УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/1285/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі апеляційну скаргу:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,
на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2015 року,
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить скасувати вирок Малинського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2015 року, а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції для повторного розгляду.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що місцевий суд під час розгляду провадження не в повному обсязі дослідив матеріали провадження, показання свідків а також неправильно кваліфікував його дії за ч.1ст.187 КК України, тоді як він визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.186 КК України.
Згідно вироку Малинського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2015 року суд визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначив йому покарання за даною статтею у виді 4 років позбавлення волі. На підставі частини 4 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19.11.2014 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Згідно вироку 19 грудня 2013 року близько 22 години ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, йшов із ОСОБА_8 по вулиці Огієнка м. Малина Житомирської області. Під час спілкування з потерпілою у ОСОБА_6 виник намір вчинити напад на неї з метою заволодіння належним їй майном.
Наблизившись до будинку АДРЕСА_2 та реалізовуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_6 вчинив відкритий напад на ОСОБА_8 . Використовуючи у ході нападу насильство, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 близько шести ударів руками в область обличчя, від яких остання впала на землю. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 близько десяти ударів ногами в область тулубу та кінцівок, після чого заволодів майном потерпілої, а саме: жіночою сумочкою вартістю 350 гривень в якій знаходились: гаманець вартістю 30 гривень, гроші в сумі 80 гривень, окуляри вартістю 190 гривень, шкіряні пальчатки вартістю 60 гривень, в`язані пальчатки вартістю 25 гривень, мобільний телефон «Нокіа XI-01» вартістю 240 гривень з карткою пам`яті на 8 Гб. вартістю 60 гривень, сім-карткою оператора стільникового зв`язку «МТС» вартістю 20 гривень та сім-карткою оператора стільникового зв`язку «Лайф» вартістю 15 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 17 гривень.
Своїми діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 1087 гривень та спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців та садна обличчя, кінцівок, травматичного видалення 4 зуба на нижній щелепі зліва, підвивиху двох зубів, струсу головного мозку, забою носа, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України (розбій) за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо допущених судом першої інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд встановив, що викладені у вироку обставини підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які є належними, допустимими та достатніми. Зокрема, показами як самого обвинуваченого ОСОБА_6 , так і потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , протоколами огляду місця події від 26.12.2013р. та від 09.01.2014р., протоколом пред`явлення речей для впізнання від 09.01.2014р., протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2014р., висновком судово-медичної експертизи №396 від 26.12.2013р.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого відносно того, що суд неправильної кваліфікував його дії за ч.1ст.187 КК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства.
Так, суд надав належну правову оцінку усім зібраним у справі доказам , на що вказує наведений у вироку аналіз цих доказів, а саме в мотивувальній частині вироку суд правильно зазначив, що показання ОСОБА_6 стосовно того, що він не заподіював потерпілій тілесні ушкодження спростовуються зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показами потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 .
Крім того, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2014р. ОСОБА_6 не заперечував про те, що під час заволодіння майном ОСОБА_8 наніс останній декілька ударів( т.1 а.с.52-56).
Згідно висновку судово-медичної експертизи №396 від 26.12.2013р. у потерпілої ОСОБА_10 малися тілесні ушкодження у вигляді синців та садна обличчя, кінцівок, травматичного видалення 4 зуба на нижній щелепі зліва, підвивиху двох зубів, струсу головного мозку, забою носа, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я, які могли виникнути від дії твердих тупих предметів, можливо від ударів руками, ногами людини за обставин та в час, які були вказані потерпілою ( т.1 а.с.65).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому посилання обвинуваченого на істотні порушенням вимог кримінально-процесуального закону судом першої інстанції є безпідставними.
Суд першої інстанції у вироку детально навів мотиви, з яких він не приймає до уваги доводи обвинуваченого щодо обставин кримінального провадження, визнавши їх недопустимими та такими, що спростовуються дослідженими доказами і розцінив їх як бажання уникнути кримінальної відповідальності. Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду і вважає їх правильними.
Враховуючи наведене, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, є правильною і доводи апеляційної скарги обвинуваченого цього не спростовують.
Так, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення досудовим слідством встановлена, що вбачається з обвинувального акта та матеріалів провадження, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого, з урахуванням наведених вище підстав, апеляційний суд визнає необґрунтованою.
При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги всі встановлені в сукупності обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, що стали б підставою для скасування вироку суду з мотивів, вказаних апелянтом, колегія суддів не знаходить.
З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого з наведених у ній підстав задоволенню не підлягають, а тому вирок необхідно залишити без змін, як законний та обґрунтований.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Малинського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: