Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_21,

суддів: ОСОБА_19, ОСОБА_20,

за участю прокурора ОСОБА_22,

виправданого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула в судовому засіданні 20 травня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

не має судимостей,

виправдано за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364-1 КК України у зв'язку з відсутністю події злочину, за ч. 1 ст. 358 КК України у зв'язку з відсутністю складу злочину;

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянку України, таку, що

не має судимостей,

виправдано за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК України у зв'язку з відсутністю події злочину.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову ТОВ «Гостинець», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Органом досудового слідства ОСОБА_1 та ОСОБА_7 обвинувачувалися у вчиненні злочинів за таких обставин.

Так, ОСОБА_1, маючи намір шляхом шахрайства заволодіти нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1, достовірно знаючи, що зазначені приміщення належать ЗАТ «Світлиця», головою правління якого є ОСОБА_7, вступив з останньою у злочинну змову.

З метою реалізації своїх злочинних дій, заздалегідь спланувавши їх, ОСОБА_1 у квітні 2002 року переконав ОСОБА_10 оформити на нього право власності на акції ЗАТ «Світлиця» в кількості 1570 акцій на суму 157 000 грн. На підставі цього, 19 квітня 2002 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів, згідно з яким ОСОБА_10 придбав контрольний пакет акцій товариства. В подальшому, ОСОБА_1, увійшовши в довіру до ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та використовуючи дружні відносини, що склались між ними, переконав їх оформити на їх ім'я акції ЗАТ «Світлиця», які відповідно 24 квітня 2002 року придбали акції ЗАТ «Світлиця» в кількості 420 акцій кожен на суму 42 000 грн. Згідно з їх домовленостями, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_14, не будучи обізнаними щодо злочинних намірів ОСОБА_1, жодних коштів за купівлю-продаж акцій нікому не оплачували, а повинні були діяти в інтересах останнього, метою якого було заволодіння нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_1 заздалегідь розробив та узгодив з ОСОБА_7 свій злочинний план, направлений на заволодіння чужим майном, при цьому повідомивши їй, що акціонери ЗАТ «Світлиця», які володіють контрольним пакетом акцій, будуть приймати необхідні рішення для досягнення їхньої злочинної мети - заволодіння нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1, на що остання погодилась.

Після чого, ОСОБА_7, достовірно знаючи, що вона не зможе розпорядитись нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1, оскільки в неї відсутній оригінал договору купівлі-продажу зазначених приміщень від 28 вересня 1995 року і зазначений документ перебуває у директора ТзОВ «Гостинець» ОСОБА_5, звернулась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу його дублікату, який всупереч ухвалі Івано-Франківського господарського суду у справі №6/19 від 06 лютого 2004 року зареєструвала в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ», і того ж дня, не провівши оцінки вартості приміщень, уклала договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, належних ЗАТ «Світлиця», з ОСОБА_1 При цьому ОСОБА_7 діяла на підставі протоколу засідання правління ЗАТ «Світлиця» від 02 лютого 2004 року, який був нею підроблений та в подальшому використаний.

З метою приховання факту нікчемності даного правочину та, намагаючись видати його за такий, що спричинив юридичні наслідки, 10 березня 2004 року ОСОБА_1 перераховано кошти в сумі 310 000 грн на рахунок ЗАТ «Світлиця». Таким чином, ОСОБА_1, оплативши вказані кошти, заволодів нежитловими приміщеннями, ринкова вартість яких станом на 13 лютого 2004 року становила 9 303 539 грн.

05 березня 2004 року ОСОБА_7 на підставі договору про участь у частковому будівництві № 1 від 12 березня 2004 року перерахувала на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 частину коштів, отриманих від продажу приміщень. 29 квітня 2005 року ОСОБА_7, доводячи до закінчення свої злочинні дії, особисто внесла на депозитний рахунок Першої Івано-Франківської нотаріальної державної контори кошти в сумі 31 365 грн 13 коп., як кошти нібито повернуті ОСОБА_13 у зв'язку з невиконанням умов договору №1 участі у частковому будівництві.

Згідно з рішеннями Господарського суду Івано-Франківської області, Львівського апеляційного господарського суду, Вищого господарського суду України у справі №18/91 та справі №3/202 від 28 грудня 2001 року, 08 квітня 2002 року, 16 січня 2003 року та 13 березня 2003 року договори на ведення реєстру акцій ЗАТ «Світлиця», укладені з ЗАТ «ФК «Реєстратор-Сервіс» та ТзОВ «Росан-Довіра-Реєстратор» та реєстри, на підставі яких проводились збори акціонерів ЗАТ «Світлиця», а також всі інші дії названих реєстраторів, пов'язані з веденням реєстру акцій ЗАТ «Світлиця», визнані незаконними.

16 квітня 2004 року ОСОБА_7, з метою узаконити свої злочинні дії щодо відчуження майна ЗАТ «Світлиця» - нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, не маючи намірів здійснювати діяльність ЗАТ «Світлиця», яка полягала в наданні послуг громадського харчування, було скликано позачергові загальні збори акціонерів та прийнято рішення про припинення юридичної особи ЗАТ «Світлиця» у зв'язку з реорганізацією в ТзОВ «Гостинець». Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області №18/91 від 30 липня 2004 року зазначене рішення зборів визнано недійсним.

У подальшому, ОСОБА_1, реалізовуючи наміри, направлені на неправомірне утримання набутого злочинним шляхом майна у власності своєї сім'ї, знаючи, що рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі № 11 а-662 від 07 серпня 2007 року повернуто ТзОВ «Гостинець» у власність нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, ініціював звернення до суду своєї дружини ОСОБА_15 з позовом про поділ спільного майна і, будучи присутнім на судовому засіданні, не надав суду відомості про те, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень визнано недійсним, вказані об'єкти були повернуті ТзОВ «Гостинець».

31 січня 2008 року позов ОСОБА_15 задоволено та визнано її право власності на спірні приміщення. 16 лютого 2008 року на підставі цього рішення ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» зареєстровано право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_15 Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2008 року дане рішення місцевого суду скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд та 26 січня 2009 року позов ОСОБА_15 залишено без розгляду. 17 квітня 2009 року на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2004 року у справі №18/331 визнано недійсним дублікат договору купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_7 13 лютого 2004 року неправомірно відчужено приміщення ОСОБА_1, зобов'язано ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» скасувати реєстрацію дублікату договору купівлі-продажу ІД/910 від 28 січня 2004 року та зареєструвати оригінал договору купівлі-продажу від 28 вересня 1995 року станом на 13 лютого 2004 року. Достовірно знаючи про зазначені обставини, не бажаючи виконувати рішення судів та повернути майно власникам, ОСОБА_1 ініціював звернення до Господарського суду Івано-Франківської області ОСОБА_16 з позовом про визнання права власності на нежитлові приміщення. При цьому до суду подано договір купівлі-продажу та акт передачі, на підставі яких нібито ОСОБА_1 здійснив відчуження ОСОБА_16 приміщення за кошти в сумі 400 000 грн, які той йому позичив при купівлі приміщень у 2003 році.

12 квітня 2010 року Господарський суд Івано-Франківської області виніс рішення у справі №9/35, яким за ОСОБА_16 визнано право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, на підставі якого ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 08 травня 2010 року зареєстровано за ОСОБА_16 право власності на вказані приміщення, і останній отримав змогу ними розпорядитись. Дізнавшись про наявність даного рішення суду, ОСОБА_3 у травні 2010 року звернулась з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України і 07 вересня 2010 року постановою цього суду рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №9/35 скасовано, а справу направлено на новий розгляд, за результатами розгляду якої 17 грудня 2010 року ОСОБА_16 було відмовлено у задоволенні позову.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 органами досудового слідства обвинувачувались в тому, що діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, впродовж 2002-2010 років, шляхом обману, використання підроблених документів, а також шляхом укладення фіктивних цивільно-правових угод, намагаючись перевести свої злочинні дії у площину цивільно-правових відносин, заволоділи нежитловими приміщеннями, що належать ТОВ «Гостинець» по АДРЕСА_1, вартість яких станом 13 лютого 2004 року становила 9 303 539 грн, що більш ніж у шістсот разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить особливо великі розміри.

Крім цього, органом досудового слідства ОСОБА_1 та ОСОБА_7 обвинувачувались в тому, що ОСОБА_1 умисно з метою одержання неправомірної вигоди для себе, а ОСОБА_7 - з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб - ОСОБА_1, а саме, заволодіння нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1, використали всупереч інтересам ЗАТ «Світлиця» свої повноваження, чим завдали істотної шкоди інтересам ЗАТ «Світлиця» та спричинили тяжкі наслідки, оскільки ринкова вартість указаних нежитлових приміщень становила 9 303 539 грн.

А також, органом досудового слідства ОСОБА_1 та ОСОБА_7 обвинувачувались в тому, що вчинили службове підроблення, а саме те, що достовірно знаючи, що ОСОБА_7 виконує обов'язки голови правління ЗАТ «Світлиця» та є службовою особою, ОСОБА_1 вступив з нею в попередню змову з метою шахрайського заволодіння нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1. З цією метою, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 спільно склали протокол засідання правління ЗАТ «Світлиця» від 02 лютого 2004 року, згідно з яким прийнято рішення про відчуження ОСОБА_1 приміщення, належного ЗАТ «Світлиця», по вул. Шашкевича, 6, та уповноважено голову правління ОСОБА_7 підписати від імені ЗАТ «Світлиця» відповідний договір купівлі-продажу. В подальшому ОСОБА_7 особисто підписала вказаний протокол та поставила відтиск печатки ЗАТ «Світлиця» на ньому. В даному протоколі вказано присутніми акціонерів, які у зборах участі не приймали, присутніми на зборах не були і про проведення засідання правління 02 лютого 2004 року не знали. В результаті таких дій 13 лютого 2004 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень належних ЗАТ «Світлиця», що знаходяться в АДРЕСА_1, а товариству спричинено тяжкі наслідки, оскільки ринкова вартість приміщень станом на 13 лютого 2004 року становила 9 303 539 грн.

Крім того, ОСОБА_1 органом досудового слідства обвинувачувався в умисному пошкодженні чужого майна, що заподіяло шкоди в особливо великих розмірах, яке виразилось в тому, що, заволодівши нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 шляхом шахрайства, в змові з ОСОБА_7, вчинив ряд дій, направлених на пошкодження зазначених нежитлових приміщень, організувавши проведення ремонтних робіт в даних приміщеннях в період з 09 квітня 2004 року по 01 березня 2005 року, чим привів зазначені приміщення у непридатний за цільовим призначенням стан, завдавши ТзОВ «Гостинець» матеріальної шкоди на суму 1 428 205 грн.

Також ОСОБА_1 органом досудового слідства обвинувачувався в тому, що підробив офіційний документ і використав його, а саме, не будучи посадовою особою ТзОВ «Гостинець», 08 лютого 2005 року склав та підписав довіреність від імені директора ТзОВ «Гостинець» ОСОБА_7 про уповноваження ОСОБА_17 представляти інтереси вказаного товариства в державних органах. В подальшому, довіреність від 08 лютого 2005 року ОСОБА_1 подав державному реєстратору, надавши ОСОБА_17 право здійснювати юридично значущі дії від імені товариства.

Крім цього, органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що підробив офіційний документ і використав його, а саме, особисто склав касаційну скаргу від 08 жовтня 2007 року на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2005 року, заяву про зупинення виконання судового рішення від 08 жовтня 2007 року та заяву про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2005 року у справі № 12/148-19/325 та як голова ліквідаційної комісії ДП «Троянда» ЗАТ «Світлиця», підписав перераховані заяви та касаційну скаргу, і тим самим вчинив підроблення офіційних документів, так як станом на час підписання зазначених документів власником ДП «Троянда» ЗАТ «Світлиця» була інша юридична особа - ТзОВ «Гостинець». Маючи на меті використати підроблені документи, ОСОБА_1 через господарський суд Івано-Франківської області подав до Вищого господарського суду касаційну скаргу від 08 жовтня 2007 року на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2005 року, заяву про зупинення виконання судового рішення від 08 жовтня 2007 року та заяву про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги.

А також, органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у повторному заволодінні чужим майном шляхом шахрайства, яке виразилось у заволодінні у вересні 2010 року корпоративними правами ТОВ «Гаразд України», ТОВ «Розважально-відпочинковий центр «Гаразд», ПП «Гаразд-України Буд», ТОВ «Конкорд-ІФ», ПП «Ніагара» та ПП «Санаторій матері і дитини «Берегиня» загальною статутною вартістю 12 195 400 грн, які належали ОСОБА_18, чим завдав останньому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовими рішеннями, постановленими щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_7, через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, просить їх скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що постановлений за результатом розгляду даної справи вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам КПК України (1960 року), оскільки суд наявні в матеріалах справи докази не проаналізував, достатньої оцінки їм не дав. Посилається на те, що місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно виправдав ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у інкримінованих їм злочинах, так як в матеріалах справи є достатньо доказів їх винуватості. Крім того, прокурор вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Потерпілий ОСОБА_4 у касаційній скарзі, доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, а справу направити на новий судовий розгляд. Крім того, потерпілий у поданій скарзі вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_3, доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, а справу направити на новий судовий розгляд.

Потерпіла ОСОБА_5 у касаційній скарзі, доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, а справу - направити на новий судовий розгляд.

На касаційні скарги прокурора та потерпілих виправданими ОСОБА_1 та ОСОБА_7 подані письмові заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілих та прокурора, які підтримали подані скарги, пояснення виправданого та захисника, які заперечили проти касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах та письмових запереченнях на них, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 327 КПК України (1960 року) виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У своїх касаційних скаргах прокурор та потерпілі вказували на безпідставне виправдання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, що, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Докази винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_7, на які посилалися органи досудового слідства, ретельно перевірені судом та згідно зі ст.ст. 65, 67 КПК України (1960 року) належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів.

Також суд належним чином умотивував свої висновки про те, що протягом тривалого часу між потерпілими та підсудними ( нині виправданими ) існує спір про право власності на нежитлові приміщення, і відстоювання ОСОБА_1 свого права власності, з яким не згодні потерпілі, в судових установах не може свідчити про заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що дії ОСОБА_7, пов'язані з незаконним заволодінням і розтратою чужого майна - нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, вже були предметом судового розгляду. Й вироком Галицького районного суду м. Львова від 11-14 травня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 серпня 2007 року, ОСОБА_7 було виправдано у пред'явленому їй обвинуваченні за ч. 5 ст. 191 КК України. А тому відповідно до вимог ст. 61 Конституції та ч. 3 ст. 2 КК України її не може бути повторно притягнуто до кримінальної відповідальності за той самий злочин.

З огляду на викладене доводи прокурора та потерпілих про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляцій прокурора та представника потерпілих, які є аналогічними доводам їх касаційних скарг, й обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином умотивувавши свої висновки.

Перегляд справи в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, в тому числі, й тих, на які вказують у своїх касаційних скаргах прокурор і потерпілі, та які могли б вплинути на правильність та обґрунтованість судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_21 ОСОБА_19 ОСОБА_20