Провадження № 11-кп/780/199/15 Доповідач у 2 інстанції Говоруха
Категорія 41 03.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
3 березня 2015 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 серпня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році»», -

ВСТАНОВИЛА:

25 липня 2014 року засуджений ОСОБА_7 подав клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 5 серпня 2014 року відмовив в задоволенні клопотання, оскільки , як зазначено в ухвалі, відповідно до п. в ст. 4 Закону України « Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.

Судом першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_7 раніше був засуджений:

25 квітня 2000 року за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України на 4 роки позбавлення волі, 10 вересня 2004 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, 25 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, 25 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі.

Тобто, ОСОБА_7 має дві судимості, від 25 квітня 2000 року та від 25 жовтня 2013 року за вчинення умисних тяжких злочинів, які не зняті та не погашені.

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього амністію. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не врахував, що між тяжкими злочинами, які він вчинив, проміжок в 13 років. На момент вступу в законну силу Закону України « Про амністію у 2014 році» він відбув більше ? строку покарання за останнім вироком. Крім цього, він є соціально незахищеним, являється батьком малолітньої дочки 2006 року народження та є єдиним годувальником в сім`ї, тяжко хворіє, оскільки в нього четверта клінічна стадія ВИЧ, хронічний гепатит та бронхіт, туберкульоз легенів, гіпертонія та третя група інвалідності.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 січня 2015 року ОСОБА_7 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 серпня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році»».

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він підпадає під дію Закону України « Про амністію у 2014 році» є необґрунтованими. Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що засуджений ОСОБА_7 не підпадає під застосування вищезазначеного закону та в повній мірі обґрунтував своє рішення.

Відповідно до ухвали, матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 раніше судимий, а саме: 25 квітня 2000 року за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України на 4 роки позбавлення волі, 10 вересня 2004 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, 25 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, 25 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі.

Згідно зі ст. 7-1 КК України (1961 року), ч. 2 ст. 141 КК України (1961 року) відноситься до тяжких злочинів. Відповідно до ст. 12 КК України, ч. 2 ст. 307 КК України також відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки санкцією даної статті передбачено покарання понад 5 років позбавлення волі.

В даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та відповідно до ст. 55 КК України (1961) року, згідно з якою особа засуджена за вчинення тяжкого злочину до позбавлення волі строком на 4 роки, вважається такою, що не має судимості, коли вона протягом п`яти років з дня відбуття покарання не вчинить нового злочину, має судимість за вчинений у 2000 році тяжкий злочин.

Таким чином, ОСОБА_7 згідно з вироками від 25 квітня 2000 року та від 25 жовтня 2013 року має дві судимості, за вчинення умисних тяжких злочинів, які не зняті та не погашені.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно не застосував щодо ОСОБА_7 . Закон України « Про амністію у 2014 році», оскільки відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України « Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінально-процесуального закону, судом повно та всебічно досліджено матеріали кримінального провадження, на підставі чого постановлено вмотивовану ухвалу про відмову у задоволенні клопотання засудженого про застосування щодо нього Закону України « Про амністію у 2014 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий

Судді