ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
№ 1кп/0202/369/2013
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2013 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Дружиніна
К.М.

при секретарі - Дьяченко О.І.

за участю прокурора - Кононевич А.Г.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження № 0003861
відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Дніпропетровська,
громадянина України, освіта середня
спеціальна, розлученого, працюючого
підсобником на ПП «ОСОБА_6», раніше не
судимого; зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1; в
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.164 КК України;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, згідно постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 червня
1998 року, був зобов'язаний до сплати
аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, зі всіх видів заробітку
(доходу), але не менше ніж ? частини
неоподаткованого мінімуму по Україні
на кожну дитину щомісячно, починаючи
стягнення з 15 червня 1998 року, до
досягнення дитиною повноліття, на
користь ОСОБА_4.

Однак, ОСОБА_1, в період часу з 01 липня 2004
року до 01 вересня 2013 року, злісно
ухилявся від встановлених рішенням
суду платежів на утримання своєї
дитини. ОСОБА_1, офіційно працюючи з 17
травня 2010 року до 31 березня 2011 року по
трудовому договору №45910/1736 від 05.11.2010
року на посаді різноробочого, з 04
травня 2011 року та по теперішній час,
працюючи на посаді підсобного
працівника на ПП «ОСОБА_6» за трудовим
договором №45911/982 від 04 травня 2011 року,
довідку з вищевказаних місць роботи в
Індустріальний ВДВС ДМУЮ не надав, тим
самим приховав свої доходи. На
попередження державної виконавчої
служби про кримінальну
відповідальність за ухилення від
виплати аліментів ОСОБА_1 не реагував, в
результаті чого, утворилася
заборгованість по виплаті аліментів на
загальну суму 36 826 грн. 07 коп.

ОСОБА_1, свою вину визнав повністю,
пояснив суду, що дійсно згідно рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22.06.1998
року, він був зобов'язаний до сплати
аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, щомісяця, зі всіх видів
заробітку (доходу), але не менше ніж ?
частини неоподаткованого мінімуму по
Україні щомісячно, починаючи стягнення
з 15 червня 1998 року, до досягнення
дитиною повноліття, на користь ОСОБА_4

Про винність ОСОБА_1, у скоєнні
інкримінованого йому діяння, суд
робить висновок виходячи з наступних
доказів: постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 червня
1998 року (а.п.30), виконавчого листа №
12-146/1998 від 14.05.2008 року (а.п.19), відповідно
до яких ОСОБА_1 був зобов'язаний до
сплати аліментів на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, яка згідно свідоцтва про
народження є донькою обвинуваченого
(а.п.17); довідки - розрахунку державного
виконавця Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про заборгованість
ОСОБА_1 зі сплати аліментів (а.п. 56-58, 60-62)

Інші докази, здобуті в ході досудового
слідства не досліджувались в судовому
засіданні, в зв'язку з визначенням
порядку та об'єму дослідження доказів,
передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України,
оскільки свідчення ОСОБА_1
відповідають фактичним обставинам
кримінального провадження та ніким не
заперечуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про
доведеність вини обвинуваченого
ОСОБА_1 в злісному ухиленні від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання дітей (аліментів), тобто в
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

При призначенні виду та розміру
покарання, необхідного та достатнього
для виправлення обвинуваченого та
попередження вчинення ним нових
кримінальних правопорушень, суд
враховує ступінь тяжкості скоєного
кримінального правопорушення, дані про
особу обвинуваченого, який свою вину
визнав повністю, що суд відносить до
пом'якшуючої його покарання обставини,
при цьому вважає, що виправлення
обвинуваченого можливе без ізоляції
від суспільства, з застосуванням ст. 75
КК України, звільнивши обвинуваченого
від відбування призначеного судом
покарання з випробуванням.

З метою належного виконання
процесуального рішення, суд вважає за
необхідне обрати відносно
обвинуваченого міру запобіжного
заходу у вигляді особистого
зобов'язання.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1, визнати винним в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та
призначити йому покарання у вигляді
двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбуття призначеного
покарання, якщо засуджений протягом
двох років іспитового строку, не
вчинить нового кримінального
правопорушення та виконає покладені на
нього обов'язки.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України
зобов'язати ОСОБА_1, не виїжджати за
межі України на постійне проживання
без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання та роботи.

Обрати відносно ОСОБА_1 міру
запобіжного заходу у вигляді
особистого зобов'язання.

На вирок може бути подана апеляція в
судову палату по кримінальним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області на протязі тридцяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий:
К.М. Дружинін.