АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000326 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Варварівка Юр" ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року, в якій, не оспорюючи обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просив скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією усього належного обвинуваченому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього належного обвинуваченому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного обвинуваченому майна.

В решті прокурор просить залишити вирок без змін.

Вимоги своєї апеляційної скарги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, не в повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого. Зокрема, на думку прокурора, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував ті обставини, що обвинувачений не займається суспільно-корисною працею, шкоду, завдану злочином, не відшкодував, вчинив особливо тяжкий злочин, який вчинив у стані алкогольного сп`яніння.

На думку прокурора, призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Окрім того прокурор посилається на те, що відповідно до норм ст. 59 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна може полягати у примусовому безоплатному вилученню у власність держави як всього майна, яке належить засудженому, так і його певної частини, а тому обсяг конфіскації має бути зазначений у резолютивній частині вироку.

Оскаржуваним вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що 07 вересня 2014 року в нічний час доби він разом зі своїм братом ОСОБА_9 та тіткою ОСОБА_10 вживали алкогольні напої. Близько 02 год. 30 хв. 07 вересня 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння грошима шляхом застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, маючи при собі кухонний ніж, прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , де мешкала ОСОБА_11 .

Достовірно знаючи, що ОСОБА_11 проживає одна, ОСОБА_6 вирішив проникнути в її житло та шляхом застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я напасти на неї з метою незаконного заволодіння грошима. З цією метою ОСОБА_6 зайшов на територію подвір`я та постукав у вікно житлового будинку. ОСОБА_11 , переконавшись, що ОСОБА_6 є знайомою для неї особою, відчинила вхідні двері будинку. Після цього ОСОБА_6 проник до коридору житлового будинку, де почав вимагати від ОСОБА_11 передати йому грошові кошти та відразу ж наніс ОСОБА_11 удар по голові сковорідкою, яка знаходилася тут же у коридорі, та один удар ножем в область тулубу справа.

ОСОБА_11 , побоюючись на своє життя, дістала із шафи, розташованої в кухні житлового будинку, грошові кошти в сумі 5200 грн., які передала ОСОБА_6 .

Однак, ОСОБА_6 , переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи протиправність своїх дій, почав вимагати від ОСОБА_11 передачі йому іще грошових коштів, які, на його думку, зберігалися у неї вдома. З цією метою він підійшов до ОСОБА_11 ззаду та почав здавлювати її шию ліктьовим суглобом своєї правої руки та повалив її на підлогу спиною до низу. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння грошима шляхом розбою, почав здавлювати шию ОСОБА_11 обома руками, а потім затягнув її в спальну кімнату, повалив її на постіль та продовжував вимагати передати йому грошові кошти.

Не отримавши додаткових грошових коштів, ОСОБА_6 з метою позбавити можливості ОСОБА_11 чинити опір та бажаючи настання її смерті щоб вільно покинути місце вчинення злочину та безперешкодно розпорядитися викраденим майном, діючи умисно, ножицями, які він знайшов на столі в коридорі вказаного вище житлового будинку, наніс ОСОБА_11 не менше 52 ударів в область шиї, грудної клітини зліва, правої бокової поверхні грудної клітини, нижньо-грудного відділу хребта, поперекової області зліва та лівої сідниці.

Після вказаних дій ОСОБА_6 , вважаючи, що він довів свій умисел до кінця, тобто позбавив ОСОБА_11 життя, з грошовими коштами в сумі 5200 грн. покинув місце вчинення злочину, а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Однак, виконавши всі дії, які він вважав необхідними для настання смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_6 не довів свій злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_11 після того, як ОСОБА_6 покинув її будинок, прийшовши до свідомості, викликала допомогу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора ОСОБА_7 , який вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції підтримав у повному обсязі, думку обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимог апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України прокурором в поданій ним апеляційній скарзі не оспорюються. За викладених обставин, колегія суддів при розгляді вимог апеляційної скарги обставини стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій не перевіряє.
Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України однією з підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КПК України, відповідно до положень Загальної частини того ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, тобто двох особливо тяжких злочинів.
При цьому суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, які обтяжують покарання: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
На думку колегії суддів, покарання призначене з урахуванням усіх обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням норм ст. 65 КК України.
Додаткових обставин, які мають бути враховані судом при призначенні покарання, в апеляційній скарзі прокурором не наведено.
Нормами ст. 59 КК України визначено, що додаткове покарання у виді конфіскації майна може полягати у примусовому безоплатному вилученні у власність держави як всього майна, яке належить засудженому, так і його певної частини.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 даної норми закону не врахував та не зазначив в резолютивній частині вироку частку майна обвинуваченого, яка підлягає конфіскації, в зв`язку з чим в частині призначення додаткового покарання вирок має бути скасований з ухваленням нового вироку в частині призначеного покарання у відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього майна, яке належить на праві власності обвинуваченому;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією усього майна, яке належить на праві власності обвинуваченому.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначити до відбування покарання у виді позбавлення волі строком 12 років з конфіскацією усього майна, яке належить на праві власності обвинуваченому.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але він може бути оскаржений у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, засудженим в той же строк з моменту отримання ним копії цього вироку.

Судді: