ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
березня 2007 року м. Ужгород

Військовий
місцевий суд Ужгородського гарнізону у складі: головуючого - полковника юстиції
Борканюка М. М. , при секретарі -
Лакатош Г. К.,

за
участю державного обвинувача - заступника військового прокурора Ужгородського
гарнізону майора юстиції Козачука М. В. та захисника-адвоката ОСОБА_2, у відкритому судовому засіданні у
розташуванні військового суду розглянув кримінальну справу за обвинуваченням
військовослужбовця Чопського прикордонного загону (в/ч 1493) лейтенанта

ОСОБА_1,

який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в місті Вовчанськ,
Харківської області,
українця, громадянина
України, з вищою освітою, неодруженого,
раніше не судимого, на військовій
службі в якості офіцера з липня 2006 року,

у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст.
424 КК України. Судовим слідством військовий місцевий суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 5 січня 2007 року,
біля 23 год., на території прикордонної застави
"Чоп", у спальному приміщенні
особового складу, будучи військовою
посадовою особою -тимчасово виконуючим обов'язки начальника застави, в порушення вимог ст.
ст. 19, 28, 29, 68
Конституції України, ст. ст.
31, 32, 49, 50
і 59 Статуту внутрішньої служби та
ст. ст. З, 4
Дисциплінарного статуту ЗС України,
проявивши незадоволення поведінкою підлеглого солдата ОСОБА_3, який за його наказом не здав свій мобільний
телефон на зберігання, та з метою
показати уявну перевагу над ним, у
присутності особового складу, діючи
умисно, перевищивши владу та надані йому
службові повноваження, наніс ОСОБА_3 два
удари кулаком в грудну клітку, завдавши
потерпілому фізичну біль та спричинивши побої,
тобто вчинив насильство щодо підлеглого.

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1
винним себе у пред'явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним фізичного
насильства над підлеглим і, крім
того, пояснив, що допустив нестатутні методи впливу до
солдата ОСОБА_3, будучи обуреним
поведінкою останнього, не виконавшого
його наказ щодо здачі на зберігання особистого мобільного телефону, який ОСОБА_3 свідомо, обманувши його, не передав у кімнату для зберігання особистих
речей солдатів застави, а сховав, щоб в подальшому користуватись ним на власний
розсуд. У скоєних злочинних діях підсудний покаявся, публічно вибачився перед потерпілим і просив
суворо його не карати.

2

Крім
особистого зізнання вина підсудного встановлена сукупністю інших достежених в
суді доказів.

Так, потерпілий - солдат ОСОБА_3 дав показання про
те, що дійсно, 5 січня 2007 року, біля 23 годин, виконуючий обов"язки начальника застави
лейтенант ОСОБА_1, у спальному приміщенні застави, знайшов у нього, ОСОБА_3,
мобільний телефон, який ОСОБА_3
повинен був за наказом ОСОБА_1 здати на зберігання, після чого,
спитавши, чому цей телефон у
нього, наніс йому, ОСОБА_3у,
кулаком правої руки спочатку один удар в груди, а затим схопив його лівою рукою за шию і зі
словами: "Чому не здав, чому не
здав?", наніс ще один аналогічний
удар в груди, від яких наступила фізична
біль в області грудей, яка через деякий
час пройшла, а в місці нанесення ударів
утворився синяк. Від нанесених ударів,
яких-небудь негативних наслідків для його здоров"я не
наступило, тому ніяких претензій до
ОСОБА_1 він не має, просить суд не
карати даного офіцера суворо, оскільки у
скоєному ОСОБА_1 вбачає і свою вину,
оскільки в даній ситуації повів себе неправильно.

Свідок
ОСОБА_4 - співслужбовець потерпілого, в
суді показав, що 5 січня 2007 року, близько 23 год. знаходився у приміщенні застави на шикуванні і
бачив, як т.в.о. начальника застави
лейтенант ОСОБА_1 за
те, що солдат ОСОБА_3 не віддав за
наказом ОСОБА_1 на зберігання свій мобільний телефон, наніс ОСОБА_3у два удари кулаком в грудну
клітку, і схопив того рукою за шию, та при цьому запитував чому ОСОБА_3 не здав
телефон. Також він заявив, що лейтенант ОСОБА_1 при цьому
перебував у тверезому стані, однак був
емоційно збуджений і сердитий.

Дані
показання в суді потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 в цілому співпадають з
їхніми ж показаннями, даними на
досудовому слідстві при відтворенні обстановки та обставин події з участю
кожного окремо, та при очних ставках з
ОСОБА_1

Витягом
з наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України за № 150 -ОС від
17 червня 2006 року прідтверджується, що
з даного часу лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника
мобільної прикордонної застави "Чоп" Чопського прикордонного загону.

Висновком
судово-медичної експертизи за № 1851 від 05.02.2007 року встановлено, що на момент обстеження солдата ОСОБА_3, 1987 р.н.,
яких -небудь тілесних ушкоджень не виявлено.

Оскільки
ОСОБА_1, будучи військовою особою - начальником для підлеглого
солдата ОСОБА_3 за військовим званням і службовим становищем, в порушення вимог ст.
ст. 19, 28, 29 і 68 Конституції
України, ст. ст.
31, 32, 49, 50 і 59 СВ Служби і
ст. ст. 3, 4 ДСЗС України, в результаті нанесення двох ударів по
тілу, що спричинили біль та побої
потерпілому, застосував фізичне
насильство щодо підлеглого, ці його
злочинні дії суд кваліфікує за ч.2 ст.
424 КК України.

Вирішуючи
питання про вид та міру покарання, суд
враховує, що підсудний скоїв тяжкий
злочин, який в умовах військової
прикордонної служби має підвищену суспільну небезпечність.

Разом з
тим, суд приймає до уваги, що ОСОБА_1
до призову на військову службу ні в чому вартому осуду помічений не
був, займався суспільно-корисною
діяльністю і характеризувався тільки позитивно.

Під час
навчання в академії прикордонних військ України та протягом служби офіцером
прикордонником зарекомендував себе дисциплінованим, ініціативним та перспективним молодим
спеціалістом, з позитивними керівними та
організаторськими здібностями, за що
неодноразово заохочувався командуванням прикордонного загону, вину свою він визнав і у скоєному щиро
покаявся, що слідує із його публічного
вибачення перед потерпілим, який ніяких
претензій до підсудного немає і просить суд суворо його не карати, а також суд зважує те, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 притягується
вперше, тяжких наслідків від його дій не
наступило, а скоєння ним злочину в
певній мірі обумовлено неправомірною поведінкою самого потерпілого, що суттєво пом"якшує відповідальність
винного.

3

Тому, оцінюючи сукупність наведених вище
обставин, що пом"якшують покарання
та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, суд вважає необхідним відносно ОСОБА_1
перейти до іншого більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст.
424 КК України, застосувавши до
нього положення ст. ст.
69 і 58 того ж Кодексу і призначивши покарання у вигляді службового
обмеження, оскільки приходить до
переконання, що в умовах подальшої
прикордонної служби ОСОБА_1 стане
на шлях виправлення та перевиховання, в
мінімальний строк призначеного покарання.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 323 і 324 КПК України, військовий місцевий суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України, на підставі якої, із застосуванням ст.
ст. 69 і 58 того ж Кодексу, призначити йому покарання у вигляді
службового обмеження строком на 6 (шість) місяців, з відрахуванням із суми його грошового
забезпечення в доход держави протягом призначеного строку 10 (десяти)
відсотків.

Міру
запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_1 - підписку про невиїзд- до
вступу вироку в законну силу - залишити без зміни.

Після
вступу вироку в законну силу, речовий
доказ по справі - мобільний телефон марки "Сіменс А-50" - повернути
потерпілому ОСОБА_3

На вирок
може бути подано апеляцію у військовий апеляційний суд Центрального регіону
через військовий місцевий суд Ужгородського гарнізону протягом п"ятнадцяти
діб з моменту Його проголошення.