Ухвалаіменем україни
24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13.,
суддів:ОСОБА_14., ОСОБА_15.,
при секретарі ОСОБА_16,
за участю прокурора ОСОБА_17,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000026 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, близько 20 год. 30 хв. 14 жовтня 2012 року в магазині-кафе «ВІА» в с. Журжинці Лисянського району Черкаської області під час сварки з ОСОБА_7 наніс останній удар у груди рукою, що призвело до її падіння на підлогу, внаслідок чого ОСОБА_7 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що його дії безпідставно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 утворилися не внаслідок нанесення їй ударів, а в результаті падіння; що слідчий експеримент не може бути належним доказом, бо складений у порушення ч. 6 ст. 223 КПК України, а апеляційний суд не дослідив повторно доказів по справі та дійшов передчасного висновку про залишення без змін обвинувального вироку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об'єктивно дослідив, правильно оцінив.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про незаконність його засудження за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_7 утворилися не внаслідок нанесення їй ударів, не ґрунтуються на матеріалах провадження і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:

показаннями потерпілої ОСОБА_7, яка повідомила, що близько 20 год. 30 хв. 14 жовтня 2012 року в кафе-барі «ВІА» її почав ображати ОСОБА_6, потім він вдарив її у груди, після чого вона втратила свідомість;

показаннями свідка ОСОБА_8, яка повідомила, що ввечері 14 жовтня 2012 року в кафе-барі «ВІА» засуджений ображав її матір, ОСОБА_7, а потім ударив її; під час падіння матері впав на неї, а коли ту підняли, вона скаржилася на біль у грудях;

показаннями свідка ОСОБА_9, який повідомив, що ввечері 14 жовтня 2012 року в кафе-барі «ВІА» він вийшов на вулицю, а коли повернувся, то побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підлозі; він їх розняв, при цьому ОСОБА_7 жалілася на біль у грудях;

показаннями свідка ОСОБА_10, яка працює в барі «ВІА». Вона повідомила, що 14 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виникла сутичка, під час якої вони вчепилися один в одного руками і впали на підлогу, в цей час забіг ОСОБА_9 та розборонив їх;

показаннями свідка ОСОБА_11, яка повідомила, що 15 жовтня 2012 року ОСОБА_7 розповіла їй про конфлікт із ОСОБА_6 і показала синець під оком;

показаннями свідка ОСОБА_12, яка пояснила, що 15 жовтня 2012 року ОСОБА_7 розповіла їй про конфлікт із ОСОБА_6 та про те, що він вдарив її у груди.

Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я; даними протоколів проведення слідчих експериментів за участю судово-медичного експерта, під час яких ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відтворили обставини події; даними додаткового висновку експертизи, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7, не могли утворитися при тому механізмі, на якому наголошує ОСОБА_6, однак могли утворитися за тих обставин, про які стверджує потерпіла ОСОБА_7, зокрема такі ушкодження, як набряк м'яких тканин на передній поверхні грудної клітки зліва, посттравматичний інфільтрат лівої молочної залози, закрита травма грудної клітки, забій грудної клітки; та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Твердження засудженого про те, що судами безпідставно прийнято як доказ його винуватості протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7, оскільки він відбувся з порушенням вимог кримінального процесуального закону, перевірялися як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, при цьому суди дійшли правильного висновку, що органами досудового розслідування грубого порушення вимог кримінального процесуального закону допущено не було і підстав для визнання цього доказу неналежним немає.

Таким чином, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно.

Призначаючи покарання ОСОБА_6, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином невеликої тяжкості; особу винного, який не визнав вину, у вчиненому не розкаявся, негативно характеризується; обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння; обставину, що пом'якшує покарання, - має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Розглянувши за апеляцією засудженого ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляції.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень у провадженні, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 13 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15