Справа № 367/8064/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/769/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 30.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
30 липня 2015 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів : ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
та його захисника- адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 19 травня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишгорода Київської області, непрацюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів:

-передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання, шляхом повного складання покарань, у виді позбавлення волі строком 11 років.

В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначено у вироку, 28.10.2014, близько о 16.00 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули до будинку АДРЕСА_1 , де в подальшому почали вживати алкогольні напої. Того ж дня, близько 23.00 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_9 , знаходячись у вищевказаному будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_13 , маючи умисел, спрямований на нанесення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, руками, та за допомогою швабри, наніс ОСОБА_13 удари по різним частинам тіла, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломами 6-8 ребер з права, 10-12 ребер зліва, синця грудної клітки зліва в проекції переломів ребер, численних саден задньої поверхні тулуба; рани чола і слизової оболонки губ зліва, крововиливів в слизову оболонку порожнини рота, численних підшкірних гематом і саден обличчя, вушних раковин і тім`яно-потиличної ділянки зліва; смуго-подібного синця лівої бокової поверхні шиї з інтенсивним крововиливом в підлягаючі м`які тканини по ходу судинного пучка шиї; синців (в тому числі смугоподібні, з просвітленням в центрі), і саден верхніх та нижніх кінцівок, які згідно з висновком експерта від 12.12.2014 № 367, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у живих осіб, як такі, що викликають тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я.

Крім того, в умовах очевидності погіршення самопочуття ОСОБА_13 , внаслідок отриманих травм у своїй сукупності, та з наявним алкогольним сп`янінням, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , близько о 23.00 год. (точний час досудовим розслідування не встановлено), виштовхав ОСОБА_13 , в оголеному вигляді, з приміщення будинку на вулицю, та при намаганні останньої потрапити назад до будинку, за допомогою швабри, повторно наніс удари по різним частинам тіла останньої, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта від 12.12.2014 № 367 у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у живих осіб, як такі, що викликають тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я. Після чого, ОСОБА_9 відтягнув останню на територію вищевказаного домоволодіння, та усвідомлюючи, що він своїми діями поставив ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан і вона явно потребує допомоги, нехтуючи правами людини на життя, не вжив всіх можливих заходів для надання допомоги ОСОБА_13 (не пустив її до будинку, не викликав медичну допомогу, не доставив її до лікарні, тощо), хоча міг і повинен був вчинити такі дії, а при погодних умовах з низьким температурним режимом, залишив її в нічний час на вулиці без допомоги, внаслідок чого остання померла. Згідно з висновком експерта від 12.12.2014 № 367, причиною смерті ОСОБА_13 явилось загальне переохолодження організму. Отримані ОСОБА_13 тілесні ушкодження могли бути фактором, сприяючим настанню її смерті.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 , просить вирок щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 3 ст. 135 КК України змінити, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 :

- визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання за даною статтею;

- закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 135 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, сторона захисту, вважає, що вирок суду є незаконний та необґрунтований, оскільки вина ОСОБА_9 в скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України матеріалами справи не доведена. Крім того вирок в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 135 КК України не відповідає фактичним обставинам справи і висновки суду, викладені у вироку не підтверджуються доказами, розглянутими в судовому засіданні.

ОСОБА_9 відмовився давати покази, так як він страждає на розумову відсталість і не розуміє в повній мірі запитання, які йому задавали в суді, але апелянт, зазначає, що ОСОБА_9 хоть і відмовився давати покази, але вказав, що він вину визнає частково, за ч. 1 ст. 122 КК України, так як дійсно бив потерпілу, в іншій частині обвинувачення свою вину не визнав.

Крім того судом не досліджено чи міг ОСОБА_9 усвідомлювати про безпорадний стан потерпілої і те, що вона перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження. Постановляючи вирок суд не врахував особливості фізичного та психічного стану обвинуваченого. Він являється людиною з психічними розладами. Він інвалід другої групи з дитинства, страждає на легку розумову відсталість з емоційно-вольовими порушеннями. З 2004 по 2009 рік він перебував на стаціонарному обстеженні в Київській психоневрологічній лікарні № 2.

Тому, на думку апелянта, судом не було враховано всіх вищевказаних обставин і необґрунтовано призначено обвинуваченому максимальне покарання за ч. 1 ст. 122 КК України та за ч. 3 ст. 135 КК України, при цьому в силу ст. 70 КК України шляхом повного складання призначив йому одинадцять років позбавлення волі, що є явно несправедливим через свою суворість і не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, захисника і обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду щодо засудження ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122 КК України ніким не оспорюється, тому колегія суддів згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто стосовно правильності кваліфікації скоєного ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 135 КК України та призначеного покарання за названою статтею і за сукупністю злочинів.

Судом були допитані учасники події злочину обвинувачений ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 відповідно матір та вітчим обвинуваченого, а також потерпіла ОСОБА_8 матір загиблої ОСОБА_13 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , дослідженні належні та допустимі докази, а саме: протокол огляду місця події з відеозаписом, відеозаписи протоколів слідчих експериментів за участю вищенаведених учасників події, висновки експертиз щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_13 та причиною її смерті, висновки судової психолого-психіатричної експертизи обвинуваченого, документи щодо захворювань та стану здоров`я обвинуваченого, його матері та потерпілої ОСОБА_13 , тому твердження апелянта про те, що висновки суду, викладені у вироку не підтверджуються доказами розглянутими в судовому засіданні, є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.

Ставлячи під сумнів висновки суду першої інстанції щодо засудження ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 135 КК України, апелянт посилається на висновки судово-медичної експертизи № 367 від 12.12.2014року, що нанесені обвинуваченим потерпілій середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження не були небезпечним для життя в момент їх заподіяння, а тому потерпіла ОСОБА_13 не перебувала в небезпечному для життя стані і не була позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження.

Також, зазначає далі захисник в апеляційній скарзі, п. 7 висновку експерта за № 44/367 вказує, що характер виявлених тілесних ушкоджень і реактивних змін в ушкоджених м`яких тканинах не виключає можливості здійснення потерпілою самостійних дій і мовного контакту на протязі короткого проміжку часу (до 2-3 годин).

Тим більше, що подія була не зимою, а восени 28 жовтня, притому той факт, що обвинувачений відтягнув потерпілу за будинок нічим не підтверджується.

Судом першої інстанції встановлено і у вироку дана належна оцінка доказам про те, що о 23 год. 28.10.2014р. ОСОБА_9 наніс удари руками та шваброю по різним частинам тіла ОСОБА_13 , спричинивши їй переломи 6-8 ребер з правої сторони, 10-12 ребер зліва, синці грудної клітини, численних саден тулуба, рани чола, губ, крововиливів ротової порожнини, численних підшкірних гематом і саден обличчя, саден верхніх і нижніх кінцівок, тобто заподіяв середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у живих осіб, а смерть потерпілої настала внаслідок переохолодження.

Проте, твердження апелянта, що ці тілесні ушкодження не позбавляли можливості потерпілому до дій для самозбереження, на думку колегії суддів, взяті окремо із контексту без врахування всієї сукупності обставин, а саме: фактично сильно побивши потерпілу і виштовхавши її голу о 23 годині 28.10.2014р. на вулицю, коли температура повітря була від 00 до 50 С морозу (за дослідженою судом довідкою Гідрометцентру), не впускаючи її тривалий час в приміщення більше години, причому ще раз побивши шваброю через вікно, що не могло не погіршити її стан, тобто потерпілому було завідомо залишено без допомоги, як особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості до самозбереження, оскільки отримавши середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, перебувала на вулиці при мінусовій температурі без одягу тривалий час. Ці обставини підтвердили вищенаведені очевидні події: свідок ОСОБА_14 показав, що опівночі виходив на подвір`я покурити і бачив біля хати на піддоні голу потерпілу, яка просилася до хати, але ОСОБА_9 її не впустив, а після нього виходив покурити сам ОСОБА_9 , після повернення якого в приміщення потерпіла перестала намагатися потрапити у будинок..

Названим доказам суд дав об`єктивну оцінку у вироку, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 135 КК України так як між його діями і наслідками є причинно наслідковий зв`язок. Про те, що саме внаслідок побиття ОСОБА_9 , який вигнав потерпілу в холодну пору доби із приміщення, остання була поставлена в небезпечний стан для життя, свідчить наряду з іншими доказами і протокол огляду місця події труп потерпілої був без одягу, що також вказує на те, що самостійно вона не змогла одягнути навіть той одяг, який їй викинув у вікно ОСОБА_9 через годину перебування потерпілої на холоді. Більше того, вийшовши останнім покурити, обвинувачений не дозволив ОСОБА_14 завести потерпілу в приміщення і сам не надав їй допомоги. За таких обставин колегія суддів апеляційну скаргу захисника стосовно закриття провадження у справі за ч. 3 ст. 135 КК України залишає без задоволення, тим більше, що п. 7 вищевказаного висновку експерта про можливість здійснення потерпілою самостійних дій носить ймовірний характер, а потерпіла тривалий час перебувала без одягу на морозі, тобто цей висновок експерта не суперечить висновкам викладеним у вироку суду першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів.

Як вбачається із вироку, призначаючи покарання, суд визнав що ОСОБА_9 вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин за обтяжуючої покарання обставини в стані алкогольного сп`яніння, врахував, що він характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, взяв до уваги зухвалість вчиненого ним, що обумовлюється нехтуванням моральними і правовими нормами, неповагою до права людини на життя і безпеку, передбачені Конституцією України та міжнародним законодавством, а тому він є суспільно особо небезпечною особистістю та призначив за сукупністю злочинів покарання шляхом повного складання максимальних покарань за кожним з інкримінованих злочинів.

Але беручи до уваги, що злочини обвинувачений скоїв внаслідок спільного розпиття спиртних напоїв з потерпілою, є інвалідом другої групи з дитинства, страждає на легку розумову відсталість з емоційно вольовими порушеннями, що підтверджується повторно дослідженими апеляційним судом документом в т. 2 (а.п.86) з 2004 по 2009 рік перебував на стаціонарному обстеженні в Київській ПНЛ №2, виховувався в неблагополучній родині (його мати психічно хвора людина з діагнозом «олігофренія в стані глибокої дебільності»), ОСОБА_9 перехворів туберкульозним плевритом, після чого має залишкові зміни в легенях.

За таких обставин обране щодо ОСОБА_9 максимальне покарання за ч. 3 ст. 135 КК України та за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань у виді позбавлення волі на 11 років колегія суддів знаходить явно несправедливим за розміром через його суворість в контексті ст. 414 КПК України, а тому вважає вирок підлягаючим зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково. Вирок Ірпінського міського суду від 19 травня 2015 р. щодо ОСОБА_9 в частині призначеного йому покарання змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

за ч. 3 ст. 135 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки (чотири) роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_9 призначити шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В решті вирок залишити без змін.

Судді: