Справа № 489/4899/14-к
кримінальне провадження
№1-кп/489/415/14
УХВАЛА

11 грудня 2014 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ;

при секретарі: ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ;

обвинуваченого: ОСОБА_4 ;

його захисника: ОСОБА_5 ;

обвинуваченого: ОСОБА_6 ;

його захисника: ОСОБА_7 ;

обвинуваченого: ОСОБА_8 ;

його захисника: ОСОБА_9

потерпілих: не з`явились;

при проведенні судового розгляду кримінального провадження за обвинувальним актом, складеним відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 186 ч.2 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку прокурора, який вважав за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти його продовження, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 є раніше неодноразово судимою особою, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до шести років. Обгрунтовуючи необхідність продовження обвинуваченому строків тримання під вартою прокурор посилався на існування ризику продовження ним злочинної діяльності. На обгрунтування зазначеного ризику прокурор послався на довідку про судимості та на існування вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.10.2014 р., відповідно до якого ОСОБА_10 було засуджено до 4х років позбавлення волі. Оскільки учасниками не надано підтверджень того, що зазначений вирок набрав законної сили, суд вважає доведеним залишення існування ризику вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України і неможливість його запобігання при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України та вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Окрім того, вислухавши думку прокурора, який вважав за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти його продовження, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_6 є раніше неодноразово судимою особою, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до шести років. На обґрунтування зазначеного ризику прокурор послався на довідку про судимості та на існування вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.07.2014 р., відповідно до якого ОСОБА_6 було засуджено до одного року шести місяців позбавлення волі.

Зазначений вирок набрав законної сили.

З огляду на зазначене, заявлені прокурором ризики свого підтвердження не знайшли.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 183, 331, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 23.01.2015 року.
Відмовити в продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

До розгляду кримінального провадження залишити обвинуваченого ОСОБА_6 в СІЗО № 20 м. Миколаєва.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до Миколаївського СІЗО.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя