АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляцією прокурора ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 рокущодо ОСОБА_6 ,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз - вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2010 року за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 06 грудня 2013 року на невідбутий строк 8 місяців 24 дні,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2010 року остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 засуджений за відкрите викрадення майна громадян, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за таких обставин.
02 грудня 2014 року, близько 21 години 55 хвилин ОСОБА_6 перебував поблизу будинку № 2-а по вул. Богатирська в м. Києві, де в цей час по алеї вздовж будинку проходила ОСОБА_9 . У цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, реалізовуючи який, ОСОБА_6 пішов за ОСОБА_9 вздовж будинку АДРЕСА_3 , підшукуючи вдалий момент для реалізації свого злочинного умислу.
Близько 22.00 години ОСОБА_9 підійшла до під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_3 та відкривала двері, щоб зайти до під`їзду, і в цей час ОСОБА_6 наніс їй один удар лівою рукою в область голови, внаслідок чого остання впала на землю. Після цього ОСОБА_6 наніс два удари ногами по тулубу ОСОБА_9 і вирвав із рук останньої жіночу сумочку в якій знаходилися продукти харчування, мобільний телефон марки «Техет» ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 549 грн., та почав бігти в напрямку будинку № 2, по вул. Богатирській, але почув, що йому вслід кричить невідомий чоловік, після чого кинув сумку на землю та зник з місця вчинення кримінального правопорушення. В подальшому обвинувачений був затриманий працівниками БПС Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 міг спричинити ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 704 грн., 54 коп.
Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключивши призначене покарання на підставі ст. 71 КК України, та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що строк умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 закінчився 30 серпня 2014 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, обвинувачений вчинив 02 грудня 2014 року, а тому суд першої інстанції незаконно призначив ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2010 року.
Заслухавши прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, виступи учасників судового розгляду в судових дебатах та останнє слово підсудного, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України в апеляції прокурора не заперечуються.
Також в апеляції прокурора не оскаржуються вид та розмір покарання, призначеного ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляції про порушення судом першої інстанції вимог кримінального закону при призначенні ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Так, суд першої інстанції, вмотивовуючи призначення покарання із застосуванням ст. 71 КК України, виходив з того, що ОСОБА_6 вчинив злочин протягом невідбутої частини покарання за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2010 року.

Проте, вказаний висновок суду не відповідає фактичним обставинам провадження та спростовується матеріалами провадження.

Згідно з довідкою про судимість ОСОБА_6 відбував покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2010 року, та 6 грудня 2013 року був звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 8 місяців 24 дні на підставі постанови Устинівського районного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2013 року (а.п. 54).

Отже, для ОСОБА_6 строк невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2010 року, закінчився 30 серпня 2014 року.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за який ОСОБА_6 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року, був вчинений 02 грудня 2014 року, тобто після закінчення строку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, тому у суду першої інстанції не було підстав, передбачених ч. 4 ст. 81 КК України призначати обвинуваченому покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.
Таким чином, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/614/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1