АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/307/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, згідно з яким,

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миколаєва, громадянка України, не одружена, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судима,
- засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком один рік. Відповідно до ст. 76 КК України, ОСОБА_8 зобов`язано: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця роботи та проживання; не виїжджати за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно із вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнана винуватою у тому, що 15 жовтня 2014 року, о 12 годині 55 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Велика кишеня», розташованого в м. Києві по вул. Вербицького, 18, діючи умисно з корисливою метою, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла з торгової полиці продукти харчування, а саме дві банки ікри нерки, вартістю 101 гривня 2 копійки за одну штуку, які належать ТОВ «Фудмережа» та сховала їх собі під одяг. Далі ОСОБА_8 намагалася винести з приміщення магазину вказані продукти, пройшовши через касову зону та не розрахувавшись за них. Проте, вчинивши всі дії, які ОСОБА_8 вважала за необхідне для здійснення крадіжки, злочин не закінчила з причин, що не залежали від її волі, оскільки на виході магазину була затримана працівниками охорони магазину, а привласнене нею чуже майно - повернуто власнику.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого правопорушення та доведеність її винуватості, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої, розмір призначеного їй покарання та застосування до неї ст. 75 КК України, фактично просить вирок суду першої інстанції змінити в частині визначення обов`язків, які покладені на ОСОБА_8 відповідно до ст. 76 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме на підставі ст. 76 КК України покласти на обвинувачену обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; в решті залишивши вирок без змін та поклавши інші обов`язки, покладені судом першої інстанції.
Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, вийшовши за межі, встановлені чинним законом України про кримінальну відповідальність, грубо порушуючи вимоги п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, суттєво обмежив права обвинуваченої, зобов`язавши її узгоджувати з органом кримінально-виконавчої інспекції будь-який виїзд за межі України, незалежно від мети і тривалості, замість отримання дозволу інспекції на виїзд на постійне місце проживання за межі України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про необхідність задоволення поданої по справі апеляційної скарги у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна та кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими в справі та наведеними у вироку доказами, в їх сукупності, які не заперечувались учасниками процесу, у тому числі і ОСОБА_8 , яка повністю визнала свою винуватість, та за згодою усіх сторін провадження не досліджувались згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України.
При, цьому суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_8 та іншими учасниками процесу змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченої, яка повністю визнала себе винуватою у інкримінованому їй злочині, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому їй злочині та юридична кваліфікація її дій не є предметом апеляційного розгляду, оскільки не оспорюються будь-ким із учасників процесу.

Крім того є правильним та таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України і висновок суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 відповідного покарання із застосуванням до неї звільнення від нього на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, який будь-ким із учасників провадження, у тому числі і апелянтом, не оспорюється, а тому також згідно із ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Разом з тим, визначаючи та покладаючи на обвинувачену обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, суд першої інстанції припустився помилки, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва є обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого такі обов`язки:
1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;
2) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
3) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
4) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;
5) пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.
За таких обставин, засуджені під час іспитового строку, встановленого таким особам на підставі ст. 75 КК України, не мають права та зобов`язані отримати дозвіл кримінально-виконавчої інспекції лише у випадку виїзду за межі України на постійне проживання.

Проте на ці вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув та, зобов`язавши ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, фактично вийшов за межі п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України та поклав на обвинувачену обов`язок узгоджувати з КВІ будь-який виїзд за межі України, незалежно від мети та тривалості.

За таких обставин, апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва слід задовольнити, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2014 року змінити в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме, серед інших обов`язків, визначених судом першої інстанції, зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2014 року щодо ОСОБА_8 в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, яка на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком один рік та на яку відповідно до ст. 76 КК України покладені обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця роботи та проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати також ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розглядом цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4