Справа №473/881/15-к 28.07.2015 28.07.2015 28.07.2015
Провадження: № 11-кп/784/543/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000870 апеляційну скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Братське Миколаївської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_6

потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представник потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 : ОСОБА_12

в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь потерпілої ОСОБА_9 1 759 грн. 08 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- на користь потерпілого ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- на користь фінансового управління Вознесенської міської ради 442 грн. 70 коп. та на користь Управління охорони здоров`я Одеської обласної адміністрації 3 786 грн. 85 коп. на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 ;

- на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертиз 6 641 грн. 12 коп.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, виключивши з обвинувачення таку обтяжуючу обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також пом`якшити основне покарання та розмір відшкодування моральної шкоди до розміру, який би відповідав матеріальному становищу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, в апеляційній скарзі захисник просить у разі виключення з обвинувачення обставини, яка обтяжує покарання, застосувати відносно ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2014 році».

В запереченнях представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 , посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта, просить вирок суду 1 інстанції залишити без зміни.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.
Апелянт вказує, що висновок суду про те, що в момент вчинення злочину ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, грунтується на недопустимих доказах.

Вказує, що співробітники ДАІ, які прибули на місце аварії, не дотрималися встановленого порядку проведення огляду водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, та не провели огляд ОСОБА_7 з метою виявлення такого стану із застосуванням спеціальних технічних засобів на місці ДТП.

Посилається на недопустимість такого доказу, як протокол освідування ОСОБА_7 , складений лікарем ОСОБА_13 . При цьому вказує, що в протоколі не зазначено час проведення освідування, з якої частини тіла відбиралась кров, об`єми відібраного зразка, та інше.

Вказує, що у висновку щодо результатів освідування ОСОБА_7 від 19.04.2014 року дата народження ОСОБА_7 вказана невірно, відсутній його підпис.

Зазначає, що в результаті токсикологічного дослідження № 220 не вказано час його проведення, не зазначено яким чином досліджувана кров потрапила в установу, умови попереднього зберігання, не зазначено про наявність печатки та пломбування на контейнерах.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі вказує на наявність обставин, які пом`якшують призначене ОСОБА_7 покарання. Такими обставинами є відшкодування ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 витрат на лікування в сумі 5 000 грн., а також те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину.

На думку апелянта, призначений вироком суду, розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 в сумі 50 000 грн. та на користь ОСОБА_11 в сумі 100 000 грн. не відповідає матеріальному стану обвинуваченого та повинен бути зменшений.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.04.2014 року біля 20.30 год. ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п. 2.9«а» Правил дорожнього руху України, а саме перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що забороняло йому керувати транспортним засобом, керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ 21114» н/з НОМЕР_1 , рухався в умовах темного часу доби в режимі «дальнє світло» посередині проїзної частини, тобто частково займаючи зустрічну смугу руху, що суперечило вимогам п. 11.3 Правил дорожнього руху України, автодороги Т-1511 «Вознесенське-Братське», в напрямку від смт Братське до м. Вознесенська Миколаївської області зі швидкістю приблизно 80 км/год.

В цей час у зустрічному напрямку, тобто в напрямку м. Вознесенська до смт Братське Миколаївської області на мотоциклі «Kawasaki Vulkan» н/з НОМЕР_2 рухався водій ОСОБА_14 позаду якого знаходилася пасажир ОСОБА_9 . При цьому водій ОСОБА_14 рухався посередині своєї смуги руху, з увімкненним світлом фар, зі швидкістю приблизно 55 км/год.

На 23 км+800 м автодороги Т-1511 «Вознесенськ-Братське» поблизу с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області водій ОСОБА_7 в порушення вимог п. 9.9 та п. 31.5 Правил дорожнього руху України, тобто не дотримуючись запобіжних заходів та не увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, продовжуючи рух, порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3«б», 11.3, 12.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме не виконуючи належним чином вимо вказаних Правил, своїми діями створив небезпеку для життя та здоров`я громадян, керуючи несправним транспортним засобом не обрав у встановленних межах безпечну швидкість руху, проявив неуважність та не зреагував на зміну дорожньої обстановки у вигляді появи попереду мотоциклу «Kawasaki Vulkan» під керування ОСОБА_14 , не надав йому перевагу в русі, не зменшив швидкість, не дотримався безпечного інтервалу, хоча мав об`єктивну можливість та повинен був так зробити.

Натомість, ОСОБА_7 , продовжуючи рух на автомобілі «ВАЗ 21114» н/з НОМЕР_1 без зміни напрямку руху та швидкості, допустив зіткнення з мотоциклом «Kawasaki Vulkan» н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_14 та ОСОБА_9 отримали травми та були доставлені до КУ «Вознесенська ЦРЛ».

Відповідно до висновку експерта внаслідок ДТП ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої травми тазу, що супроводжувалася переломами кісток тазу, ушкодженнями судин в області тазу, пошкодження сечового міхура, пошкодження печінки, масивної крововтрати, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких настала його смерть.

Відповідно до висновку есперта внаслідок ДТП ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток тазу, що супроводжувався травматичним шоком, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Причиною настання дорожньо-транспортної пригоди стало злдочинне порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3«б» , 2.9«а», 11.3, 12.1, 12.3, 13.3, 31.5 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з виниклими наслідками.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_12 , думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 в інкримінованому йому правопорушенні відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на зібраних у справах доказах, які судом перевірені і апелянтом не оспорюються.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, згідно яких суд врахував як характер і тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, так і дані, що характеризують особу, в тому числі притягнення до кримінальної відповідальності вперше, задовільну характеристику, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, часткове відшкодування шкоди ОСОБА_9 на що наголошується в апеляційній скарзі.

А тому покарання обвинуваченому призначено в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України і є справедливим та достатнім для його виправлення. Призначення саме такої міри покарання у вироку належно мотивовано, тому не можна погодитись з доводами скарги про те, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим.

Доводи апеляційної скарги захисника, в якій він посилається на суворість покарання та просить пом`якшити призначене покарання апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції цих вимог закону не порушив і призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з додержанням вимог Кримінального кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 , який вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, більш м`якого покарання, немає.

Посилання апелянта на те, що судом при призначенні покарання не враховано позитивні дані, що характеризують його особу не відповідають матеріалам справи, оскільки саме ці обставини в достатній мірі судом враховані як пом`якшуючі покарання.

Не відповідають матеріалам провадження й твердження апелянта про безпідставність висновку суду про стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 під час вчинення ДТП.

Як вбачається із матеріалів провадження стан алкогольного сп`яніння встановлений у ОСОБА_7 на підставі висновку щодо результатів медичного огляду від 19.04.2014 року та результатів токсикологічного дослідження, згідно якого в крові виявлено етанол в концентрації 0,85 г/л. (а.п.79-80)

Інші чинники, на які посилається апелянт ( відсутність підпису ОСОБА_7 , час проведення освідування, з якої частини тіла відбиралась кров, об`єми відібраного зразка, та інше) на законність прийнятого судом рішення не вплинуло.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання та виключення обтяжуючої покарання обставини, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника в цій частині слід залишити без задоволення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних збитків вирішені судом правильно, оскільки суд обгрунтовано стягнув тільки ті збитки, які підтверджені документально, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Суд також правильно визначив до стягнення 50.000 грв. на користь потерпілої ОСОБА_9 та 100 000 грв. потерпілого ОСОБА_11 на рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначена сума відповідає ступеню моральних страждань потерпілих та визначеним ст. 23 ЦК України засадам.

Підстав для скасування вироку і в цій частині апеляційний суд не вбачає, а наведені з зазначеного приводу у скарзі доводи не підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.405,407,424,532 КПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: