Справа № 366/1114/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/773/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 09.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
09.07.2015року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 7 травня 2015 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за вчинення замаху на вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Іваніківського районного суду Київської області від 07 травня 2015 року до ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції,та постанови нову ухвалу,якою застосувати більш суворий вид примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, посилаючись на те що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність,зазначаючи що суд фактично застосував ст..96 КК України,яка не підлягає застосуванню, а також застосував примусові заходи медичного характеру, які не передбачені ст..94 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, прокурора, пояснення захисника, вивчивши, матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Так, згідно з висновком судово-психіатричного експерта №158 від 18 березня 2015 року, ОСОБА_8 страждав в період інкримінованих йому дій та

страждає в теперішній час на легку розумову відсталість у формі олігофренії в ступеню помірної дебільності з емоційно-вольовою нестійкістю (F 70/1), тому в період інкримінованих йому діянь і в теперішній час він міг ,але не в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру примусового лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом.
Згідно ст.ст. 19, 94 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно - небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки, до такої особи в залежності від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе, або інших осіб, може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом, або їй може бути надана в примусовому порядку амбулаторна психічна допомога за місцем проживання.
Скоєння ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15.ч.3 ст.185 КК України, в стані неосудності, доведене дослідженими судом першої інстанції доказами, які наведені в ухвалі, та в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України підстав для перегляду апеляційним судом ухвали в цій частині немає.
Статтею 94 КК України передбачені такі види примусових заходів медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Суд першої інстанції застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового амбулаторного лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом,що не передбачено ст..94 КК України.
Судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що ОСОБА_8 не потребує госпіталізації, а потребує амбулаторного лікування.
Твердження прокурора, що суд першої інстанції застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру, які не передбачені ст.94 КК України є обгрунтованим.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню,а ухвала суду першої інстанції зміні в резолютивній частині.
Керуючись ст.ст. 405, 407 , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 7 травня 2015 року частково задовольнити.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 7 травня 2015 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України змінити, вважати, що зазначеною ухвалою до ОСОБА_8 застосований примусовий захід медичного характеру у виді

надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Врешті ухвалу залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Головуючий:
Судді: