Справа
№11-3966 2006 р.
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Самойленко АЛ.
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2007 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Самойленка А.І. суддів Яременка А.Ф., Свіягіної І.М.

з участю прокурора Єроклінцевої
Н.С. потерпілого ОСОБА_1
підсудного ОСОБА_2 розглянув у відкритому
судовому засіданні в
місті Донецьку справу
за апеляціями потерпілого ОСОБА_1, підсудного
ОСОБА_2 і його захисника ОСОБА_3 на постанову
Сніжнянського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2006 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця

м.Шахтарськ Донецької
області, мешканця

м.Сніжне
Донецької області, не судимого

звільнено від
кримінальної відповідальності за ст. 122
ч.1 КК України, а справу

щодо нього
закрито на підставі ст.49 КК України -
внаслідок закінчення строку

давності.

Згідно постанови
суду ОСОБА_2 18.10.2001 року під
час сварки на грунті особистих неприязних стосунків між ним і ОСОБА_1 вдарив
останнього дерев'яною ручкою від лопати в обличчя, умисно завдавши ОСОБА_1 середньої
тяжкості тілесні ушкодження.

З урахуванням того, що злочин, вчинений ОСОБА_2, є
злочином середньої тяжкості, з дня його вчинення минуло більше як 5 років, що ОСОБА_2 дав згоду на
звільнення його від кримінальної відповідальності через сплив строку давності,
передбаченого ст.49 КК України, його звільнено від кримінальної
відповідальності на цій підставі. В апеляціях:

потерпілий ОСОБА_1 просить
скасувати постанову суду, продовжити строки для притягнення ОСОБА_2 до
кримінальної відповідальності за ст. 122
ч.1 КК України, порушити кримінальну справу щодо ОСОБА_2 за ст. 122 ч.1 КК України і
застосувати до останнього запобіжний захід. В обгрунтування доводів апеляції
посилається на те, що строки давності сплили не з його вини, а з вини органів
досудового слідства, які тривалий час безпідставно не порушували кримінальну
справу і не проводили розслідування. У змінах до апеляції ОСОБА_1 просить залишити
без зміни мотивувальну частину постанови, а резолютивну частину скасувати;

підсудний ОСОБА_2 і його захисник
ОСОБА_3 просять скасувати постанову суду першої інстанції і винести свою
постанову про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. В
обгрунтування доводів апеляції посилаються на те, що постанова суду не
відповідає вимогам ст.62 Конституції України, стст.11-1, 248, 321 КПК України,
оскільки в постанові викладені обставини вчинення злочину ОСОБА_2, дана
юридична оцінка діям останнього, а також оцінка доказам у справі, що може бути
встановлено лише обвинувальним вироком і тільки вирок може бути постановлений
іменем України.

Заслухавши
доповідача, потерпілого ОСОБА_1
і підсудного ОСОБА_2, які підтримали свої апеляції, думку прокурора про
необхідність відхилення апеляцій і залишення постанови суду без зміни,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд
вважає, що апеляції не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні
обставини вчинення злочину і кваліфікація дій ОСОБА_2, встановлені постановою
суду, в апеляціях не оспорюються.

Доводи апеляції
потерпілого ОСОБА_1 про незаконність
застосування до ОСОБА_2 вимог ст.49 КК України через те, що строки давності
минули не з його вини, а з вини органів досудового слідства, не можуть бути
визнані обгрунтованими.

Згідно вимог ч.2
і ч.З ст.49 КК України перебіг давності зупиняється лише в тому випадку, коли
особа, що вчинила злочин, ухилилась від слідства або суду, а переривається
перебіг давності, якщо протягом цього строку особа вчинила новий злочин
середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Інших підстав для
зупинення або перерви давності чинним КК України не передбачено. Та обставина,
що строки давності минули через те, що справа тривалий час не порушувалась і не
розслідувалась органами досудового слідства не є підставою для зупинення чи
перерви строку давності.

Тому наведені
доводи в апеляції потерпілого ОСОБА_1
не є підставою для визнання постанови суду незаконною і її скасування.
Скасування ж певної частини (мотивувальної чи резолютивної) судового рішення не
передбачено чинним кримінально процесуальним законодавством.

За змістом ст.49
КК України давність, як підстава для звільнення від кримінальної
відповідальності, може бути застосована лише щодо особи, яка вчинила певний
злочин, а відповідно до вимог ст.248 ч.1
КПК України постанова про закриття кримінальної справи повинна бути
мотивованою.

Виходячи з
наведених положень кримінального та кримінально-процесуального законів, у разі
винесення постанови про звільнення особи від кримінальної відповідальності на
підставі ст.49 КК України, суд не тільки вправі, а й повинен встановити
фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини особи, дати юридичну
оцінку її діям і з урахуванням тяжкості вчиненого злочину встановити
відповідний строк давності і наявність підстав для її застосування.

Також судом
дотримані вимоги положень ст.ст.7-1 і 11-1
КПК України про з'ясування думок учасників судового розгляду з приводу
підстав і можливості закриття кримінальної справи, а також згоди підсудного
ОСОБА_2 на це.

Тому постанова
суду, в якій встановлені і наведені зазначені обставини відповідає вимогам
вказаних норм кримінального і кримінально-процесуального законів, а доводи
апеляцій ОСОБА_2 і його захисника про те, що суд не мав права зазначати в
постанові обставини вчинення злочину, наводити

докази вини і визначати кваліфікацію дій ОСОБА_2
суперечать цим нормам законів.

Також
безпідставними є доводи апеляції захисника ОСОБА_3 про невідповідність
постанови суду вимогам ст.62 Конституції України і ст.321 КПК України, оскільки
суд своєю постановою не призначав покарання ОСОБА_2, звільнивши його від
кримінальної відповідальності за вчинений злочин з нереабілітуючих підстав, а
згідно вимог ст. 11 Закону
про судоустрій України судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді,
ухвалюється іменем України.

Таким чином,
постанова суду є законною і обгрунтованою, через що підстави для її скасування
або зміни відсутні.

Враховуючи
наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366
КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Постанову Сніжнянського
міського суду Донецької області від 31
жовтня 2006 року
щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляції потерпілого ОСОБА_1, підсудного
ОСОБА_2 і його захисника ОСОБА_3 -
без задоволення.