Справа №577/2175/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/237/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000064 від 18 березня 2014 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гурджіані, Грузія, росіянина, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 04 листопада 2003 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст.ст.186 ч.2, 69, 104 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

2) 11 липня 2008 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст.ст.122 ч.1, 186 ч.1, 70 КК України до 4 місяців арешту;

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України, ч.4 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в яких:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , внаслідок м`якості та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині засудження ОСОБА_11 за вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 із застосуванням предмету, схожого на пістолет. Дослідити обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_10 , та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 , призначити остаточне покарання: за п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, ст.70 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла.

Крім того, визнати доведеним обвинувачення в частині засудження ОСОБА_11 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 від 13.02.2010 року із застосуванням предмету, схожого на пістолет при нанесенні ударів потерпілому.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , внаслідок м`якості та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та надмірну суворість призначеного ОСОБА_10 покарання, просить вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за п.6 ч.2 ст.115 КК України змінити, виправдати обвинуваченого за сказаною статтею та пом`якшити призначене йому покарання;

- обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим та просить вирок в частині його засудження за п.6 ч.2 ст.115 КК України скасувати; в доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 , посилаючись на ті ж обставини, що і його захисник у своїй апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду першої інстанції, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до Роменського міськрайонного суду Сумської області, оскільки в м. Ромни мешкають всі потерпілі та свідки.

- обвинувачений ОСОБА_11 , вважаючи призначене йому покарання надто суворим, просить ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України;

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання:

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;

- за ч.3 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

За ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_10 виправдано за недоведеністю його вини.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_10 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 18 лютого 2010 року.

ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 та ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання:

- за ч.3 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_11 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 18 лютого 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_14 7383 грн. та потерпілого ОСОБА_15 11600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави по 1032,36 грн. з кожного.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_10 300000 рублів відмовлено.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з доповненнями вказує, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_10 по епізоду умисного вбивства, вчиненого на території Російської Федерації, за ч.1 ст.115 КК України, оскільки належним чином не дослідив наявні копії письмових доказів, які підтверджують причетність ОСОБА_10 до вбивства ОСОБА_17 . Апелянт вказує, що суд не надав правової оцінки показів ряду свідків, надані ними під час досудового слідства, які підтверджують вину ОСОБА_10 , при цьому не визнавши вказані докази неналежними та недопустимими. Натомість, суд, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_10 , поклав в основу вироку покази самого лише обвинуваченого, належним чином їх не перевіривши, тому, на думку прокурора, враховуючи безпідставне виправдання ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України, суд необґрунтовано виключив кваліфікуючу ознаку, передбачену п.13 ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Крім того, прокурор вважає, що суд безпідставно виключив із обвинувачення ОСОБА_11 по епізоду вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 , факт щодо нанесення потерпілому ударів предметом, схожим на пістолет.

Також апелянт вказує, що суд, призначаючи ОСОБА_10 покарання, не дотримався вимог ст.65 КК України, оскільки безпідставно визнав пом`якшуючою покарання обставиною характеристику за місцем проживання, але не врахував обтяжуючих покарання обставин, а саме, скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння, щодо осіб похилого віку та настання тяжких наслідків.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 у скоєнні вбивства ОСОБА_18 та ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_11 , наданими ним в ході проведення слідчих дій під час досудового розслідування. Також захисник вказує, що перевиховання ОСОБА_10 можливе й при більш м`якому покаранні, оскільки він розкаявся у скоєнні розбійних нападів та станом на 16 лютого 2015 року відбув значну частину покарання;

- обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що суд у вироку критично оцінив висновок судово-медичної експертизи № 40 від 30 березня 2010 року і не взяв ці висновки до уваги, однак не мотивував своїх висновків та не допитав медичного експерта в судовому засіданні. Також обвинувачений зазначає, що суд у вступній частині вироку невірно зазначив про наявність у нього судимостей, оскільки він в порядку ст.89 КК України вважається раніше не судимою особою. В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений посилається на ті ж обставини, що і захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, та зазначає, що суд не надав належного аналізу показанням ОСОБА_11 щодо обставин вбивства потерпілої ОСОБА_18

- обвинувачений ОСОБА_11 зазначає, що суд при призначенні йому покарання не повною мірою врахував ряд обставин, передбачених ст.66 КК України, а саме те, що він співпрацював зі слідством, шляхом надання правдивих свідчень, щире каяття, а також смерть його батьків;

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою незаконного збагачення шляхом вчинення розбійних нападів на жителів похилого віку м. Ромни, у лютому 2010 року вступили у злочинну змову.

Так, в ніч на 10 лютого 2010 року, ОСОБА_10 , за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, одягнувши на голови заздалегідь виготовлені ОСОБА_10 маски, з метою вчинення розбійного нападу, вийняли скло з вікна та через отвір незаконно проникли до будинку по АДРЕСА_3 , де виявили потерпілу ОСОБА_19 . Діючи згідно домовленості та реалізуючи злочинні наміри на протиправне заволодіння грошовими коштами потерпілої, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 рушником, який знайшли в помешканні, закрили їй рот, а хустками зв`язали ноги й руки, після чого погрожуючи вбивством, почали вимагати гроші. Сприймаючи такі погрози реально, ОСОБА_19 повідомила їм про місцезнаходження грошей, в результаті чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заволоділи грошима потерпілої в сумі 5000 грн. Продовжуючи свої протиправні дії та погрози застосування небезпечного для життя та здоров`я насильства, ОСОБА_10 тримаючи в руках ніж та демонструючи його потерпілій, зняв з ОСОБА_19 золоті сережки, загальною вагою 4 грами, вартістю 1160 грн. та золотий ланцюжок, вагою 2 грами, вартістю 580 грн. Таким чином, ОСОБА_10 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_11 заволоділи майном потерпілої ОСОБА_19 та коштами на загальну суму 6740.

Крім того, 13 лютого 2010 року, близько 00.30 год., ОСОБА_10 , за попередньою змовою в групі з ОСОБА_11 , діючи згідно раніше розробленого плану, одягнувши маски, з метою вчинення розбійного нападу на похилого віку потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , вийняли скло з вікна та через отвір незаконно проникли до їх будинку по АДРЕСА_4 . Там були помічені господарем ОСОБА_12 , який почав кричати. Незважаючи на це, ОСОБА_11 наніс йому не менше 3 ударів кулаком в обличчя, звалив потерпілого на підлогу та наніс удари руками і ногами в різні частини тіла, вимагаючи при цьому негайної передачі грошових коштів, також ОСОБА_11 зв`язав ОСОБА_12 руки та ноги мотузками, які знайшов у хаті. Внаслідок застосованого насильства, ОСОБА_12 втратив свідомість.

В свою чергу, ОСОБА_10 забіг в кімнату, де знаходилась ОСОБА_14 , схопив зі столу горщик з квітами та з метою залякування наніс ним удар по голові потерпілої, після чого продовжив її побиття, наносячи удари руками та ногами по різним частинам тіла, доки потерпіла не втратила свідомість. Після цього, ОСОБА_10 зв`язав ОСОБА_14 руки, ноги та зав`язав рота ганчірками, зняв з неї золотий ланцюжок, вагою 1,48 гр., вартістю 429,2 грн. Також, обшукавши будинок, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знайшли та заволоділи грошима в сумі 4500 грн., що належали ОСОБА_12 та грошима в сумі 1400 грн., що належали ОСОБА_14 .

В ході розбійного нападу, потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , було заподіяно, згідно висновків судово-медичних експертиз, легкі тілесні ушкодження.

Не зупинившись на скоєному, 16 лютого 2010 року, близько 20 години, ОСОБА_10 , за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_11 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення розбійного нападу, прийшли на подвір`я домоволодіння ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 . Там ОСОБА_11 постукав у вікно, а коли потерпіла ОСОБА_18 відчинила двері, то ОСОБА_10 із застосуванням фізичної сили заштовхав її в будинок, після чого разом з ОСОБА_11 незаконно проникли всередину, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишився на ганку спостерігати за навколишньою обстановкою, а в подальшому також зайшла до будинку.

В приміщенні будинку, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, шляхом погроз застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, зв`язування рук та ніг потерпілої, а також завдання їй тілесних ушкоджень, заволоділи належними ОСОБА_18 грошовими коштами та майном на загальну суму 1439 грн.

Крім того, під час вчинення даного розбійного нападу на ОСОБА_18 , близько 20 години, 16 лютого 2010 року, в приміщенні її житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 діючи умисно, усвідомлюючи похилий вік та стан її здоров`я, повалив потерпілу на ліжко, зв`язав та почав наносити удари кулаками по різним частинам тіла, одночасно вимагаючи вказати місце зберігання грошових коштів та інших цінностей. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлений на посягання на життя іншої особи, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді фізіологічної смерті потерпілої і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, ОСОБА_10 вийшов за межі попередньої домовленості з ОСОБА_11 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, руками схопив ОСОБА_18 за шию та почав з силою здушувати, свідомо позбавляючи її можливості вільно дихати, внаслідок чого ОСОБА_18 втратила свідомість та померла на місці події.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 22 від 28 лютого 2012 року смерть ОСОБА_18 настала в результаті механічної асфіксії від здавлювання органокомплексу шиї.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що 16 червня 2009 року, близько 5.30 год., перебуваючи стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в лісопосадці на території кладовища, розташованого в південно-східній частині м. Невинномиська, Ставропольського краю РФ, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, наніс ОСОБА_17 не менше 18 ударів ножем в область шиї, грудей та живота, після чого зник з місця злочину. Від отриманих поранень ОСОБА_17 помер на місці події.

Ці дії обвинуваченого ОСОБА_10 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство.

За вказаним епізодом обвинувачення ОСОБА_10 Конотопським міськрайонним судом був виправданий.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала подані доповнення до своєї апеляційної скарги, не наполягала на повторному дослідженні обставин і просила вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, щодо задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника ОСОБА_8 - заперечила, заслухавши обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кожного окремо, та їх захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які підтримали раніше подані ними апеляційні скарги, та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3, 4 ст.187 КК України за обставин, викладених у вироку відносно потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 є обґрунтованими, підтверджуються доказами, які суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив у судовому засіданні, дав їм належну оцінку та вірно кваліфікував :

по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_19 , та відносно потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , за ч.3 ст. 187 КК України, як розбій - напад з метою заволодіння майном потерпілої, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із проникненням у житло;

по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_18 , за ч.4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння майном потерпілої, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Кваліфікація дій обвинувачених в цій частині та обставини справи учасниками кримінального провадження не оспорюється.

Крім того, судом першої інстанції дії ОСОБА_10 відносно потерпілої ОСОБА_18 були кваліфіковані ще і за п.6 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 про недостатність доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 в умисному вбивстві, вчиненому з корисливих мотивів потерпілої ОСОБА_18 , були детально перевірені в судовому засіданні, не знайшли свого підтвердження та спростовуються сукупністю зібраних по справі доказів.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечував, що 16 лютого 2010 року, близько 20 години, він, разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , з метою заволодіння чужим майном, проникли в будинок ОСОБА_18 . Однак вказував, що потерпілу ніхто не бив, а ганчірками та дротом, що знайшли в будинку з ОСОБА_11 , зв`язали ОСОБА_18 руки та ноги, й далі обшукували її будинок. Коли йшли з будинку, залишили потерпілу зв`язану на ліжку в кімнаті, вона була жива.

Разом з тим, такі пояснення обвинуваченого, в частині не застосування ним до потерпілої ОСОБА_18 насильства, були спростовані дослідженими в ході судового засідання та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, висновки суду підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_21 , які співпадають з протоколами огляду місця події та фототаблицею до них, згідно яких у будинку АДРЕСА_3 , виявлено труп ОСОБА_18 зі слідами насильницької смерті, руки та ноги трупа зв`язані, речі в кімнатах будинку розкидані (т.3 а.п.18-51), протоколом огляду трупа та фототаблицею до нього, де зазначається наявність на трупі ОСОБА_18 чисельних тілесних ушкоджень (т.3 а.с.53-59), протоколами добровільної видачі, згідно яких ОСОБА_10 та його співмешканка добровільно видали речі та предмети, якими ОСОБА_10 незаконно заволодів у ОСОБА_18 , а саме, ювілейні медалі, машинку для стрижки волосся, пневматичну рушницю та квитанцію ломбарду (т.3 а.с.77-78), явкою з повинною ОСОБА_11 , в якій він детально пояснив, що він і ОСОБА_10 наносили удари потерпілій ОСОБА_18 , а ОСОБА_10 душив потерпілу(т.3 а.с.79-82), протоколом відтворення обстановки і обставин події та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_11 детально розповів про свої дії та дії ОСОБА_10 щодо потерпілої ОСОБА_18 , про кількість ударів, нанесених потерпілій, про те як ОСОБА_10 душив потерпілу (т.3 а.с.106-121, 122), даними висновку судово-медичної експертизи, яким підтверджується, що тілесні ушкодження на тілі потерпілої ОСОБА_18 могли утворитись при обставинах, які продемонстрував ОСОБА_11 в ході відтворення обстановки та обставин події (т.4 а.с.29-30), даними висновку експерта №98 від 12 листопада 2010 року та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 22 від 28 лютого 2012 року підтверджується, що причиною смерті ОСОБА_18 була механічна асфіксія від здавлення органокомплексу шиї, яка в своєму клінічному перебігу призвела до розладу життєво-важливих функцій організму. Між тілесними ушкодженнями, виявленими на трупі ОСОБА_18 та настанням смерті потерпілої прямий причинно-наслідковий зв`язок. Виходячи з морфологічних ознак та тяжкості тілесних ушкоджень, даних гістологічних досліджень шматочків внутрішніх органів, причини смерті, слід вважати, що навіть при своєчасному наданні медичної допомоги, гарантувати настання сприятливого для життя ОСОБА_18 наслідку неможливо (т.5 а.с.151-158, т.6 а.с.45-73).

Оцінивши зазначені докази в сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що покази ОСОБА_10 в тій частині, що він не душив потерпілу ОСОБА_18 є нічим іншим як способом уникнути відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються показами ОСОБА_11 під час проведення відтворення обстановки і обставин події, його поясненнями, зазначеними в явці з повинною, щодо обставин скоєння злочину відносно потерпілої ОСОБА_18 , даними висновків судово-медичних експертиз.

Не може погодитися колегія суддів із доводами апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 з приводу ненадання судом аналізу поясненням обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки у вироку суд дав оцінку його показам та чітко зазначив, що ОСОБА_11 під час проведення відтворення обстановки і обставин події детально розповів та показав на місці деталі скоєння злочинів, зокрема і вбивство ОСОБА_10 потерпілої ОСОБА_18 . Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 підтвердив добровільність написання явки з повинною щодо обставин скоєння вбивства потерпілої ОСОБА_18 .

Підстав, які б свідчили про можливість ОСОБА_11 обмовляти ОСОБА_10 , колегією суддів встановлено не було. Не наведено таких підстав і в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за встановлених в судовому засіданні обставин, дійшов вірного висновку, що саме від дій обвинуваченого ОСОБА_10 настала смерть потерпілої ОСОБА_18 , оскільки здавлюючи руками з достатньою силою шию потерпілої, обвинувачений, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав небезпечні наслідки, а саме смерть потерпілої і бажав настання її смерті, тобто діючи з прямим умислом, свідомо вчинив всі дії, які вважав можливими і необхідними для настання смерті ОСОБА_18 .

Отже, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_10 у скоєнні вбивства ОСОБА_18 та ґрунтуються лише на поясненнях ОСОБА_11 , наданими ним в ході проведення слідчих дій під час досудового розслідування, є безпідставними, як і їх твердження щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_10 у відношенні потерпілої ОСОБА_18 за п. 6 ч.2 ст.115 КК України.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , про те, що суд зазначаючи у вироку про критичне ставиться до висновку судово-медичної експертизи № 40 від 30 березня 2010 року, не мотивував своїх висновків з цього приводу, оскільки, це спростовується самим змістом вироку, де суд, належним чином мотивуючи свою позицію, обґрунтував її також і висновком комісійної судово-медичної експертизи та додаткової комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінальної справи(т.5 а.с.151-158, т.6 а.с.45-73) в яких детально описано тілесні ушкодження, які малися на трупі ОСОБА_18 , дана їх кваліфікація та вказана причина смерті останньої, якою стала механічна асфіксія від здавлення органокомплексу шиї, яка в своєму клінічному перебігу призвела до розладу життєво-важливих функцій організму. Між тілесними ушкодженнями, які малися у ОСОБА_18 та настанням смерті потерпілої прямий причинно-наслідковий зв`язок. Також зазначено, що висновок № 40 судово-медичного експерта Роменського районного відділення СМЕ не в повній мірі відповідає об`єктивним даним виявленим при судово-медичному дослідження трупа ОСОБА_18 .

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_10 відносно потерпілої ОСОБА_18 за п.6 ч.2 ст.115 КК України кваліфіковані правильно, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 в цій частині є необґрунтованими.

Що стосується тверджень апеляційної скарги прокурора про безпідставне та необґрунтоване виправдання судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_10 за епізодом умисного вбивства ОСОБА_17 вчиненого та території Російської Федерації за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України та допущення при цьому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, то колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, органи досудового розслідування вину ОСОБА_22 у вчиненні вбивства потерпілого ОСОБА_17 обґрунтовували допитами потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та матеріалами протоколом огляду місця події та висновками експертиз.

Суд виправдовуючи ОСОБА_22 за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України вказав, що органами обвинувачення не надано, а в судовому засіданні не було здобуто доказів, які доводять вину ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даному випадку прийняв правильне рішення.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні категорично заперечив свою причетність до скоєння 16 червня 2009 року в м. Невинномиськ, РФ, вбивства ОСОБА_17 .

Потерпіла ОСОБА_16 та свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , не були безпосередньо допитані в ході судового засідання, хоча судом першої інстанції і вживалися заходи по встановленню місцезнаходження вказаних осіб. Тому суд першої інстанції, вірно пославшись ст. 95 КПК України, вказав, що він може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них, не взяв до уваги письмові показання вказаних осіб.

Крім того, дослідивши в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, а саме, речовий доказ кобура від ножа, протокол огляду місця події та фототаблиці до нього (т.1 а.с.8-19), висновки експертів (т.1 а.с.43-50, 55-56, т.2 а.с.34-40), висновок експерта № 21/2011 про тілесні ушкодження та причину смерті ОСОБА_17 (т.2 а.с.307-315), суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що вони не спростовують показів ОСОБА_10 щодо його непричетності до вказаного злочину.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки згідно копії висновку експерта №469 від 14 серпня 2009 року на кобурі, вилученій 20 червня 2009 року при огляді місця події на території кладовища в м. Невинномиськ, Ставропольського краю РФ, відбитків пальців рук, які б були придатними для ідентифікації, на ній не виявлено (т.1 а.с.186-187), а вказані вище копії матеріалів кримінального провадження, доводять лише сам факт виявлення трупа ОСОБА_17 на території кладовища в м. Невинномиськ, наявність на трупі чисельних тілесних ушкоджень та встановлюють причини смерті потерпілого.

Інших доказів, які б з достовірністю вказували на вчинення саме ОСОБА_10 вбивства ОСОБА_17 органом обвинувачення суду надано не було. Відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Враховуючи вищенаведене, та приймаючи до уваги, те що відповідно до ст.62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини засудженого повинні трактуватися на його користь, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині виправдання ОСОБА_10 за епізодом вбивства потерпілого ОСОБА_17 правильним і істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, як про це зазначає в своїй апеляції прокурор, не вбачає.

Таким чином, правильно виправдавши ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України по факту вбивства ОСОБА_17 , суд першої інстанції вірно виключив із обвинувачення ОСОБА_10 кваліфікуючу ознаку, передбачену п.13 ч.2 ст.115 КК України умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині слід також визнати необґрунтованими.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне виключення судом з обвинувачення ОСОБА_11 по епізоду вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 , щодо нанесення потерпілому ударів предметом, схожим на пістолет, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у тому, що в ході розбійного нападу 13 лютого 2010 року на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , він підбіг до ОСОБА_12 та тримаючи в руці предмет, схожий на пістолет, почав погрожувати його застосуванням, після чого звалив потерпілого на підлогу і почав з силою наносити йому удари зазначеним предметом.

Між тим, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 категорично заперечив наявність у нього пістолету під час здійснення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_28 , яка є представником вказаних потерпілих, та на яку прокурор посилається в апеляційній скарзі, безпосередньо очевидцем події не була, а свої показання в цій частині надала зі слів потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Оскільки в ході судового розгляду справи не було здобуто прямих доказів, того, що ОСОБА_11 завдавав удари потерпілому ОСОБА_12 предметом схожим на пістолет, та враховуючи вказівку ч.3 ст.62 Конституції України, про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виключив з обвинувачення ОСОБА_11 факт нанесення ним ударів потерпілому ОСОБА_12 предметом, схожим на пістолет.

Що стосується призначеного обвинуваченим покарання, яке, на думку обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 є надто суворим, а на думку прокурора, у відношенні ОСОБА_10 є занадто м`яким, то з цими доводами колегія суддів не погоджується.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом дотримані.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та наслідки, які наступили, роль кожного обвинуваченого у вчиненні злочинів, особи винних, які позитивно характеризуються за місцем проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд враховував позитивні характеристики за місцем проживання.

Як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , судом враховано вчинення злочинів щодо осіб похилого віку, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та тяжкі наслідки скоєного.

Тобто, судом належним чином було враховано у тому числі й ті обставини, на які посилаються апелянти у своїх апеляційних скаргах.

Доводи прокурора з приводу безпідставного визнання судом як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 позитивна характеристика за місцем мешкання, є необґрунтованими, оскільки суд, встановивши обставини, які на його думку пом`якшують покарання обвинуваченому, має право в порядку ст.66 КК України їх такими визнати.

Також, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, навіть з врахуванням обставин, на які посилається обвинувачений ОСОБА_11 , як на підставу пом`якшення йому покарання, на думку колегії суддів, обране йому судом покарання у виді позбавлення волі є справедливим і не вбачає підстав для пом`якшення призначеного йому покарання та застосування ст.69 КК України, як про це просить в своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_11 .

Таким чином, взявши до уваги всі зазначені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинувачених лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши їм покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей, за які їх засуджено, з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів.

Призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання, на думку колегії суддів, є законним, справедливим і сприятиме перевихованню обвинувачених та попередженню нових злочинів, а тому доводи апеляційних скарг про м`якість призначеного покарання чи то про його суворість є необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо невірного зазначення судом першої інстанції у вступній частині вироку про наявність у нього судимостей, оскільки він в порядку ст.89 КК України вважається раніше не судимою особою на момент вчинення ним злочинів у лютому 2010 року.

В той же час, колегія суддів виходить з того, що наявність вказівки про наявність судимостей у ОСОБА_10 жодним чином не впливає на законність і обґрунтованість рішення суду 1 інстанції.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а так само невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі прокурор, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з викладеним, апеляційні скарги з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , та обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів з вищенаведених підстав, зазначає і про безпідставну вимогу обвинуваченого ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі щодо скасування вироку суду, та направлення матеріалів даного кримінального провадження на новий судовий розгляд саме до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2015 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 без задоволення.

Запобіжний захід обом обвинуваченим залишити тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5