АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-329-
2007 р. Головуюча у 1-й інст.:Волкова О.І.,
Категорія : ст.185 ч.1 КК України Доповідач апел.інст.:Тимошевський В.П.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Миколаївської області
у складі:

головуючого Карпія В.М.,

суддів Хоміка І.М.,
Тимошевського В.П.,

при секретарі Гарусенко Л.М.,

за участю
прокурора Брек Г.С.,

засудженої ОСОБА_1

24 травня 2007
року розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_2,на вирок
Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 лютого 2007
року, яким,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженку с. Весняне, Корецького району
Рівненської області, українку, громадянку України, з середньою освітою, не
працюючу, проживаючу в АДРЕСА_1, не судиму,

-засуджено за ч.1ст. 185
КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням ,
з іспитовим строком 1
рік.

Відповідно до п.п.2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов'язок: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи.

Згідно вироку ОСОБА_1 визнано винною в тому, що 13 січня 2007
року перебуваючи за місцем свого проживання в м.
Южноукраїнську дім

№14 кв.282, Миколаївської
області, до неї в гості прийшла її знайома ОСОБА_2 ОСОБА_1, побачивши що з кишені дублянки ОСОБА_2 випав на
крісло мобільний телефон марки
«Соні Еріксон W 7001», внаслідок чого у неї виник умисел на таємне викрадення мобільного телефона.
ОСОБА_1 таємно викрала мобільний телефон потерпілої ОСОБА_2, чим
причинила останній матеріальну шкоду, чужим
майном розпорядилася на свій розсуд.

Потерпіла ОСОБА_2, в апеляції, просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1
більш суворе покарання та стягнути з
останньої 400 грн.
на ремонт телефона і
1700 грн.
в відшкодування моральної шкоди,
якщо дії ОСОБА_1 містять склад злочину
передбачений ч.З ст. 185 КК
України, кримінальну справу повернути
прокурору м. Южноукраїнська для проведення досудового слідства.

На думку апелянта, призначене засудженій покарання є
занадто м'яким, без урахування даних про особу винної та тяжкості
злочину,оскільки ОСОБА_1 не розкаялася, не
сприяла розкриттю злочину. Суд, не
врахував що ОСОБА_1 ухилилася від відшкодування завданої матеріальної
шкоди.

Потерпіла вказує, що вона має матеріальні претензії до
винної, але суд зобов'язав її в судовому засіданні
написати заяву що матеріальних претензій
вона не має, за обіцянку ОСОБА_1 відшкодувати їй шкоду. Посилаючись на те, що
крім пенсії у неї немає інших засобів до існування, потерпіла просить задовольнити апеляцію.

В запереченні на апеляцію потерпілої, помічник прокурора
м. Южноукраїнська ОСОБА_3 просить
вирок залишити без зміни.

В запереченні на апеляцію потерпілої, засуджена ОСОБА_1
просить вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженої ОСОБА_1 про
залишення апеляції без задоволення,думку прокурора Брек Г.С. про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали
справи обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з слідуючих підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, за обставин викладених у вироку,
відповідає фактичним обставинам справи і є правильним.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1
ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка)є правильною і в
апеляції не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового
слідства, після оголошення прокурором обвинувального
висновку, підсудна ОСОБА_1 свою
вину визнала повністю, бажала давати пояснення суду.

Головуюча вияснила думку учасників процесу про визначення
обсягу доказів що підлягають дослідженню,
та порядку їх дослідження.

Прокурор
Кравченко K.I., з врахуванням того, що підсудна свою вину визнала
повністю, вважав можливим обмежитися допитом підсудної і потерпілої, а також
дослідити письмові матеріали справи, характеризуючі особу підсудної.

Головуюча по справі роз'яснила підсудній і іншим
учасникам судового розгляду суть ст.299 КПК України, і
пояснила, що у випадку подачі апеляції вони не зможуть посилаться на докази,
які не були предметом дослідження в
судовому засіданні( будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні
обставини справи )
.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 визнала себе
винною в інкримінованому їй злочину, і в своїх показах виклала всі
встановлені в справі обставини. Зокрема ОСОБА_1 вказала, що 13 січня 2007
року перебуваючи в своїй квартирі АДРЕСА_1, до неї прийшла її знайома ОСОБА_2 Коли ОСОБА_2 виходила палити, вона
звернула увагу на мобільний телефон гості, що лежав на кріслі, і в неї виник
умисел викрасти телефон. Наступного дня, 14 січня 2007 року викрадений мобільний телефон, вона віднесла до сусідки ОСОБА_4 і збула
за 300грн. Грошима розпорядилася на свій розсуд.

Потерпіла ОСОБА_2 стверджувала в судовому засіданні, що вона перебувала у знайомої ОСОБА_1 з 11год ранку до пізнього вечора. Коли виходила палити на сходову площадку, мобільний телефон поклала в кишеню своєї дублянки, а через деякий час
виявила, що він пропав. Після чого зразу ж зателефонувала матері, яка і
викликала працівників міліції. Мобільний телефон їй повернули через день
.Матеріальних претензій до підсудної немає.У неї з підсудною завжди були
нормальні дружні відносини. По мірі покарання потерпіла ОСОБА_2 посилалася на
розсуд суду.

Згідно вимог ч.1 ст. 365 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи , які не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог частини першої
статті 299
і статті 301 -1 КПК України докази не
досліджувалися ,
не перевіряються.

Оскільки суд, прийняв відповідно до ст. 299
КПК України рішення про недоцільність дослідження доказів, з урахуванням думки учасників судового
розгляду, і роз'яснив учасникам судового розгляду що вони будуть позбавлені
права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, тому
потерпіла ОСОБА_2 позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи у
апеляційному порядку, як стягнення грошових коштів на ремонт телефона та в відшкодування моральної шкоди, так і питання щодо можливої кваліфікації дій
ОСОБА_1 за ч.З ст. 185
КК України.

Відповідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин ,
має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в абз. 2
п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24
жовтня 2003
року №7 зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 10 грудня 2004 року №18 «Про практику
призначення судами кримінального покарання», при обранні покарання у кожному конкретному випадку суд зобов'язаний
враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочин,
дані про особу винного та обставини справи , що пом'якшують та обтяжують покарання.

Як видно з матеріалів справи і вироку, при визначенню
ОСОБА_1 покарання суд, відповідно до вимог
ст. 65 КК
України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за кваліфікацією
злочинів за ст. 12 КК
України відноситься до злочину
середньої тяжкості, дані про особу винної,
її посередню характеристику, та обставини які пом'якшують покарання: каяття у вчиненому і активне сприяння розкриттю
злочину.

Водночас суд також врахував що
ОСОБА_1 раніше не судима.

Колегія суддів вважає, що визначене ОСОБА_1 покарання є справедливим, тому підстав для скасування вироку та
призначення більш суворого
покарання винній, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст .ст.365, 366 КПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляцію потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
вирок Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 21 лютого 2007 року у відношенні ОСОБА_1, залишити без зміни.