Справа № :11-40/ 08 Номер рядка статистичного звіту: .12
___ ... Головуючий у першій інстанції: Маруда І.А.
Доповідач: Гошовський Г.М.
УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО
СУДУ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ Іменем України

30 січня 2007 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді
Гошовського Г.М., суддів - Дідика В.М., Стана
І.В.., з участю прокурора - Кураха Ю.М., засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2. розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на
вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 1 червня 2007
року.

Цим вироком

ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1 Закарпатської області, з середньою освітою,
неодружений, непрацюючий, несудимий,

засуджений за ч.1 ст. 122 КК України на 2 роки обмеження
волі, за ч.2 ст.296 КК

України на « 3 (два)» роки обмеження волі,

ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець і мешканець АДРЕСА_2 Закарпатської області, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий,
несудимий,

засуджений за ч.2 ст.
296 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.
70 КК України за сукупністю вчинених злочинів суд «шляхом

поглинення менш суворого покарання
більш суворим» остаточно до відбуття ОСОБА_3

призначив «З (три) роки обмеження
волі».

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 і ОСОБА_1 звільнені від відбуття
покарання з

випробуванням. Іспитовий строк
визначено ОСОБА_3 - тривалістю 1 рік 6 місяців,ОСОБА_1
- 1

рік. На ОСОБА_3,
окрім цього, накладено обов'язки не виїжджати за межі України на

постійне місце
проживання без дозволу
органу
кримінально-виконавчої системи,

повідомляти цей орган про зміну
місця проживання і систематично з'являтися до цього

органу для реєстрації.

Запобіжним заходом щодо засуджених ухвалено залишити підписку про невиїзд.

ОСОБА_3 і ОСОБА_1. визнані винними в тому, що 23 січня 2007 року приблизно
в 0 годин 10 хвилин біля кафе-бару «Купіль» в с Велика Розтока Іршавського району, в стані алкогольного сп'яніння, з мотивів явної неповаги до
суспільства, з особливою зухвалістю грубо порушили громадський порядок і шляхом
нанесення потерпілому ОСОБА_4. ударів руками і ногами по
голові, заподіяли йому ОСОБА_3 - середньої тяжкості, а ОСОБА_1 - легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом
здоров'я. Як вбачається з вироку, ОСОБА_3, «не
припиняючи злочинну діяльність» у той самий час, у тому ж місці і за тих самих обставин ще раз заподіяв потерпілому ОСОБА_4,
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

2

В апеляції підсудний ОСОБА_1 заперечує свою участь у вчиненні злочину і
просить вирок скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд. Посилається на те, що показання потерпілого ОСОБА_4.,
підсудного ОСОБА_3, інші докази не містять фактичних даних, які викривали б його у вчиненні злочину,
а запис у вироку про визнання ним своєї вини не відповідає дійсності.

В запереченнях на апеляцію помічник прокурора Іршавського району, який брав
участь у розгляді справи в суді першої інстанції,
вказує, що ОСОБА_1. в судовому засіданні вину визнав, фактичні
обставини справи не оспорював і клопотання про закриття справи
не заявляв.

13 листопада 2007 року разом з клопотанням про відновлення строку на
апеляційне оскарження той самий помічник
прокурора подав на вирок апеляцію. Постановою суду від 11 грудня 2007 року у відновленні пропущеного строку відмовлено, отже
ця апеляція на підставі ч.4 ст. 353 КПК України не підлягає розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення підсудного ОСОБА_1,
захисника ОСОБА_2., які підтримали апеляцію, промову прокурора, який просив
залишити вирок без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляції,
апеляційний суд вважає, що вона підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим
на тих доказах, які були розглянуті в судовому
засіданні. Частина 3 ст.299 КПК України надає суду
право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин
справи та розміру цивільного позову, які ніким не
оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин,
чи немає сумніву у добровільності та
істинності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини
справи та розмір цивільного позову у апеляційному порядку.

Як видно з протоколу судового засідання і вироку, суд першої інстанції цих
вимог кримінально-процесуального закону не додержав: не
з'ясував, які саме фактичні обставини не оспорюють кожний з
учасників судового розгляду, чи правильно вони розуміють їх зміст і чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх
позицій.

Так, з
обвинувачення ОСОБА_3, пред'явленого йому слідчим (а.с.165) і визнаного доведеним судом (а.с.228-230),
вбачається, що він в один і той самий час в одному і тому ж місці заподіяв потерпілому ОСОБА_4. середньої тяжкості
тілесні ушкодження двічі. Між тим, з
жодних його показань або будь-яких інших матеріалів справи не видно, що
ОСОБА_3 цю обставину усвідомив.

З матеріалів справи вбачається, що на стадії дізнання і досудового слідства
і ОСОБА_3 (а.с. 14-15, 80-82, 94-101,
108-109, 142-150, 170) і ОСОБА_1.(а.с. 12-13, 77-79, 88-93, 117, 125-141, 187)
нанесення ударів потерпілому ОСОБА_4. заперечили. У протоколі судового засідання їх показання як і показання
потерпілого викладені вкрай поверхнево і не містять
посилань на обставини, які підлягають, згідно ст. 64 КПК України -доказуванню, а згідно ч.1 ст.334 цього Кодексу -
викладенню в мотивувальній частині вироку.
Визнання ними вини в судовому засіданні, без з'ясування фактичних обставин вчинення злочину, причини зміни послідовних показань,
даних на попередній стадії процесу, аналізу останніх спростування
тих, які суд відкидає, ставить під сумнів
законність обвинувального вироку.

Зазначені порушення вимог кримінально-процесуального закону перешкодили
суду повно і всебічно розглянути справу та постановити в
ній законний і обґрунтований вирок, а тому, згідно ч.1 ст.367, ч.1 ст.370, ч.2
ст.374 КПК України тягнуть за собою скасування ухваленого вироку і повернення "справи на новий судовий розгляд в суд
першої інстанції.

3

Окрім цього, згідно ч.4 ст.335 КПК України міра покарання повинна бути визначена в резолютивній частині вироку таким чином, щоб
при його виконанні не виникло ніяких сумнівів щодо виду і
розміру покарання, призначеного судом.

Ця вимога кримінально-процесуального закону щодо міри покарання ОСОБА_3 судом також не додержана: розмір обмеження волі, призначеного за ч.2 ст.296 КК
України вказаний у резолютивній частині
вироку цифрою «З» і одночасно, прописом в дужках «два», і тому
викликає сумніви.

З огляду на вимоги ч.2 ст.375 КПК України, на вид і розмір призначених
підсудним за даним вироком покарань і те, що
в зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин або більш суворого покарання апеляція у встановленому
законом порядку ні прокурором, ні потерпілим чи його законним представником в
даній справі не подавалась, підстав для зміни запобіжного заходу щодо кожного з
підсудних апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

апеляцію
підсудного ОСОБА_1 задовольнити. Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 1 червня 2007 року щодо ОСОБА_3 таОСОБА_1 скасувати, кримінальну справу надіслати на
новий судовий розгляд до того ж суду.

Запобіжним заходом щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_1 залишити підписку про

невиїзд. .