Провадження № 1-кп/760/730/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горохівка, Снігірівського району, Миколаївської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні дитину 2005 р.н., ІПН НОМЕР_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
за участю прокурора ОСОБА_4
за участю захисника ОСОБА_5
за участю обвинуваченого ОСОБА_3
Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1126-VII від 17.03.2014 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.1 п. 1,17,20; 112 Конституції України та ст. ст. 4,11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 21.03.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_3 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ).
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №62 від 25.03.2014 року (по стройовій частині) ОСОБА_3 у військовому званні солдата призначений на посаду водія - слюсаря, зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 21.03.2014 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11,16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого ЗУ № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, затвердженого ЗУ №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
12.01.2015 року ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання та тимчасового виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 того ж дня, близько 10:00 год. самовільно без дозволу командування залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 та направився до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому ОСОБА_3 постійно перебував у м. Києві та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину польова пошта НОМЕР_2 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
16.03.2015 року близько 08:00 год., тобто більше ніж через один місяць ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 і заявив про себе.
Таким чином, солдат Збройних Сил України ОСОБА_3 , вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, тобто винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.
Враховуючи ступінь та характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_3 у проведенні кримінального провадження щодо нього, з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_3 , який вчинив злочин вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та ні в чому протиправному помічений не був, позитивно характеризується за місцем проживання, тобто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, а також в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень, керуючись ст. ст. 53, 65, 69 КК України сторони узгодили, що у даному випадку необхідно перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст. 407 КК України та призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:
1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів;
2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочини, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії злочинів середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє, положення ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє, що умисне не виконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 472-475 КПК України, суд, -
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:
· за ч.3 ст.407 КК України у вигляді штрафу 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору .

Суддя: