АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія Суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
за участю сторін захисту обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілої ОСОБА_11 ,

УСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 р. у кримінальному провадженні №0007204, внесеному 23.08.2014 р. до ЄРДР, обвинувачені:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Одесі, має середню загальну освіту, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований: АДРЕСА_1 , несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням трьох років іспитового строку.

Відповідно до п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені відповідні обов`язки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, яка народилась в м. Одесі, має середню загальну освіту, неодружена, не працює, зареєстрована: АДРЕСА_2 , несудима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 198 КК України, та їй призначене покарання у виді трьох місяців двадцяти шести днів арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вироком ухвалено рахувати з 19 грудня 2014 року.

На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк її попереднього ув`язнення з 23 серпня по 18 грудня 2014 року включно, та обвинувачена ОСОБА_8 визнана такою, що фактично відбула призначене судом покарання у виді трьох місяців двадцяти шести днів арешту.

Вироком вирішено питання про речові докази в кримінальному провадженні.

Міра запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили змінена із тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на них строком на два місяці до 19.02.2015 р. включно відповідні обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 звільнені з-під варти в залі судових засідань Голосіївського суду м. Києва.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України суд апеляційної інстанції обмежується складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали.

Згідно зі змістом обвинувального акта у кримінальному провадженні №0007204, внесеному 23.08.2014 р. до ЄРДР, органами досудового розслідування ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються в наступному.

23.08.2014 р. у період часу з 15:30 до 16:00 годин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом прогулювалися біля ринку Деміївський в м. Києві. Під час прогулянки у них виникла словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_7 пішов у напрямку вул. Кіровоградської в м. Києві. Потім ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ вул. Кіровоградська, неподалік від входу на територію Байкового кладовища, звернув увагу на раніше невідому йому жінку, якою виявилась громадянка ОСОБА_12 , котра, тримаючи в руках жіночу сумку чорного кольору, прямувала в напрямку Байкового кладовища.

Звернувши увагу на те, що за ним ніхто не спостерігає та на відсутність поблизу сторонніх осіб, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на розбійний напад, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, з метою протиправного заволодіння чужим майном та обернення його у свою власність.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , дочекавшись, коли ОСОБА_12 піднялася сходами на територію Байкового кладовища, попрямував за нею. Перебуваючи на території кладовища за вказаною адресою, ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підбіг до ОСОБА_12 та, перебуваючи позаду неї, наніс їй серію ударів кулаками рук в область голови, чим завдав потерпілій, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2382 від 27.08.2014 р., легких тілесних ушкоджень, що спричинили в подальшому короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_7 заволодів жіночою сумкою чорного кольору, яка належить ОСОБА_12 , у якій знаходились: два мобільні телефони марки Нокіа, загальною вартістю 2220 грн., пенсійне посвідчення, перепустка на роботу, окуляри та інші речі, завдавши тим самим потерпілій матеріального збитку на зазначену суму.

Після вчинення злочину, ОСОБА_7 , з метою уникнути кримінальної відповідальності, попрямував у напрямку АЗС Ультра, розташованої за адресою: м. Київ вул. Грінченка, 18-Б, де побачив ОСОБА_8 , яка на той час проходила по вул. Кіровоградській, в напрямку вул. Грінченка.

Мудра Ю.А., побачивши як до неї назустріч наближається її знайомий ОСОБА_7 , який тримаючи в руках жіночу сумку, пробіг повз неї та сказав: Біжимо!. ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_7 та розуміючи, що вищевказана сумка належить сторонній особі, побігла разом з ним в напрямку вул. Грінченка. В ході того, як вказані особи бігли вздовж вул. Грінченка, з метою усунення перешкод вчиненню злочину, ОСОБА_8 взяла сумку, яку їй передав ОСОБА_7 та одягла собі на плече, чим почала зберігати при собі для того, щоб видати вказану сумку за власну. Тим самим, ОСОБА_8 , за невербальною згодою з ОСОБА_7 , почала переховувати предмети здобуті злочинним шляхом, а саме сумку з вказаними речами, які належать ОСОБА_12 , видаючи таким чином за її власні та сприяючи ОСОБА_7 у приховувані злочину. Дана подія була зафіксована камерами зовнішнього відеоспостереження. Невдовзі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були затримані інкасаторами Приватбанку, які знаходилися неподалік. Через невеликий проміжок часу, на місце затримання підійшла потерпіла ОСОБА_12 , у якої ОСОБА_7 заволодів сумкою із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я. ОСОБА_12 , побачивши, що у ОСОБА_8 в руках знаходиться її сумка, запитала в неї: Що в тебе робить моя сумка?. На що ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що ОСОБА_7 заволодів сумкою ОСОБА_12 із застосуванням насильства, оскільки в останньої на той момент на обличчі були наявні гематоми та сліди крові, з метою приховання злочину, який вчинив ОСОБА_7 , відповіла: Це моя сумка! Не брешіть !!!. Тим самим, ОСОБА_8 вчинила умисні дії, спрямованні на сприяння ОСОБА_7 в приховуванні злочину, який вчинив останній.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6.11.2009 р. Про судову практику у справах про злочини проти власності дії особи, яка безпосередньо не брала участі у вчиненні злочину, але будь-яким чином сприяла приховуванню злочину належить кваліфікувати як співучасть у скоєному у формі пособництва з посиланням на ч. 5 ст. 27 КК України.

Дії ОСОБА_7 органи досудового розслідування кваліфікували за ч. 1 ст. 187 КК України, як такі, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою).

Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України, як такі, що виразилися у пособництві нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою).

Вироком суду першої інстанції обвинувачений визнані винуватими:

- ОСОБА_7 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої);

- ОСОБА_8 у заздалегідь не обіцяному отриманні та зберіганні майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальні правопорушення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вчинені за таких обставин.

23.08.2014 р. в період часу з 15:30 до 16:00 годин ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Кіровоградській в м. Києві на території Байкового кладовища підбіг ззаду до ОСОБА_12 та наніс їй серію ударів кулаками рук в область голови, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження, які потягли в подальшому короткочасний розлад здоров`я, після чого заволодів її сумкою чорного кольору, в якій знаходилися два мобільні телефони марки Нокіа, загальною вартістю 2220 грн., пенсійне посвідчення, перепустка на роботу, окуляри та інші речі, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

23.08.2014 р. близько 16:00 години ОСОБА_8 , рухаючись по вул. Кіровоградській в напрямку вул. Грінченка в м. Києві, побачила як їй назустріч біжить її знайомий ОСОБА_7 , який тримав в руках жіночу сумку та сказав їй бігти разом з ним. Побігши із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , усвідомлюючи та в подальшому достовірно впевнившись, що сумка в руках ОСОБА_7 була одержана ним злочинним шляхом, заздалегідь не обіцяючи останньому, отримала від нього вказану сумку, якою ОСОБА_7 заволодів в результаті нападу на ОСОБА_12 , та почала її зберігати.

Через незначний проміжок часу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були затримані. У останньої була виявлена жіноча сумка потерпілої ОСОБА_13 , яку обвинувачена намагалась видати за свою.

Приймаючи рішення про перекваліфікацію інкримінованого органом досудового розслідування діяння ОСОБА_8 з ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України на ст. 198 КК України, суд першої інстанції вмотивував таке рішення тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 187 КК України, має усічений склад злочину, тобто є закінченим з моменту нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження попередньої домовленості на здійснення такого нападу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вчинення такого нападу чи на сприяння ОСОБА_7 обвинуваченою у вчиненні даного злочину або його подальшому приховуванні, а факт заздалегідь не обіцяного отримання нею через певний проміжок часу після вчинення ОСОБА_7 нападу та заволодіння чужим майном, подальше його зберігання та намагання видати за своє з метою допомогти ОСОБА_7 уникнути відповідальності, за висновком суду першої інстанції у вироку, не може об`єктивно свідчити про вчинення ОСОБА_8 пособництва в розбої.

Не погодившись із ухваленим щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 вироком суду першої інстанції, прокурор прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 , який приймав участь у розгляді судового провадження судом першої інстанції, 16.01.2015 р. подав апеляційну скаргу, в якій, уважаючи цей вирок незаконним, необгрунтованим і невмотивованим просить: вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2014 р., ухвалений щодо обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити апеляційним судом свій вирок, яким: призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді трьох років позбавлення волі; діяння ОСОБА_8 кваліфікувати за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України, яка своїми діями вчинила пособництво у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій); визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити їй покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На обгрунтування апеляційних вимог прокурор ОСОБА_5 зважає на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось щодо ОСОБА_7 у застосуванні закону (ст. 75 КК України), який не підлягав застосуванню; щодо ОСОБА_8 незастосуванні судом закону (ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України), який підлягає застосуванню, а також невідповідність призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є явно несправедливим через м`якість.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва, викладених у поданій апеляційній скарзі; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення за наведених у ній обставин; доводи представника потерпілої ОСОБА_11 , який частково підтримав позицію прокурора, тобто лише стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , вважаючи вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_8 законним, обгрунтованим і вмотивованим; доводи обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які заперечували відносно задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обгрунтованим і вмотивованим, просили залишити його без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 останнє слово, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва задоволено частково, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасований та йому призначене покарання за злочин кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, у вчиненні якого він визнаний винуватим, у виді трьох років позбавлення волі, в решті цей вирок щодо ОСОБА_7 залишений без змін.

Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у заздалегідь не обіцяному отриманні та зберіганні майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, за обставин, установлених судом, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних зібраних і наведених у вироку джерелах доказів:

- показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , який в стадії судового розгляду в суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що дійсно 23.08.2014 р. в період часу з 15:30 до 16:00 години він, після сварки із ОСОБА_8 , перебуваючи в тяжкому психологічному стані, пішов в бік вул. Кіровоградської в м. Києві, де на території Байкового кладовища побачив жінку потерпілу ОСОБА_12 та, підійшовши до неї ззаду, наніс їй ряд ударів рукою в область голови, від чого вона впала обличчям на землю, а він, ОСОБА_7 , взяв її сумку, яка теж поряд впала на землю й побіг. Пробігаючи по вул. Кіровоградській він, побачивши ОСОБА_8 , сказав їй бігти за ним. По дорозі він розповів їй, що вкрав сумку у жінки та віддав цю сумку ОСОБА_8 , на що вона, узявши сумку, сказала, що її треба повернути. Потім ОСОБА_8 знову сказала йому, що потрібно зупинитися і повернути сумку, проте в цей час їх затримали. З ОСОБА_8 про вчинення злочину він, ОСОБА_7 , не домовлявся, вона нічого не знала, лише коли він підхопив її і сказав бігти з ним, пояснив їй про те, що трапилось. ОСОБА_8 у злочині не винна. У вчиненому щиро кається, просить вибачення у потерпілої, не може пояснити причини свого вчинку, дуже шкодує про вчинене. Вважає, що повинен понести покарання за свій вчинок, просить не карати за злочин ОСОБА_8 , оскільки вона до нього непричетна;

- показаннях обвинуваченої ОСОБА_8 , яка свою вину у вчиненні злочину за викладених у вироку суду першої інстанції обставин визнала повністю та показала, що 23.08.2014 р. у післяобідній час вона перебувала із ОСОБА_7 і вони посварились. Після цього він пішов від неї, а вона через деякий час вирішила його, ОСОБА_7 , знайти та помиритись. Близько 16:00 години, знаходячись по вул. Кіровоградській та рухаючись в напрямку вул. Грінченка в м. Києві, вона побачила як їй назустріч біжить ОСОБА_7 , який при цьому тримав в руці жіночу сумку. Він сказав їй бігти з ним. Коли вони бігли, він пояснив, що вкрав цю сумку у невідомої жінки і віддав цю сумку їй. Утримуючи сумку при собі, через деякий проміжок часу їх затримали і вона, ОСОБА_8 , пояснила охоронцям, що дана сумка належить їй. Вказані дії вчинила з метою допомогти ОСОБА_7 . Про вчинення ним нападу на жінку вони заздалегідь не домовлялись, про злочин вона дізналась лише після його вчинення ОСОБА_7 ;

- показаннях потерпілої ОСОБА_13 , яка суду першої інстанції показала, що 23.08.2014 р. в період часу з 15:30 до 16:00 години вона, перебуваючи по вул. Кіровоградській в м. Києві на території Байкового кладовища, відчула як ззаду кулаками рук їй нанесли два удари в ліву та праву частини голови і почали виривати сумку. Вона, ОСОБА_13 , намагалася чинити опір, проте, як вона потім побачила, обвинувачений ОСОБА_7 , повалив її на землю та продовжив наносити удари по обличчю. Коли вона не могла більше чинити опір, він вирвав у неї сумку та почав тікати. Вона піднялась та кричала, щоб він їй повернув сумку, оскільки там були важливі для неї документи. Вона бачила як ОСОБА_7 побіг в бік автозаправки, дівчину вона, ОСОБА_13 , не бачила. Через незначний проміжок часу до неї підійшов незнайомий чоловік та сказав, що їх затримали. Коли її підвели до заправки, то вона побачила ОСОБА_7 , який на неї напав, та ОСОБА_8 , яку вона раніше не бачила, але яка тримала її сумку, стверджуючи при цьому, що вона належить їй, ОСОБА_8 ;

- показаннях свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 23.08.2014 р. близько 15:30-16:00 години побачив, як повз заправки Ультра по вул. Грінченка в м. Києві зі сторони кладовища пробігали чоловік та жінка, вказавши, що в обвинувачених він впізнає підсудних осіб. Обвинувачений мав при собі рюкзак і також тримав у руках сумку. Через деякий час повз заправку пройшла жінка, яка після приїзду міліції повідомила, що в неї викрали сумку

- показаннях свідка ОСОБА_15 , у суді першої інстанції показав, що 23.08.2014 р. він, перебуваючи на заправці Ультра по вул. Грінченка в м. Києві, побачив як повз нього пробігли дівчина та хлопець, який тримав під рукою сумку. Через деякий час він, ОСОБА_15 , побачив, як повз заправку йде жінка, в якої все обличчя було розпухле та в крові, яка кричала Сумка!. Він зрозумів, що ймовірно було вчинено злочин, тому разом із своїми колегами по роботі на службовому автомобілі поїхали наздоганяти осіб, що пробігли повз нього. Наздогнавши їх, попросили затриматись для з`ясування всіх обставин, викликали міліцію. Коли вони їх наздогнали, то сумка, яку раніше тримав хлопець, була в руках у дівчини. В цей час до них підійшла жінка, що була в крові, сказала, що сумка належить їй, дістала звідти свої речі. Дівчина і хлопець під час того як чекали міліцію і після її приїзду нічого не говорили, хлопець лише нервував. Стверджував, що обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_17 саме ті особи, яких вони затримали

- показаннях свідка ОСОБА_18 , який суду першої інстанції показав, що 23.08.2014 р. він разом з ОСОБА_15 та іншими колегами інкасували заправку Ультра по вул. Грінченка в м. Києва. ОСОБА_15 повідомив їм, що бачив як повз заправку пробігли хлопець і дівчина, а потім пройшла жінка, у якої все обличчя було в крові і яка кричала Сумка!. ОСОБА_15 зробив висновок, що вчинено крадіжку, тому вони вирішили наздогнати пару для з`ясування всіх обставин. Через 300-500 м вони наздогнали пару та попросили їх затриматись. Цими особами виявились присутні в залі обвинувачені. Хлопець нервував та просив, щоб вони відпустили дівчину. Один з його напарників привів до них потерпілу, яка впізнала хлопця та свою сумку, яку тримала дівчина й казала, що сумка належить їй, але потерпіла підтвердила факт належності сумки їй. Потім вони викликали міліцію. У потерпілої обличчя було в крові, ніс розбитий та запухле око;

- протоколі прийняття заяви ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення від 23.08.2014 р., згідно даних якого потерпіла повідомила про здійснення на неї нападу чоловіком /а. с. п. 95/;

- протоколах огляду місця події від 23.08.2014 р. та 24.08.2014 р. /а. с. п. 96-103/;

- протоколі про здійснення перегляду відеозапису та вивчення знятої інформації від 9.10.2014 р. /а. с. п. 105/;

висновку експерта №2382 від 27.08.2014 р., згідно підсумків якого потерпілій ОСОБА_12 23.08.2014 р. були спричинені легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я /а. с. п. 107-110/.

Отже, вирок суду першої інстанції згідно з вимогами ст. 370 КПК України відносно ОСОБА_8 є законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм як матеріального права, так і з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, які грунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у ст. 368 КПК України, з правильною кваліфікацією діяння обвинуваченої ОСОБА_8 за ст. 198 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось стосовно ОСОБА_8 у незастосуванні судом закону (ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України), який підлягає застосуванню, та безпідставній перекваліфікації діяння на ст. 198 КК України, а також невідповідності призначеного обвинуваченій покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є явно несправедливим через м`якість, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і з ними не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, які містить абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6.11.2009 р. Про судову практику у справах про злочини проти власності, розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

При цьому за змістом роз`яснень, які містить абз. 4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6.11.2009 р. Про судову практику у справах про злочини проти власності, чітко зазначено про те, що дії особи, яка безпосередньо не брала участі у вчиненні злочину, але порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину або предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети або іншим чином сприяти приховуванню злочину, належить кваліфікувати як співучасть у скоєному у формі пособництва з посиланням на частину п`яту статті 27 КК.

Проте зазначені діяння обвинуваченій ОСОБА_8 за змістом обвинувального акту органами досудового розслідування не інкриміновані та належні й допустимі докази на підтвердження вчинення нею заздалегідь обіцяного якимось іншим чином сприяти ОСОБА_7 у приховуванні розбою в матеріалах кримінального провадження відсутні та під час судового провадження у суді першої інстанції не встановлені.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків у вироку про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження попередньої домовленості на здійснення розбійного нападу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 чи на заздалегідь обіцяне будь-яким чином сприяння ОСОБА_7 обвинуваченою у вчиненні даного злочину або його подальшому приховуванні, а факт заздалегідь не обіцяного отримання нею через певний проміжок часу після вчинення ОСОБА_7 нападу та заволодіння чужим майном, подальше його зберігання та намагання видати за своє з метою допомогти ОСОБА_7 уникнути відповідальності не може об`єктивно свідчити про вчинення ОСОБА_8 пособництва в розбої та, відповідно, для кваліфікації діяння за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано перекваліфікував діяння ОСОБА_8 з ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України на ст. 198 КК України, тобто діяння, яке виразилось у заздалегідь не обіцяному отриманні та зберіганні майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.

Покарання призначене обвинуваченій ОСОБА_8 судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винноїта обставин справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, є справедливим,необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

За таких обставин, підстав в частині вимог прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 про ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції відносно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 187 КК України, про що йдеться в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції не убачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити відносно ОСОБА_8 законний та обгрунтований вирок, у стадії перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва вид 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 на цей вирок відносно ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_19 с і п о в а