Єдиний унікальний номер 226/1248/15-к
Номер провадження 11-кп/775/54/2015

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в місті Артемівську апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 19 травня 2015 року, якою повернено його клопотання про звільнення його від покарання, -
В С Т А Н О В И Л А :
До апеляційного суду Донецької області з апеляційного суду Запорізької області надійшли матеріали з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 19 травня 2015 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання, призначеного вироком Димитровського міського суду Донецької області від 18 квітня 2013 року за ст. 368 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3-х років обмеження волі повернуто засудженому.
Повертаючи засудженому ОСОБА_6 клопотання про звільнення, суд першої інстанції зазначив, що, на його думку, оскільки виконання вироку здійснюється Селилівським МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області, територіальна юрисдикція Димитровського суду не розповсюджується на м. Селидове, тобто, клопотання про звільнення подано з порушенням правил підсудності.
На дану ухвалу суду засудженим ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу Димитровського міського суду, оскільки формальне ставлення суду до розгляду його клопотання призвело до порушення його права на доступ до правосуддя та порушення положень Конвенції про захист прав людини, які передбачають право на справедливий і безсторонній суд. Звернув увагу та той факт, що з поданням про його звільнення від відбування покарання за вироком суду, як інваліда 2 групи, Селидівський міжміський відділ кримінально-виконавчої інспекції УДПтСУ в порядку ст. 539 КПК України двічі звертався до Селидівського міського суду, який своїми ухвалами повернув зазначені подання, а Іллічівський районний суд м. Маріуполя, куди Селидівська МВ КВІ УДПтСУ звернулась з аналогічним поданням у задоволення подання відмовив, посилаючись на недотримання територіальної юрисдикції. На його думку має місце спір між судами про юрисдикцію за його клопотанням про звільнення. Вважає, що суд повинен був вирішити питання підсудності по його справі, оскільки він опинився в замкнутому колі, а діючим законом у даному конкретному випадку не визначено, в який суд він має звертатися.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши додані матеріали подання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з матеріалами, ОСОБА_5 вироком Димитровського міського суду від 18 квітня 2013 року був засуджений за ст. 368 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права займати в органах державної влади організаційно-розпорядчих функцій або адміністративно-господарських функцій, строком на 3 роки з конфіскацією майна, яке є його власністю в дохід держави.
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 вересня 2013 року вирок залишено без змін.
Як вбачається з ухвал Селидіскього міського суду від 18 серпня 2014 року та від 04 вересня 2014 року, до суду з Селидівської МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області надходили подання про звільнення від відбуття основного покарання засудженого ОСОБА_5 , як інваліда 2 групи, та які були повернені, як такі, що не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст.ст. 58-61 КВК України ОСОБА_5 повинен відбувати покарання у Маріупольському ВК № 138 та питання щодо звільнення від покарання згідно з п. 6 ч.1 ст. 537 КПК України повинен розглядати суд за місцем відбування покарання, зазначивши, що подання було направлено з порушенням загальних правил підсудності.
Згідно з ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 13 жовтня 2014 року в задоволення подання Селидівскього МВ КВІ УДПтСУ у Донецькій області про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку з хворобою останнього, також відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_7 на місце відбування покарання не прибув через стан здоров`я, на момент розгляду подання не відбував покарання у Маріупольському ВЦ № 138, а тому суд вважає, що це є підставою для зміни юрисдикції місцевого суду. Також суд в ухвалі зазначив, що ОСОБА_5 є мешканцем м. Селидове, тобто перебуває поза територією юрисдикції Іллічівського райсуду м. Маріуполя.
Як вбачається з ухвали Димитровського міського суду від 19 травня 2015 року, куди з поданням про звільнення від відбування призначеного покарання звернувся засуджений ОСОБА_5 , зазначене клопотання також повернуто ОСОБА_5 , як подане з порушенням правил підсудності, тому, що виконання вироку здійснюється Селидівським МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання /подання/ про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.п. 2-4, 6, 7 /крім клопотань про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні /ч. 1 ст. 537 цього кодексу/.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала Димитровського міського суду та ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя та Селидівського міського суду, які не були оскаржені, позбавляють засудженого права доступу до суду та порушують його права.
На думку колегії суддів, одержавши подання про звільнення від покарання, встановивши невідповідність територіальної юрисдикції, при наявності колізії та при неможливості самостійно визначити межі юрисдикції, місцевий суд повинен був направити клопотання в апеляційний суд для вирішення питання про направлення з одного суду до іншого, оскільки спори про підсудність між судами не допускаються. Так, Іллічівський районний суд м. Маріуполя в своїй ухвалі, відмовляючи Селидівскьому МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області в задоволенні подання щодо ОСОБА_5 , зазначив в ухвалі, запропонувавши останньому звернутись до Селидівського міського суду, незважаючи на те, що в матеріалах справи вже наявні дві ухвали цього суду про повернення подання щодо звільнення ОСОБА_5 до Селидівського МВ КВІ УДПтСУ.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали, колегія суддів вважає, що оскільки згідно ст. ст. 58-61 КВК України засуджений ОСОБА_5 повинен відбувати покарання в Маріупольському ВЦ № 138, а тому питання щодо звільнення від покарання згідно з п. 6 ч.1 ст. 537 КПК України повинен розглядати суд за місцем відбування покарання. Твердження, що ОСОБА_7 не прибув до міста відбування покарання неспроможні, оскільки він не відбував покарання в Селидівському МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області, яке лише направляє засуджених для відбування покарання, вказуючи кожному місце відбування, направляючи за вказаним місцем документи, та зазначивши, коли засуджені повинні прибути для відбуття призначеного судом покарання. Неприбуття до місця відбуття покарання не є підставою для зміни юрисдикції. Місцем відбуття покарання є саме Маріупольський ВЦ № 138, тобто це є територіальною юрисдикцією Іллічівського районного суду м. Маріуполя.
Колегія суддів позбавлена можливості постановити нове рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбуття покарання, оскільки справу не було розглянуто по суті і рішення по суті не приймалось.
Оскільки засуджений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі посилається на наявність спору між судами стосовно юрисдикції суду, який повинен розглядати питання щодо можливості його звільнення, також зазначає, що місцевий суд повинен був застосувати аналогію закону та вирішити питання підсудності справи, тобто, фактично ставить питання про визначення підсудності, колегія суддів вважає за необхідне передати справу на розгляд до Іллічівського районного суду м. Маріуполя.
На думку колегії суддів ухвала Димитровського міського суду від 19 травня 2015 року підлягає скасуванню у зв`язку з суттєвими порушеннями норм КПК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, передавши клопотання до Іллічівського районного суду м. Маріуполя.
Під час нового розгляду клопотання, суду першої інстанції необхідно перевірити доводи, викладені у клопотанні та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 19 травня 2015 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від покарання, призначеного вироком Димитровського міського суду Донецької області від 18 квітня 2013 року за ст. 368 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3-х років обмеження волі повернуто засудженому скасувати, клопотання направити до суду першої інстанції, призначивши новий розгляд.
Клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від покарання, призначеного вироком Димитровського міського суду Донецької області від 18 квітня 2013 року за ст. 368 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3-х років обмеження волі - передати до Іллічівського районного суду м. Маріуполя.
Судді