Справа М 11-194, 2007року Головуючий
Категорія: 152 ч.3 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

16 березня 2007
року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Матущака
М.С., суддів Ващенка С.Є., Цугеля І.М., прокурора Бардецького О.І, захисників
ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянула у
відкритому судовому засіданні справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1 та його
захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_3. на вирок Теофіпольського районного суду від 17 січня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

громадянин
України, українець, уродженець м. Ташкента,
житель АДРЕСА_1, з
середньою освітою, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, приватний
підприємець, несудимий,

засуджений за
ч.3 ст. 152 КК
України на 7 років
позбавлення волі.

Запобіжний захід
засудженому змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту із зали суду.

Строк покарання
постановлено обчислювати з 17
січня 2007 року,
зараховано час перебування під вартою з 22
липня по 22 вересня 2006 року.

Питання про
речові докази вирішено відповідно до ст.81 КПК України.

За вироком суду
ОСОБА_1 біля 15-ї години 22
липня 2006 року,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, разом із ОСОБА_6зайшов у квартиру АДРЕСА_2 яка належить
ОСОБА_7, під приводом повернення грошового боргу. Залишившись наодинці з
неповнолітньою ОСОБА_8, яка проживала в цій квартирі, та знаючи про її
неповнолітній вік, він запропонував їй вступити з ним у статевий зв'язок.
Отримавши відмову, він, використавши перевагу у фізичному розвитку та
застосувавши до неї фізичне насильство, всупереч її волі вступив з нею у
статевий зв'язок у спальній кімнаті, а через деякий час, висловлюючи погрози розправою
на спробу потерпілої покликати допомогу, повторно зґвалтував її у вітальні.

В апеляції
засуджений ОСОБА_1 просив переглянути справу. Указував, що не застосовував
фізичного насильства до дотерпілої ОСОБА_8, а вона вступила з ним у статеві
зносини добровільно. Також він не знав, що вона є неповнолітньою.

В апеляції
захисник ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 просив вирок скасувати.
Посилався на неповноту та однобічність досудового та судового слідства, що
вирок ґрунтується на припущеннях, суд узяв до уваги лише показання потерпілої і
відхилив показання засудженого. Також мати потерпілої у судовому засіданні
заявила про відсутність претензій до засудженого, оскільки статеві зносини між
ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_8 відбулися за взаємною згодою. Крім цього, суд не
врахував того факту, що у потерпілої не було виявлено жодних тілесних
ушкоджень.

2

Захисник ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_1 посилалась на аналогічні доводи та просила вирок скасувати,
а справу закрити через невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи. Вважала, що суд дав неправильну оцінку доказам, у т.ч. факту
відсутності тілесних ушкоджень на тілі засудженого та потерпілої, оскільки це є
доказом добровільного статевого акту між ними.

Прокурор у
запереченні на апеляцію захисника ОСОБА_2, уважаючи вирок суду законним і
обґрунтованим, просив його залишити без зміни, а апеляцію захисника - без задоволення.
При цьому посилався на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 і відповідність
призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_1 та його
захисників ОСОБА_2 і ОСОБА_3., які підтримали свої апеляції про скасування
вироку з викладених у них мотивів, захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, міркування прокурора
про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів уважає, що вони задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Висновок суду
про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину, зазначеному у вироку,
відповідає фактичним матеріалам справи, підтверджується зібраними у справі та
перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.

Сам засуджений
ОСОБА_1 на початковій стадії досудового слідства заперечив статеві зносини з
ОСОБА_8 Проте після ознайомлення з висновками експертиз, якими підтвердився
факт вчинення статевого акту, визнав, що здійснив його за згодою з потерпілою.
Також він не знав, що вона є неповнолітньою.

Такі ж показання
він дав при розгляді справи місцевим судом, який визнав їх неправдивими і
спростував сукупністю наступних доказів.

Потерпіла
ОСОБА_8 упродовж досудового слідства і в судовому засіданні показала, що
ОСОБА_1 прийшов до неї додому і чекаючи її матір, залицявся до неї та
пропонував вступити у статевий зв'язок. Коли вона відмовилась, то він
застосував фізичне насильство, подолав її опір і зґвалтував спочатку у спальній
кімнаті, а згодом - у
вітальні. Після цього вона побігла до матері на роботу і розповіла усе.
Зазначені обставини детально підтвердила при відтворенні обстановки та обставин
події.

Аналіз цих
показань свідчить, що вони щодо основних обставин злочину відзначалися
однаковістю та послідовністю і відповідали іншим об'єктивним доказам.

Із показань
свідка ОСОБА_9 та первинних показань матері потерпілої ОСОБА_7 убачається, що
до них на роботу прийшла заплакана, схвильована ОСОБА_8 та розповіла, що її
зґвалтував ОСОБА_1 Про це вони негайно повідомили в міліцію.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - працівники
Теофіпольського РВ УМВСУ показали, що мати потерпілої ОСОБА_7 повідомила
райвідділ міліції про зґвалтування її дочки ОСОБА_1 На місці події вони
побачили засудженого, який спав на ліжку у великій кімнаті. Під час огляду
виявили на кухні розірвані труси, які, зі слів потерпілої, ОСОБА_1 зірвав з неї
перед зґвалтуванням, та у ванній кімнаті шматок туалетного паперу, яким, як
пояснила потерпіла, вона витиралась після зґвалтування.

Вказані факти
зафіксовані також у протоколі огляду місця події.

Об'єктивно
показання потерпілої підтверджуються висновками експертиз, згідно яких на
туалетному папері, виявленому на місці вчинення злочину, на тампоні із вмістом
піхви та у змиві із зовнішніх статевих органів потерпілої ОСОБА_8 були виявлені
біологічні виділення засудженого ОСОБА_1, що підтверджує факт здійснення
статевого акту.

3

He
заслуговує на увагу покликання апелянтів про те, що засуджений не знав про
неповноліття потерпілої ОСОБА_8 З показань самої потерпілої та її матері
випливає, що він тривалий час знав їхню сім'ю, неодноразово перебував у їх
квартирі і знав, що потерпіла навчається у школі.

Тому правильним
є посилання суду першої інстанції на п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 27.03.1992 року „Про судову практику у справах про зґвалтування
та інші статеві злочини" про те, що за зґвалтування неповнолітньої особи
підлягає відповідальності особа, яка знала або допускала, що вчинює
насильницький статевий акт з неповнолітньою, чи могла і повинна була
передбачити це.

Безпідставними є
твердження в апеляціях про те, що відсутність на тілі потерпілої та засудженого
тілесних ушкоджень потрібно вважати доказом добровільного статевого акту між
ними, бо ці обставини спростовуються вищенаведеними доказами.

За наявності
таких даних суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, що ставився йому у провину органом досудового слідства, та
правильно кваліфікував його дії.

Усі обставини
справи судом досліджено всебічно, повно й об'єктивно, а тому посилання в
апеляціях про однобічність досудового та судового слідства необґрунтовані і
підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.

Покарання
засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого
злочину, даних про особу винного і всіх обставин справи, в тому числі тих, що
пом'якшують та обтяжують його, на які є покликання в апеляціях, а тому підстав
для пом'якшення покарання колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, у
мотивувальній частині вироку зазначено, що ОСОБА_1 зґвалтував потерпілу
повторно. Повторність як кваліфікуюча ознака передбачена ч.2 ст. 152 КК України,
проте обвинувачення за цією ознакою досудовим слідством йому не пред'являлась.
Крім цього, як установлено апеляційним судом, ОСОБА_1 без значної перерви в
часі вчинив два статеві акти з однією і тією ж потерпілою, тому його дії не
можуть розглядатись як зґвалтування, вчинене повторно. Виходячи з цього, з
мотивувальної частини вироку підлягає виключенню вказівка про повторність.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст.365, 366
КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок
Теофіпольського районного суду від 17
січня 2007 року
стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції засудженого та його захисників
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. - без
задоволення.

У порядку ст.365
КК України виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про повторність
вчинення зґвалтування ОСОБА_1