Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/668/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 119 (98) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.07.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000352 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:
- 14.11.2003 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
- 13.08.2004 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 296, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Звільнився 8.08.2006 року із заміною невідбутої частини покарання строком 1 рік 6 місяців 11 днів виправні роботи;
- 27.12.2006 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 389, ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Постановою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 5.11.2007 засудженого направлено для відбування призначеного покарання. Звільнився 20 жовтня 2009 року;
- 05.11.2010 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 122, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2010 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за вбивство, вчинене через необережність. Кримінальне правопорушення вчиненеза таких обставин.

В період з 14 по 19 жовтня 2010 року, точної дати слідством не встановлено, в АДРЕСА_1 за місцем свого проживання, обвинувачений ОСОБА_6 і потерпілій ОСОБА_9 на протязі дня спільно розпивали алкогольні напої та перебували у важкому ступені алкогольного сп`яніння. Після розпиття алкогольних напоїв обвинувачений ОСОБА_6 зайшов у будинок відпочивати, а потерпілий ОСОБА_9 залишився на подвір`ї.

Приблизно о півночі обвинувачений ОСОБА_6 прокинувся, вийшов на подвір`я і виявив потерпілого ОСОБА_9 , якого не зміг розбудити.

Потім обвинувачений ОСОБА_6 затягнув непритомного потерпілого у веранду, положив на бік на матрац, вкрив покривалом, а сам пішов у будинок відпочивати.

Вранці наступного дня обвинувачений підійшов до потерпілого, щоб розбудити його, але останній не подавав ознак життя.

Обвинувачений ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи, що громадянин ОСОБА_9 помер, проявивши злочинну недбалість, не переконавшись належним чином у тому, чи настала смерть потерпілого, хоча повинен був і міг це передбачити, злякавшись відповідальності за те, що в будинку за місцем проживання можуть виявити труп людини, взяв непритомного ОСОБА_9 та вкинув у криницю, що знаходилася на території його домоволодіння, спричинивши потерпілому через необережність тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких наступила смерть останнього.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2010 року та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Строк покарання рахувати з 27.05.2011 року, у відбуту частину покарання зарахувати строк відбутого покарання за вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2010 року із 05.11.2010 року по 26.05.2011 року та період перебування під вартою. Своє прохання апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не врахувавши всіх доказів, які наявні у матеріалах кримінального провадження, безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_6 із ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу є підставою для скасування вироку суду. Зокрема, судом не було враховано показання самого обвинуваченого, який вказував, що не має відповідних медичних знань на визначення фізичного стану людини та йому не відомі абсолютні і відносні ознаки смерті, а перевірка обвинуваченим наявності зазначених ознак у потерпілого, звелася до візуального огляду тіла та перевірки пульсу.
Згідно висновку експертизи № 140 від 16.05.2011 року, смерть потерпілого настала від сукупності отриманих тілесних ушкоджень, які утворились внаслідок падіння з висоти, тобто падіння у криницю.
Таким чином, із наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_6 належним чином не переконавшись у настанні смерті ОСОБА_9 , вкинув у криницю, яка знаходиться на території його домоволодіння, ще живого потерпілого, при цьому обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання негативних наслідків від того, що якщо потерпілий ще живий, то внаслідок падіння у криницю він загине.
З огляду на викладене, на переконання апелянта, вирок районного суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, тобто вбивства з необережності є безпідставним, а тому підлягає скасуванню, оскільки матеріалами кримінального провадження із достовірністю встановлено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а саме умисне убивство потерпілого ОСОБА_9 .
До початку апеляційного розгляду кримінального провадження по суті прокурор змінив свою апеляційну скаргу в якій просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_6 змінити, строк покарання обвинуваченому рахувати з 27.05.2011 року та у відбуту частину покарання зарахувати строк відбутого покарання за вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2010 року із 05.11.2011 року по 26.05.2011 року.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою змінену апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального правопорушення та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України ґрунтується на сукупності зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів, які наведені у вироку суду та не викликають сумнівів у колегії суддів. Даний висновок суду не був оскаржений в апеляційному порядку жодним учасником судового провадження.
Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України.
Так, районний суд належним чином врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та обставин, які його обтяжують і дійшов до правильного висновку, що виправлення обвинуваченого, його перевиховання та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе виключно в умовах ізоляції останнього від суспільства. Такий вид та розмір покарання, на переконання колегії суддів в повній мірі відповідає меті покарання, яка визначена у ст. 50 КК України.
Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 05.11.2010 року за ч. 1 ст. 122, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. До постановлення зазначеного вироку, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, за яке його засуджено даним вироком, а тому судом першої інстанції правильно застосовано норми ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, зокрема принцип часткового складання покарань.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не зарахування у строк покарання ОСОБА_6 період знаходження його під вартою в період з 05.11.2010 року по 26.05.2011 року за попереднім вироком, виходячи з такого.
Так, за даним вироком ОСОБА_6 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано частину покарання за попереднім вироком, а саме 7 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України до ОСОБА_6 було застосовано з 27.05.2011 року та саме з цього часу рахується строк відбування ним покарання за даним вироком. Строк відбування ОСОБА_6 покарання за попереднім вироком рахується з 05.11.2010 року. Із наведеного слідує, що ОСОБА_6 відбув лише 6 місяців та 11 днів із призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, фактично врахував відбуту частину покарання за попереднім вироком та частково приєднав частину покарання, яку ОСОБА_6 слід відбувати.
Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, на які в своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, могли б бути застосовані лише у випадку призначення судом остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання покарань.
За вказаних обставин, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а тому вирок районного суду від 12 травня 2015 року стосовно ОСОБА_6 залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 травня 2015 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України, без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4