У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,
секретаря судового засідання ОСОБА_14,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003395, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого:

- за вироком Харківського районного суду м. Києва від 18 липня 2001 року за частинами 2,3 ст. 140, ст. 212, ч. 3 ст. 81, ст. 208, ст. 42 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_15,

захисника ОСОБА_6,

засудженого ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7, судові рішення щодо якого не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Як встановив доведеним місцевий суд, 08 березня 2013 року приблизно о 13.00 год. за адресою вул. Передова, 2 у м. Києві між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які перебували у стані алкогольного сп'яніння, почався конфлікт, у процесі якого ОСОБА_9 почав хапати за руки і тягнути за собою ОСОБА_8 Побачивши це, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_9 один удар рукою в обличчя. У цей час ОСОБА_5, побачивши як ОСОБА_9 почав рухатися в сторону ОСОБА_7, умисно наніс останньому два удари по голові металевою палицею, яку він використовував для поліпшення ходьби. Від отриманих ударів потерпілий впав, але одразу ж піднявся і пішов у невідомому напрямку.

Приблизно через півгодини ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 пішли подивитися, де знаходиться ОСОБА_9, та знайшли його у підсобному приміщенні подвір'я АДРЕСА_2. ОСОБА_5 зайшов до цього приміщення, намагався підняти потерпілого та вигнати його, між ними зав'язався словесний конфлікт, у процесі якого ОСОБА_5 умисно наніс ОСОБА_9 ще два удари по голові металевою палицею і вийшов із приміщення.

09 березня 2013 року потерпілий був доставлений з відкритою черепно-мозковою травмою в лікарню, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду в суді першої інстанції внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Скаржник зазначає, що: місцевий суд не взяв до уваги суспільну небезпеку з боку потерпілого та стан сильного душевного хвилювання ОСОБА_5; що він не бажав та не усвідомлював настання наслідків у виді смерті потерпілого, а тому суд неправильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК замість ст. 119 КК; що при призначенні покарання суд безпідставно не застосував положення ч. 1 ст. 69-1 КК та призначив йому надто суворе покарання. Вказує, що суд апеляційної інстанції не дав відповіді на усі доводи апеляції, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, крім того, засідання апеляційного суду відбувалося без участі захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника на підтримання доводів скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

У касаційній скарзі засуджений, крім іншого, посилається на неповноту та однобічність розгляду справи, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 433 КПК не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Твердження ОСОБА_5 про неправильну кваліфікацію його дій спростовуються матеріалами провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та пояснив, що він під час конфлікту у дворі вдарив потерпілого двічі по голові металевою палицею, яку засуджений використовував для поліпшення ходьби. Потім, коли він з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли шукати потерпілого і виявили його у сараї, ОСОБА_5 намагався підняти ОСОБА_9, між ними знову виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_5 двічі вдарив потерпілого металевою палицею по голові. При цьому ОСОБА_5 пояснив, що об'єктивної причини бити потерпілого в сараї не було.

ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив викладені ОСОБА_5 обставини, вказавши про те, що останній завдав кілька ударів ОСОБА_9 по голові палицею, а сам ОСОБА_7 завдав потерпілому лише одного удару кулаком по обличчю. Обставини завдання ОСОБА_5 ударів палицею в голову потерпілого підтвердив у судовому засіданні також свідок ОСОБА_10

Судом під час судового розгляду були безпосередньо досліджені зібрані під час досудового розслідування докази, а саме: протоколи огляду місця події - сараю та будинку, в процесі огляду останнього було виявлено та вилучено металеву палицю; протоколи проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_5, під час яких винуваті детально показували та розказували обставини заподіяння потерпілому ударів; протокол огляду трупа та висновки експерта від 16 і 29 травня 2013 року щодо механізму заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та причин смерті останнього. Судом за клопотанням захисту також було допитано експерта, який підтвердив свій висновок та зазначив, що комплекс тілесних ушкоджень у потерпілого міг утворитися внаслідок ударів палиці.

Оцінивши усі докази в їх сукупності, місцевий суд дав їм відповідну оцінку та дійшов умотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині і вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК.

Твердження у касаційній скарзі про те, що засуджений під час конфлікту перебував у стані сильного душевного хвилювання внаслідок неправомірних дій потерпілого, є безпідставними. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 завдавав удари металевою палицею по голові ОСОБА_9 не тільки поблизу будинку, де відбувався конфлікт між потерпілим і ОСОБА_7, але й у сараї, де потерпілий не вчиняв жодних активних протиправних дій. З огляду на це, твердження про наявність з боку потерпілого суспільної небезпеки та про викликаний такою поведінкою потерпілого раптовий емоційний стрес ОСОБА_5 суперечать матеріалам справи.

Покарання ОСОБА_5 призначено із дотриманням вимог статей 50, 65 КК, є достатнім та необхідним для виправлення винного і попередження вчинення нових злочинів. Підстав для застосування до призначеного покарання положень ст. 69-1 КК, як на це вказує у скарзі засуджений, не вбачається, оскільки у матеріалах провадження відсутні обставини, передбачені пунктом 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, наявність яких прямо передбачена зазначеною вище нормою закону.

Посилання засудженого на порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та в суді першої інстанції є аналогічними доводам його апеляції, які були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані безпідставними. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та є обґрунтованою.

Доводи засудженого про порушення його прав на захист внаслідок того, що розгляд його апеляції відбувся без участі захисника, не ґрунтуються на законі.

Матеріалами провадження встановлено, що захисник ОСОБА_6, який представляв інтереси ОСОБА_5, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді (т. 4, а.с. 63). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Оскільки участь захисника у цьому кримінальному провадженні не є обов'язковою, а засуджений ОСОБА_5 не заявляв клопотання про необхідність участі його захисника під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції провів судове засідання за наявної явки сторін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були би підставами для скасування або зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13