Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів ОСОБА_7., ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9.,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000088, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10.,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Як убачається зі змісту касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 і потерпілої ОСОБА_2, вони ставлять питання про скасування вироку апеляційного суду, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості.

Потерпіла зазначає, що апеляційний суд при призначенні покарання не взяв до уваги її заперечення на апеляцію прокурора та прохання не позбавляти ОСОБА_1 волі, дати йому можливість утримувати її з чотирма неповнолітніми дітьми. Посилається на те, що, відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, він не в змозі буде допомагати її родині матеріально.

Засуджений вважає призначене покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості. Зазначає, що вину визнав, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду, потерпіла не має до нього претензій і просила суд не позбавляти волі. Вказує, що він працює і буде матеріально допомагати потерпілій, а його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вирок вважає законним і заперечував проти задоволення скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 6 листопада 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 75 КК України.

Вирішені питання про судові витрати, речові докази та цивільні позови у провадженні.

Апеляційним судом Чернівецької області вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного покарання і постановлено свій вирок від 20 січня 2015 року, яким ОСОБА_1 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 22 червня 2014 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, керуючи у стані алкогольного сп'яніння автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автомобільній дорозі сполучення «Чернівці-Герца-КПП Дяківці» в селі Молниця Герцаївського району Чернівецької області, в порушення вимог пунктів 2.3 «б», 2.9 «а», 12.4, 14.2 Правил дорожнього руху України, перевищив максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті, проявив неуважність та не переконався, що зустрічна смуга руху на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21093» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер, а пасажири цього автомобіля ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та кваліфікація його дій у касаційних скаргах не оспорюються.

Що стосується доводів засудженого та потерпілої про суворість призначеного покарання, то колегія суддів з ними не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_1, ці вимоги закону повною мірою не врахував, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції при перегляді вироку за апеляцією прокурора.

Скасовуючи вирок в частині призначеного ОСОБА_1 покарання, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо виду призначеного покарання, проте застосування ст. 75 КК України в цьому випадку не відповідає всім обставинам справи.

Зокрема, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 допустив кілька грубих порушень правил дорожнього руху: керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння; перевищив максимально дозволену в населених пунктах швидкість руху; під час обгону виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що вона вільна від транспортних засобів.

Також, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 вчинив тяжкий необережний злочин, внаслідок якого одна людина загинула, а трьом іншим потерпілим спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Скасовуючи вирок районного суду в частині призначеного покарання і, постановляючи свій вирок, суд апеляційної інстанції послався на сукупність пом'якшуючих покарання обставин та обґрунтовано визнав їх такими, що істотно знижували ступінь тяжкості вперше вчиненого ОСОБА_1 необережного злочину. Врахував апеляційний суд й інші відомості про особу засудженого, встановлені судом першої інстанції: позитивну характеристику засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував шкоду потерпілим.

З урахуванням усіх обставин справи, думки потерпілої, даних про особу винного, серед яких й ті, про які йдеться в касаційних скаргах, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах апеляції прокурора та своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про виправлення та перевиховання ОСОБА_1 лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив засудженому основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті обвинувачення.

На думку колегії суддів, таке покарання є законним, справедливим, сприятиме перевихованню ОСОБА_1 та попередженню вчинення ним нових злочинів. Підстав для його пом'якшення і застосування ст. 75 КК України не вбачається.

Враховуючи викладене, доводи касаційних скарг потерпілої та засудженого про суворість призначеного апеляційним судом покарання є безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілої ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8