АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/385/14 Справа № 1-1/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року м. Дніпропетровськ

09 жовтня 2014 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровскої області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 , на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.06.2014 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Україны, раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 УК України до 7 років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_10 визнаний винним у скоєнні злочину при слідуючих обставинах.

Так, знаходячись з ОСОБА_7 в неприязних стосунках, 14.02.2005 року вирішив скоїти умисне вбивство останнього.

Реализуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне спричинення смерті іншій особі, ОСОБА_10 в той же день, заготовивши специально приспособлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет - кухонно-побутовий ніж с довжиною леза 14 см., взяв його с собою и направився до місця проживання ОСОБА_7 .

Достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 знаходиться за місцем проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 близько 23.00 години 14.02.2005 року прийшов за вказаною адресою та через домофон визвав потерпілого.

Знаходячись в коридорі вказаного дому ОСОБА_10 умисно, протиправно, з метою реалізації задуманного позбавлення життя ОСОБА_7 , дістав з кишені раніше заготовлений кухонно-побутовий ніж і наніс удар в життєво-важливу частину тіла потерпілого область грудної клітки зліва. Однак злочинний намір не був доведений ним до кінця. Так як ОСОБА_7 ухилився від ножа і удар лезом ножа прийшовся в ліву пахвову область.

Після цього ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії небезпечні для життя потерпілого, передбачаючи його смерть і бажаючи настання таких наслідків, умисно наніс йому із значною силою два послідовних удари в направленні зверху вниз ножем в життєво-важливу частину тіла людини область голови.

Від одержаних ножових ударів потерпілий упав на пол і знаходився в напівбезпритомному стані від втрати крові.

ОСОБА_10 , незважаючи на безпомічний стан ОСОБА_7 , який в наслідок одержаних тілесних ушкоджень не міг оказувати опір, бажаючи довести свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство потерпілого до кінця, продовжив наносити удари ножем в життєво-важливі частини тіла область голови, шиї, а також ніг потерпілого, від яких лезо ножа зламалось.

Не зважаючи на те, що в цей час на крик потерпілого прибігла його мати ОСОБА_13 і почала за одежу відтягувати ОСОБА_10 від сина, останній не перестав намагатись позбавити життя потерпілого, а, наносячи декілька ударів ножем зі зламаним кінцем леза ОСОБА_7 в життєво-важливі органи, наніс йому не менш 2-х ударів в область голови, не менш 1 удару в область шиї і не менш 2 ударів в область правої голені.

Лише своєчасне втручання брата потерпілого ОСОБА_14 , який в цей момент забіг в коридор будинку і, бачивши безпорадний стан своїх родичів і ОСОБА_10 , який наносив удари ножем ОСОБА_7 , з метою запобігання його вбивства, наніс два удари дерев`яною бейсбольною битою по голові ОСОБА_10 , від яких останній знепритомнів. Тим самим запобіг вбивству брата.

У зв`язку з цим ОСОБА_10 не довів свій злочинний намір, направлений на протиправне умисне спричинення смерті ОСОБА_7 до кінця з причин, які не залежать від його волі.

В апеляціях:

- прокурор вважає вирок суду незаконным, підлягаючим скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості скоєного злочину і особі засудженого, яке є несправедливим у зв`язку з м`якістю.

Вважає, що судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненного злочину, а також той факт, що засуджений заперечував свою причетність до скоєного злочину, ніяких мір до відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди не прийняв, що також свідчить про відсутність каяття.

Просить вирок суду скасувати, постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_15 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 115 УК Украины и призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років.

- засуджений ОСОБА_10 з вироком суду не згодний, вважає його незаконним і підлягаючим скасуванню у зв`язку з порушенням кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, невірною кваліфікацією його дій, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.
Вважає, що судом першої інстанції 23.11.2012 року було вірно кваліфіковано його дії за ч.1ст.122 КК України, як умисне спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Кваліфікацію його дій за ч.1 ст.15, ч.1 ст.115 КК України вважає невірною, оскільки не встановлений умисел на вбивство

Просить вирок суду скасувати, постановити свій вирок, яким визнати його винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

- адвокат ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 с вироком суду не згоден, вважає його не законним та підлягаючим скасуванню у зв`язку з порушенням кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, невірною кваліфікацією дій засудженого, що потягло зо собою невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі засудженого.

При цьому вважає, що судом не дотримано вимог кримінально-процесуального закону в частині аналізу та оцінки доказів по справі.

На його думку суд фактично прийняв до уваги тільки доводи обвинувального висновку, яке побудоване на показах потерпілого ОСОБА_7 . Крім того, судом не встановлений мотив злочину, не враховано протиправні дії потерпілого ОСОБА_7 , який спровокував бійку, не враховано емоційний стан засудженого ОСОБА_10 , а також не враховано положення ст.36 КК України, ч.3ст.27 Конституції України, п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про злочини протии життя та здоров`я особи» від 07.03.2003 року, оскільки все це впливає на кваліфікацію дій засудженого.

Крім того, захисник вказує на те, що ні слідством, ні судом не добуто доказів того, що ОСОБА_10 заздалегідь заготовив спеціально приспособлений предмет з метою вбивства, і що він належав саме ОСОБА_10 .

Вважає, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені при перевищенні меж необхідної оборони, а пробіли при проведенні слідства не можуть служити доказами вини ОСОБА_10 в замаху на вбивство ОСОБА_7 , оскільки тілесні ушкодження ОСОБА_10 були спричинені більш тяжкі чим потерпілому ОСОБА_7 .

Просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

- потерпілий ОСОБА_7 вважає вирок суду помилковим та незаконним в частині призначеної міри покарання та відшкодування моральної шкоди, оскільки суд не в достатній мірі врахував ту обставину, що ОСОБА_10 не визнав своєї вини ні на досудовому, ні на судовому слідстві, що свідчить про те, що він не розкаявся у скоєному злочині. Ні матеріальна ні моральна шкода йому не відшкодована засудженим.Вважає, що з врахуванням отриманих травм, його фізичних страждань він переніс страх, біль, жах, стресове перенапруження, відчай, фізичні, етичні і психічні страждання, обусловлені скоєнням замаху на його життя ОСОБА_10 . Йому за станом здоровья прийшлось залишити великий спорт, якому він приділяв багато уваги та у нього, як у будь-якого спортсмена були мрії добитися в спорті великих досягнень, яким не призначено було здійснитись по вині ОСОБА_10 , а тому вважає, що сума у розмірі 200000 відповідає його моральним стражданням.
Просить вирок скасувати, постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі терміном 9 років за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.15,ч.1ст.115 КК України та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, про скасування вироку та постановленні свого вироку, яким просив призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.15, 115 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі, потерпілого та його представника, які підтримали апеляцію потерпілого та просили також про призначення покарання, про яке просив прокурор, засудженого та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляції про скасування вироку,перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляцій, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія судів приходить до наступного.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.15,ч.1ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами здобутими у відповідності до вимог КПК України і є правильними.

Твердження обвинуваченого про необхідність перекваліфікації таких дій на ч.1 ст.122 КК України не ґрунтуються на відповідних доводах та спростовуються викладеними у вироку суду доказами.

Обґрунтовуючи свій висновок, суд правильно послався у вироку, насамперед, на показання потерпілого про нанесення засудженим йому саме таких тілесних ушкоджень за вказаних ним даних і твердження засудженого, що він не вчиняв таких дій, як показує потерпілий, направлених на позбавлення життя особи суперечать об`єктивним даним по справі.

Зокрема, суд першої інстанції правильно взяв до уваги стабільні показання потерпілого ОСОБА_7 як в ході досудового, так і в ході судового слідства про те, що засудженим було завдано йому удари ножем в ліву частину грудної клітки. Тільки завдяки тому, що він ухилився від удару, він прийшовся йому не в серце, а в ліву пахову область. Потім засуджений наніс йому ножем декілька ударів в голову. Після того, як ніж зламався, він вже зламаним лезом наносив удари йому в шию, по ногам. Припинити дії ОСОБА_10 вдалося тільки після того, як його молодший брат, прибігши йому на допомогу, вдарив підсудного битою двічі по голові, після чого ОСОБА_10 став не таким активним і його вдалося притримати до приїзду медичної допомоги.

Аналогічні покази потерпілий дав і в ході відтворення обстановки та обставин події за участю понятих та експерта(а.с.53-62т.2) детально описавши механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 та мати потерпілого ОСОБА_16 підтвердили суду про те, що ОСОБА_10 вдалося зупинити тільки завдяки їх активному опору.

Доводи обох апелянтів, а саме засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , що засуджений не бажав смерті потерпілому спростовуються викладеними даними у висновку комісійної судово-медичної експертизи від 04.11.2008 року, згідно якої потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у виді 4-х різаних ран в області голови, різаної рани шиї, колото-різаної рани пахової області; колото-різана рана правої голені, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; колото-різана рана правої голені з ушкодженням мало берцового нерва, яка відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, викликавши тривалий розлад здоров`я. Ці рани утворились від дії гострого предмету (а.с.181т.2).

На шиї ОСОБА_7 при огляді його експертною комісією виявлено один рубець, який також є слідством заживлення різаної рани. Ця рана була спричинена гострим предметом, можливо в строк та при обставинах, на які посилається ОСОБА_7 при допиті 17.03.2005 року. За ступенем тяжкості це легке тілесне ушкодження, що викликає за собою короткочасний розлад здоров`я.

При огляді ОСОБА_7 експертною комісією виявлено рубець в лівій паховій області, який є слідством за живлення хірургічно обробленої рани. Згідно представлених медицинських документів у ОСОБА_7 мала місце колото-різана рана лівої пахової області, яка супроводжувалась венозною кровотечею.

По ступеню тяжкості вказана рана відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що викликає за собою короткочасний розлад здоров`я

В області правої голені ОСОБА_7 при огляді виявлено два рубця, які є слідством за живлення колото-різаних ран. Ці рани утворились від дії гострого предмета, можливо в строк та при обставинах, на які вказує ОСОБА_7 при допиті 17.03.2005 року.

По ступені тяжкості колото-різана рана правої голені з ушкодженням малоберцового нерва з розладом чутливості на тильній поверхні стопи і зовнішньої поверхні гомілки і невралгією вказаного нерва.

За ступенем тяжкості колото-різана рана правої голені з ушкодженням малоберцового нерва має ознаки тілесного ушкодження середньої тяжкості, що викликав тривалий розлад здоров`я.

Друга колото-різана рана правої голені відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликало короткочасний розлад здоров`я.

Спростовуються твердження обвинуваченого та в його інтересах захисника ОСОБА_9 про відсутність умислу на вбивство особи і кількістю нанесених ударів, характером та їх локалізацією, те, що крім різаних ран потерпілому було спричинено і колото-різані рани правої голені та в паховій області. Згідно медичних документів розмір рани в паховій області складає 4 см. Також судом врахована та обставина, що при нанесенні ударів потерпілому ніж зламався, що свідчить про відповідну силу ударів.

Відповідно до висновку трасологічної експертизи №70 від 14.05.2005 року ніж та уламок металу, вилучені 14.03.2005 року у гр. ОСОБА_13 , раніше складали одне ціле ніж. (т.1 а.с.83-84)

Оцінивши ці та інші докази в судовому засіданні, місцевий суд, обґрунтовуючи наявність у ОСОБА_10 умислу на вбивство потерпілого, правильно послався на те, що завдаючи удари ножем зі значною силою в життєво-важливі органи, їх кількість та направленість ударів, він усвідомлював, що від них може настати смерть потерпілого і бажав її настання, оскільки наносячи удари у життєво-важливі органи та по голові, він розумів настання суспільно-небезпечних наслідків у виді настання смерті, але свій умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 27 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Зважаючи на характер тілесних ушкоджень та те, що ОСОБА_10 , завдаючи потерпілому численні удари ножем в ліву область грудної клітки та інші життєво-важливі органи, з близької відстані, діяв з прямим умислом, направленим на позбавлення життя потерпілого, однак не зміг довести його до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його вдалося зупинити тільки завдяки активному опору матері потерпілого ОСОБА_16 та його меншого брата ОСОБА_14 .

Колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_10 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.15.ч.1 ст. 115 КК України, оскільки він вчинив замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Порушення в стадії судового слідства деяких вимог кримінально-процесуального законодавства, на які є посилання в апеляції захисника ОСОБА_9 , не є суттєвими та не позбавляють доказової бази приведених у вироку доказів,не ставлять під сумнів висновки суду про доведеність вини засудженого.

Відповідно до ст.65 КК України обвинуваченому призначено покарання таке, яке є мінімальним відповідно до санкції вказаної статті. Суд при цьому врахував характер скоєного злочину, ступінь його тяжкості, фактичні наслідки, що настали, причини, в слідстві яких злочин не було доведено до кінця, особу засудженого, який раніше не судимий, вину не визнав, а тому призначене покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення нових правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляції прокурора та потерпілого про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.328 КПК України (в редакції 1960р.), постановляючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності, підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, або відмовляє у ньому. При розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати розмір матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, вияснити чи відшкодовано її під час досудового розгляду, навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню у вироку, дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно до вимог ст.334 КПК України (в редакції 1960р.) у мотивувальній частині вироку викладаються підстави для задоволення або відхилення цивільного позову, а також підстави для відшкодування матеріальних збитків у випадках, передбачених частиною 3 статті 29 цього кодексу.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1989р. №3 з подальшими змінами "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" в силу ст.334 КПК України, суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Як вбачається з протоколу судового засідання ( а.с. 101) ОСОБА_10 цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди не визнав та категорично заперечував заподіяння потерпілому моральної шкоди своїми діями, однак суд без дослідження доказів на підтвердження доводів викладених у цивільному позові та його розміру, а також без належного обґрунтування прийнятого рішення частково задовольнив цивільний позов та стягнув з засудженого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20000 грн.

Крім того, суд не вказав закону, на підставі якого задоволено позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, вирок суду в частині вирішення питання щодо позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 до підсудного ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди, не можна визнати законним через порушення вимог кримінально-процесуального закону, які колегія суддів вважає істотними, оскільки їх порушення перешкодило суду об`єктивно розглянути справу та прийняти законне, обгрунтоване та справедливе рішення, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим доводи апеляції потерпілого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України 1960 року, п.11 Розділу 11 «Перехідних положень» Кримінального процессуального кодексу України в редакції Закону України від 13 квітня 2012 року №4652-Y1, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляцію потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.06.2014 року відносно ОСОБА_10 в частині вирішення питання щодо пред`явленого потерпілим цивільного позову про відшкодування моральної шкоди - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд у той же суд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Cудді: