Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої Григор'євої І.В.,
суддів: Єленіної Ж.М., Фурика Ю.П.,
при секретарі
судового засідання за участю прокуроразахисника Шапулі В.В., Кравченко Є.С., ОСОБА_6,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000268 щодо засудженого

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Білої Церкви Київської області, жителя АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. За твердженням прокурора, висновки цього суду щодо малозначності вчиненого ОСОБА_7 діяння є безпідставними, оскільки суперечать положенням ст. 11 КК, а ухвала є невмотивованою і не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

У запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 вважає необґрунтованими аргументи сторони обвинувачення, а рішення апеляційного суду про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 - справедливим і законним, тому просить залишити його без зміни, а подану прокурором скаргу - без задоволення.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців.

Вирішено питання щодо судових витрат та долі речових доказів у провадженні.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчинених за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив місцевий суд, ОСОБА_7 29 лютого 2012 року близько 15.30 год. на вул. Польовій в смт Глевасі придбав у невстановленої особи медичний шприц із наркотичним засобом - опієм ацетильованим вагою 0, 2518 г (у перерахунку на суху речовину), який о 16.00 год. того ж дня в ході особистого огляду був вилучений у нього працівниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасовано і закрито кримінальне провадження через малозначність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційних вимог, пояснення захисника, який заперечив проти їх задоволення і просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі та запереченнях на неї доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

В силу ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Виходячи із системного аналізу вказаної норми кримінального закону, малозначність діяння означає, що вчинена дія (бездіяльність) або зовсім не спричинила і не могла спричинити шкоди, або спричинила чи могла спричинити лише дуже незначну шкоду. Якщо в діянні встановлено ознаки, вказані в ч. 2 ст. 11 КК, справа підлягає закриттю за відсутністю складу злочину.

Для застосування ч. 2 ст. 11 КК, як випливає з її змісту, необхідною є наявність водночас трьох обов'язкових умов: діяння має формально містити ознаки конкретного злочину, передбаченого Особливою частиною КК; це діяння не повинно становити суспільної небезпеки, а також об'єктивно й суб'єктивно було спрямоване на вчинення саме малозначного діяння, а не на заподіяння істотної шкоди тому чи іншому об'єкту кримінально-правової охорони або на створення загрози заподіяння такої шкоди.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, апеляційний суд прийняте ним рішення обґрунтував тим, що хоча дії ОСОБА_7 формально і містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, однак враховуючи фактичні обставини провадження, дані акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 84 від 22 лютого 2013 року, відповідно до яких клінічних ознак наркоманії та наявності у ОСОБА_7 психічної чи фізичної залежності від вживання наркотичних засобів не виявлено, дії останнього не були спрямовані на заподіяння істотної шкоди тому чи іншому об'єкту кримінально-правової охорони або на створення загрози заподіяння такої шкоди, тому вони є малозначними.

Проте наведений висновок апеляційного суду є сумнівним, оскільки відсутність у ОСОБА_7 ознак наркоманії та вживання наркотичних засобів жодним чином не впливає на суспільну небезпечність вчиненого ним діяння. Також суд апеляційної інстанції, визнавши доведеним незаконне придбання й зберігання ОСОБА_7 ацетильованого опію та наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, залишив поза увагою те, що у такий спосіб було вчинено посягання на встановлений з метою захисту населення порядок обігу наркотичних засобів, порушення якого становить небезпеку через створення реальної загрози заподіяння шкоди суспільству, а відтак, указаний порядок є об'єктом кримінально-правової охорони. Зважаючи на це, не можна визнати прийнятною позицію апеляційного суду щодо спрямованості дій ОСОБА_7 на вчинення саме малозначного діяння.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, застосувавши ч. 2 ст. 11 КК у цьому провадженні, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування оскаржуваного рішення судом касаційної інстанції.

Крім того, згідно з положеннями ч. 3 ст. 419 КПК при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Статтею 417 КПК визначено підстави закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

Усупереч цим вимогам кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про скасування вироку, не вказав статей закону, які було порушено і в чому полягають допущені порушення, а також не зазначив передбачених ст. 284 КПК підстав закриття кримінального провадження. Отже, доводи в касаційній скарзі прокурора про невідповідність ухвали положенням статей 370, 419 КПК є слушними.

Зважаючи на викладене, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою. При її постановленні було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. У зв'язку з цим ухвалу необхідно скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч.1 ст. 438 КПК, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого слід урахувати наведене, ретельно перевірити доводи в апеляційній скарзі захисника й у поданих на неї запереченнях прокурора, та ухвалити справедливе рішення, що відповідає приписам закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

І.В. Григор'єва Ж.М. Єленіна Ю.П. Фурик