваючи в слідчих органах, що відносно ОСОБА_6 перевіряються і інші факти, а тому і зазначила про це в апеляційній скарзі.
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі стверджують, що є розбіжності в показах ОСОБА_11 , а саме, що в заяві вона зазначила про надання коштів ОСОБА_6 в червні 2012 року, а в судовому засіданні - весною 2012 року, але дана обставина спростовується датою квитанції про сплату судового збору, а саме від 08.06.12р.
Потерпіла ОСОБА_11 також пояснювала, що через зайнятість на роботі обвинувачена запропонувала сплатити судовий збір коштами, якій їй дала потерпіла, також написала позовну заяву, у зв`язку із чим ОСОБА_6 отримала від потерпілої кошти за надані послуги в розмірі 2 тисяч гривень, тобто ці пояснення спростовують зазначене ОСОБА_6 , що всі дії відносно своєї справи ОСОБА_11 робила сама, в тому числі і сплачувала судовий збір.
Обвинувачена ОСОБА_6 мала право сплатити судовий збір на ім`я ОСОБА_11 , без доручення, на що звертає увагу обвинувачена ОСОБА_6 апеляційній скарі.
Апеляційним судом також встановлено, що заяву на повернення зайво сплаченого судового збору готував інший адвокат, а рішення про повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 2 622 грн. 49 коп. було ухвалене рішенням Вінницького міського суду від 06.11.2012р..
Апеляційний суд вважає достовірними пояснення ОСОБА_11 про те, що в ході слухань, саме суд звернув увагу на зайво сплачений судовий збір і ОСОБА_6 погодилась, що його треба повернути.
Апеляційний суд також бере до уваги ту обставину, що в разі, якби потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 знали, що квитанції про судовий збір підроблені, то вони не звертались би за отриманням зайво сплаченого судового збору, оскільки рішення в цій частині виконується за ініціативою осіб на чию користь прийнято рішення, саме потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 звертались за отриманням зайво сплаченого судового збору, після чого їм і стало відомо про фіктивність поданих квитанцій про судовий збір.
Посилання на покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 щодо того, що ОСОБА_18 самостійно сплачував судовий збір, а ОСОБА_19 залишала гроші на сплату судового збору, які пізніше ОСОБА_6 повернула та запропонувала сама сплатити судовий збір не можуть бути обставинами, які виключають шахрайські дії ОСОБА_6 по відношенню до потерпілих по даному кримінальному провадженні.
Покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , щодо вільного доступу до комп`ютеру працівників, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не спростовують вини ОСОБА_6 , оскільки свідки не були знайомі з потерпілими та не займались їх цивільними справами.
Твердження в апеляційній скарзі про недостовірність зібраних доказів, які свідчать про відсутність події злочину, підробки документів та шахрайства, не знайшли свого підтвердження, оскільки досудовим слідством встановлено, що квитанції про сплату судового збору підроблені, але не встановлено ким саме, через не достатність доказів, але саме ці квитанції були використані для скоєного шахрайства.
В апеляційному суді не знайшли підтвердження обставини на які посилається обвинувачена ОСОБА_6 щодо того, що потерпілі є знайомі між собою і на прохання прокуратури обмовили ОСОБА_6 за незаконні дії щодо ОСОБА_6 , бо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кожна окремо, в різний час звертались за юридичною допомогою до ОСОБА_6 , а ОСОБА_11 також не була знайома з іншими потерпілими і у них не було підстав оговорювати ОСОБА_6 .
Апеляційний суд бере до уваги і ту обставину, що обвинувачена ОСОБА_6 представлялась адвокатом, про що заявили потерпілі, слідству надано тільки свідоцтво на зайняття підприємницькою діяльністю, але не надано підтверджуючих документів на право займатися юридичною діяльністю.
Обвинувачена ОСОБА_6 перебувала в приміщенні з вивіскою «Адвокат» де перебували адвокати, і у громадян також складалось враження, що вона є адвокатом.
Це також вбачається із долучених нею лікарняних листів, де зазначено її місце роботи «Адвокатська контора», а не ФОП.
ОСОБА_6 пояснила, що не укладала угоду на оренду приміщення, жодних зовнішніх ознак-написів, що вона є ФОП не було.
Апеляційний суд бере до уваги і ту обставину, що обвинуваченою ОСОБА_6 використано одну схему по заволодінню коштами потерпілих шахрайським шляхом, це отримання коштів в розмірі, які вона визначала самостійно, ніби, для сплати судового збору, сама пропонувала допомогу в сплаті судового збору, в розмірі, значно вищому від діючого та направлення підроблених квитанцій в суд або ж видача копій квитанцій, які мали створити у потерпілих видимість законності її дій.
Оскільки зовнішньо відрізнити підробку від оригіналу не було можливості, то судом ці квитанції були прийняті за дійсні при подачі позовних заяв.
За наведених вище обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 1, 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України за недоведеністю її вини.
Щодо апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в яких ставиться питання про безпідставність звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК України, а також щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права займатися юридичною діяльністю, то апеляційний суд бере до уваги, що потерпілі в суді першої інстанції просили суворо покарати обвинувачену про що зазначено в тексті вироку, де викладені пояснення потерпілих.
У потерпілих, через відсутність коштів, не було їх представників у суді першої інстанції, вони не мають належної юридичної освіти, яка б їм давала можливість самостійно здійснювати свій захист, а тому вони покладались на думку прокурора, не розуміючи всіх наслідків, в тому числі і застосування ст. 75 КК України, оскільки прокурор просив покарання у вигляді обмеження та позбавлення волі.
Прокурор не оскаржив вирок, хоча суд обрав інший покарання, та повернув цивільні позови, які прокурор просив задовільнити, але в апеляційному суді прокурор вважав апеляційні вимоги потерпілих законними.
Звільняючи обвинувачену ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 75 КК України суд у вироку зазначив, що обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання є повторне вчинення злочину за ч. 4 ст. 358 КК України.
Суд врахував тяжкість злочинів невеликої та середньої, особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, її вік, стан здоров`я, сімейні обставини, не зазначивши, які саме обставини та стан здоров`я враховані, а також наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, які відсутні згідно вироку.
Апеляційний суд вважає, що наведені доводи не дають підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки обвинувачена вчинила кілька кримінальних правопорушень, хоча вони і відносяться до невеликої та середньої тяжкості, і тільки втручання правоохоронних органів припинило їх скоєння.
Незважаючи на достатність доказів, обвинувачена ОСОБА_6 не розкаялась у скоєнні кримінальних правопорушень, які скоїла відносно особи похилого віку та малозабезпечених осіб, не відшкодувала шкоду потерпілим, які наполягають на суворому покаранню, а те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується по місцю проживання є недостатніми обставинами, які б давали підстави для застосування ст. 75 КК України до призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
Будь-які інші обставини, які б пом`якшували покарання для обвинуваченої ОСОБА_6 за статтями КК, за якими вона визнана винною не встановлено, а обвинувачена ОСОБА_6 не просила про застосування до неї іншого виду покарання, в разі постановлення нового вироку, передбаченого санкцією ст. 190 ч. 2 КК України, у зв`язку із чим апеляційний суд не вправі обрати інший вид покарання.
Апеляційний суд також вважає, що до обвинуваченої ОСОБА_6 має бути застосоване і додаткове покарання у вигляді позбавлення права займатися юридичною діяльністю при наданні послуг в якості ФОП, оскільки обвинувачена використовувала отримане нею свідоцтво про державну реєстрацію ФОП від 21.03.2005 року № , як свідоцтво про право на зайняття юридичною діяльністю, що свідчить наявність в матеріалах інформаційного запиту від імені ОСОБА_6 .
Також в цьому інформаційному листі ОСОБА_6 зазначає себе правозахисником, але в інформаційному запиті посилається і на Закон України «Про адвокатуру», Указ Президента «Про деякі заходи щодо підвищення рівня роботи адвокатури», що свідчить про використання нею законодавства, яке стосується адвокатської діяльності, тобто незаконно використовувала законодавство щодо адвокатської діяльності, яке за своїми повноваженнями відрізняється від ФОП.
Додаткове покарання у вигляді права займатися певною юридичною діяльністю може призначатися коли воно не передбачене санкцією статті, але з урахуванням характеру злочину, вчиненого у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особою обвинуваченої, та іншими обставинами справи, що свідчать про неможливість збереження за нею права займатися певною діяльністю.
Судом встановлено, що використання свідоцтва про державну реєстрацію ФОП дає можливість ОСОБА_6 на практиці займатися юридичною діяльністю та скоювати кримінальні правопорушення в майбутньому, оскільки ОСОБА_6 не припинила підприємницьку діяльність, а повідомила, що вона продовжує займатися юридичною діяльністю, хоча до цього скоїла кримінальне правопорушення, надаючи юридичні послуги, а тому суд приходить до висновку про неможливість збереження за нею права займатися юридичною діяльністю, у зв`язку із чим також в цій частині підлягають задоволенню апеляційні скарги потерпілих.
Оскільки суд першої інстанції не прийняв рішення про повернення ОСОБА_6 системного блоку, який був вилучений в ході обшуку 26.06.2013р., то він підлягає поверненню обвинуваченій.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовільнити, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.
Визнати винною ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.; за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.; за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися юридичною діяльністю строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, з позбавленням права займатися юридичною діяльністю строком на 3 роки.
Повернути ОСОБА_6 системний блок, вилучений в неї в ході обшуку 26.06.2013р., згідно протоколу обшуку.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протягом 3 місяців з дня оголошення вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом вірно: