Справа № 1- 199/07 Від 01 червня 2007 року
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

01 червня 2007 року м. Черкаси

Придніпровський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - Попельнюха P.O.

при
секретарі: - Криштоф Л.В.

з
участю: прокурора -
Мовчана О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засідОСОБА_2 в
м. Черкаси кримінальну справу
за

звинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженки м.
Черкаси, українки за
національністю, громадянки України, з середньо-технічною освітою, заміжньої,
не працюючої, миючої на
утримОСОБА_2 трьох неповнолітніх дітей,
не судимої, проживаючої АДРЕСА_1

у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 166 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудна
ОСОБА_1 незважаючи на те, що до неї
постійно педагогами шкіл, де навчаються
її діти, вживалися заходи, щодо звернення її уваги на виконання своїх
батьківських обов'язків, протягом
тривалого періоду - з 2003 року по даний
час, всупереч вимог встановлених законом
України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001
року та ст. 150
СК України, де встановлено, що на батьків покладено обов'язки по
вихованню дитини, піклуватися про її
здоров'я, фізичний, моральний і духовний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною середньої
освіти, створення належних умов для
розвитку її природних здібностей,
готувати її до самостійного життя та праці, умисно,
злісно не виконувала обов'язки по догляду за своїми неповнолітніми
дітьми ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, ОСОБА_3,
1995 року
народження та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2народження, а саме: будучи відповідальною за реєстрацію
народження дитини, ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 144 СК України
протягом одного місяця з дня народження дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2народження
і по даний час не зареєструвала її народження в державному органі реєстрації
актів цивільного стану. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила передбачене ст. 7
Закону України „Про охорону дитинства" право дитини на ім'я та громадянство, право отримання соціальної допомоги
необхідної для утримання дитини та її повноцінного харчування, спричинила неможливість реєстрації дитини за
місцем проживання відповідно до ст. 6
Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в
Україні", що унеможливило її
зарахування до шкільного навчального закладу.

Вона ж - ОСОБА_1, злісно ухиляючись від виконання батьківських
обов'язків по вихованню і догляду за неповнолітніми дітьми, не влаштувавши дочку ОСОБА_5 в дошкільний
дитячий заклад та не доглядаючи її,
залишала останню зі своїми старшими дітьми сином ОСОБА_3 та дочкою
ОСОБА_2, яка має розумові вади, чим перешкоджала ОСОБА_3 відвідувати звичайну
школу, а дочці ОСОБА_2 школу з
розумовими вадами, що є небезпечним для
ОСОБА_5 та адаптації в суспільстві,
отримуючи певні знання та підготовку в школі. Так ОСОБА_2будучи дитиною
інвалідом систематично без поважних причин пропускала школу залишаючись вдома
доглядати молодшу сестру ОСОБА_5, або не
мала коштів на проїзд, хоча її

пенсійне посвідчення втрачене у 2006 році, не було
поновлене, що давало
б їй право
на безкоштовний проїзд.

Внаслідок
систематичного тривалого невиконання ОСОБА_1 батьківських обов'язків по догляду
за навчанням та вихованням неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3та ОСОБА_5, нею було спричинено наслідки у вигляді завдання
моральної та матеріальної шкоди інтересам її неповнолітніх дітей, порушення їх прав на освіту, на реєстрацію народження дитини як
громадянина, порушення житлових
прав, права на ім'я та
громадянство, права на достатній
життєвий рівень, права на отримання
соціальної допомоги.

Допитана
в ході досудового слідства та в судовому засідОСОБА_2 підсудна ОСОБА_1. свою вину в пред'явленому обвинуваченні
визнала повністю, та пояснила, що дійсно вона неналежним чином виконувала
свої батьківські обов'язки, але
невиконання обов'язку щодо реєстрації найменшої дитини сталося у зв'язку з
тим, що вона втратила паспорт
громадянина України і не могла отримати необхідних для реєстрації документів. У
зв'язку з тим, що її чоловік тривалий
час перебував на лікувОСОБА_2 від наркотичної залежності, змушена була працювати та заробляти гроші для
всієї сім'ї. У зв'язку з цим вимушена була залишати меншу дитину на виховання
старшим, а ті, в свою чергу,
з цієї причини були позбавлені можливості вчасно відвідувати школу. В
даний час вона разом з чоловіком відвідує церкву і її життя повністю змінилось.

З
матеріалами справи підсудна ОСОБА_1 знайома,
визнає всі докази які в ній є. У вчиненому щиро кається.

Винність
підсудної ОСОБА_1 у вчиненні злісного невиконання батьками встановлених законом
обов'язків по догляду за дітьми, що
спричинило тяжкі наслідки,
підтверджується як показами самої підсудної даними нею в судовому
засідОСОБА_2, так і тими доказами які
зібрані органами досудового слідства і які визнала підсудна в судовому
засідОСОБА_2 відповідно до вимог ч.3
ст. 299 КПК України.

Оцінюючи
докази в їх сукупності, суд вважає, що вину підсудної ОСОБА_1 доведено повністю.

Дії
підсудної суд кваліфікує за ст. 166
КК України, як злісне невиконання
батьками встановлених законом обов'язків по догляду за дітьми, що спричинило тяжкі наслідки.

При
призначенні покарання підсудній ОСОБА_1суд враховує характер та ступінь
суспільної небезпечності вчиненого нею злочину,
особу підсудної, яка за місцем
проживання характеризується позитивно.

В якості
пом'якшуючих відповідальність обставин підсудної суд враховує щире каяття у
вчиненому.

Обставин, що обтяжують відповідальність підсудної суд
не вбачає.

Враховуючи, що злочин підсудною вчинено вперше, ступінь тяжкості вчиненого злочину, її особу,
позитивну характеристику,
наявність пом'якшуючих відповідальність обставин, суд вважає,
що її виправлення та перевиховання можливе при призначенні покарання не
пов'язаного з позбавленням волі, шляхом
застосування ст. 75
КК України.

Речові докази по
справі відсутні.

Судові витрати
по справі відсутні.

На підставі
викладеного, керуючись ст.
ст. 323,
324 КПК України,
суд, -

засудив:

Визнати
ОСОБА_1винною у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 166
КК України та призначити їй покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити
засуджену ОСОБА_1. від відбування
покарання з випробуванням, з іспитовим
строком два роки.

Зобов'язати
ОСОБА_1. не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи;
повідомляти органи кримінально-

виконавчої системи про зміну місця
проживання, роботи або навчання;
періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного
заходу ОСОБА_1. до вступу вироку в
законну силу залишити попередню -
підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області протягом 15 діб.