АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/155/15 Справа № 695/3016/14-к Категорія: ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретарі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області, освіта середня, не працює, не одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, проживає у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 125 КК України до покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 125 КК України 1 (один) рік обмеження волі; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого остаточно призначено засудженому до відбуття 5 (п`ять) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим термін строком на 2 (два) роки і 6 (шість) місяців; на підставі п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язаний повідомляти органи кримінальновиконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній особисте зобов`язання; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 2 126 грн. 23 коп. матеріальних збитків та 34 000 грн. моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 22.04.2014 року, близько 03.30 год., перебуваючи по вул. Корольова в с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин завдав ОСОБА_8 кілька ударів в район обличчя, правого ока та численні удари по тулубу, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді травми правого ока з гематомою, відривом внутрішнього м`язу, атрофією зорового нерву правого ока, що ускладнилась втратою зору на праве око, рани верхньої повіки обох очей, кон`юнктиви обох очей, садна пальців обох кистей. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 138 від 19.06.2014 року, травма правого ока відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку із стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (33%); травма лівого ока - до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; садна пальців обох кистей відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Він же, 22.04.2014 року, близько 03.30 год., перебуваючи по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин завдав ОСОБА_11 свої лобом удар в обличчя, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, садна і крововиливом м`яких тканин носа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 139 від 17.06.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та травматичний набряк м`яких тканин голови, садно, крововилив м`яких тканин лівого передпліччя, які згідно з цим же висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вироком прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано ставлення останнього до вчиненого, відповідно обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та не розкаявся у вчиненому. Одночасно, зазначає прокурор, що засудженим вчинено кримінальне правопорушення під час іспитового строку, проте положення ст. 71 КК України судом не застосовано лише в силу того, що останній був звільнений від відбування покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію" № 1185-VІІ від 08.04.2014 року.

З вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_7 за попередньою судимістю було надано іспитовий строк, проте останній порушив покладені на нього судом обов`язки та вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення.

Не заперечуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, а також доведеності вини засудженого, прокурор указує , що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував характер та ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу засудженого, оскільки в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. При призначенні покарання необхідно ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_7 вчинив умисне, закінчене кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, відповідно до ст. 12 КК України - тяжкий злочин, за який передбачено покарання (ч. 1 ст. 121 КК України) до 8 років позбавлення волі. Вищевикладені обставини свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки засудженого та вчиненого ним злочину. Вважає, що процес виправлення засудженого можливий лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Просить, скасувавши вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України 1 рік обмеження волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 відмовився від попередньо поданої апеляційної скарги, де він наполягав на призначенні ОСОБА_7 більш суворого покарання і стягнення більшої суми морального відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_8 . Відмова була мотивована тим, що обвинувачений і потерпілий ОСОБА_8 домовилися щодо суми компенсації збитків і потерпілий просить суд не позбавляти волі ОСОБА_7 , щоб останній мав змогу таку компенсацію виплатити. Зокрема, потерпілому вкрай необхідні кошти на операцію для відновлення зору на пошкодженому оці. Потерпілий ОСОБА_8 підтримав позицію свого представника, підтвердив відмову від апеляції. Просив не позбавляти ОСОБА_7 волі.

Колегія суддів прийняла відмову представника потерпілого ОСОБА_9 від апеляції і продовжила апеляційне провадження в частині апеляції прокурора.

Колегією суддів за згодою учасників кримінального провадження було проведене часткове судове слідство в частині допиту обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 , окремих свідків, дослідження документальних доказів, в тому числі даних, які характеризують обвинуваченого.

ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції показав, що вночі він прийшов до магазину, де був відкритий бар, де зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які перебували в стані сп`яніння. Сам він алкоголь не вживав. У нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_11 , в ході якого ОСОБА_11 ударив його биткою по голові. Він почав забирати у ОСОБА_11 битку й раптом відчув ззаду сильний удар по голові. Це його ударив ОСОБА_8 . Бармен почав вимагати припинити бійку. Також бійку намагався припинити й інший їх знайомий ОСОБА_12 . Вони всі ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 ) вийшли на вулицю. ОСОБА_8 знову почав кидатися на нього з кулаками, однак ОСОБА_12 його відтягнув. Потім почав битися ОСОБА_11 . Вони почали боротися і впали на землю, при цьому він впав на ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 почав бити його ногами. Їх знову розтягли. Однак, ОСОБА_8 знову поліз битися, махав ногами. Він впіймав його ногу, вони впали і почали боротися. Раптом ОСОБА_12 почав душити його ззаду, а ОСОБА_8 почав давити пальцями на очі. Щоб припинити це, він вкусив ОСОБА_8 за пальці, а ОСОБА_12 за лікоть. Враховуючи запал боротьби, він не може згадати, коли і як завдав травм ОСОБА_16 , хоча визнає, що саме він це зробив. Розкаюється у вчиненому. Надавав допомогу у доставці ОСОБА_8 у лікарню в м. Черкаси та надавав кошти для закупки медикаментів для операції і реабілітації на суму близько кількох тисяч гривень.

ОСОБА_8 показав, що в той день був Великдень. Повертаючись з цивільною дружиною з гостин, вони зустріли ОСОБА_7 . Останній купив у магазині дві пляшки пива. Вони стояли, говорили. Ще тоді ОСОБА_7 почав до нього чіплятися, намагався хапати за горло. Він словесно вгамував його, й вони з дружиною пішли додому. Вечором йому подзвонив його товариш ОСОБА_17 й запропонував вийти до бару «Капітошка» випити пива з рибою. Він погодився, й вони разом прийшли до бару близько 20 год. 30 хв. В барі вже був ОСОБА_11 . Далі вони втрьох вживали пиво, спілкувалися. Приблизно через три години до бару прийшов ОСОБА_7 , якого вони знали і запросили до своєї компанії. Через деякий час ОСОБА_7 почав чіплятися до ОСОБА_11 , йому зробили зауваження, й він наче зрозумів це. Однак, через деякий час ОСОБА_7 раптово і не очікувано вдарив лобом ОСОБА_11 по носу, з якого пішла кров. Вони з ОСОБА_18 вивели ОСОБА_11 надвір, щоб умитися. На вулиці до них підбіг ОСОБА_7 і почав битися. Він ( ОСОБА_8 ) почав відмахуватися у відповідь. Вадим ОСОБА_7 відтягнув. Він ( ОСОБА_8 ) відійшов від магазину, однак його наздогнав ОСОБА_7 , звалив на землю, сів на нього і почав пальцями видавлювати очі з криком: «Я тебе зроблю інвалідом!». Від болю він почав кричати і кликати на допомогу. На крик прибіг ОСОБА_17 і знову відтягнув ОСОБА_7 . Після цього він лежав близько 20 хвилин, оскільки нічого не бачив очима. Він знає, що ОСОБА_7 в той вечір також побив і ОСОБА_19 , однак той не звертався до міліції. Близько 05 години ранку його відвезли до лікарні у с. Гельм`язів, але там сказали, що треба їхати в лікарню в м. Золотоношу. Його родичі відвезли його в Золотоношу, але там також сказали, що нічим не можуть зарадити, й треба їхати в Черкаси. Його цивільна дружина зателефонувала дружині ОСОБА_7 й повідомила, що з його очима все дуже погано і треба їхати в лікарню в м. Черкаси, бо він може залишитися інвалідом. Свистунови приїхали, забрали його і відвезли в лікарню у м. Черкаси, де його одразу близько 09 години вечора забрали на операцію, яка тривала до 02 години ночі наступного дня. Він знає, що на купівлю медикаментів для операції ОСОБА_7 давав кошти, але на даний час йому потрібна коштовна операція, яка вартує близько 80 000 грн., для відновлення зору, адже він на одне око зовсім не бачить. Висунута ним сума морального відшкодування по суті є коштами, які йому необхідні для операції.

В суді апеляційної інстанції також були досліджені характеризуючі дані на обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області, освіта середня, не працює, неофіційно займається заготівлею дров, не одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей 13 і 3 років, проживає у АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, потерпілого та представника, захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався указаних вимог, обґрунтовано встановивши обставини вчинених обвинуваченим діянь, надавши їм правильну кваліфікацію; обґрунтовано встановивши винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначивши йому необхідне і достатнє для виправлення покарання. На думку колегії суддів, при призначенні покарання суд першої інстанції належно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), та відсутність обставин, які його обтяжують.

Враховуючи відсутність апеляційної скарги від потерпілого ОСОБА_11 , а також відмову від апеляційної скарги потерпілим ОСОБА_8 та його прохання залишити ОСОБА_7 на свободі, надавши йому можливість компенсувати збитки, колегія суддів вбачає вірною позицію суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.

Оцінюючи доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі реально на один рік більше, ніж це визначив суд першої інстанції, тобто на 6 років, колегія суддів не вбачає для цього обґрунтованих підстав.

Дійсно, як слушно вказує прокурор, інкриміновані ОСОБА_7 діяння були вчинені ним під час іспитового строку за інший злочин. Однак, так чи інакше, він був звільнений від покарання за цей злочин за амністією, і це рішення є чинним (Т-1, а.с. 88).

Колегія суддів не вбачає для себе можливим давати оцінку законності цієї ухвали щодо амністії, оскільки це виходить за межі апеляційних вимог. Тим більше колегія суддів не має права на будь-яку ініціативу щодо погіршення становища обвинуваченого.

Тому колегія суддів виходить з того, що ухвала Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2014 року про звільнення ОСОБА_7 від покарання за амністією є чинною, а, отже, застосування до нього положень ст. 71 КК України не могло відбутися, що вірно визначив суд першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання, виходячи з тяжкості вчиненого відносно ОСОБА_8 злочину, оскільки, насамперед, сам ОСОБА_8 так не вважає й вбачає доцільним залишення ОСОБА_7 на свободі з метою забезпечення виплати йому коштів на хірургічну операцію.

Також колегія суддів відхиляє доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання, виходячи з невідповідності покарання особі обвинуваченого. Дослідження характеризуючих даних на ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції не дає обґрунтованих підстав вважати, що його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства. ОСОБА_7 в силу застосування до нього амністії раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, не має негативних характеристик, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження обчислюється з часу отримання копії ухвали суду.

Головуючий :

Судді :