Справа № 11-546/07 Головуючий
у І інстанції Бачинський В.Л.
Категорія: ст. 186 ч.2 КК України Доповідач Фідря О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 9
жовтня 2007 року

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області
у складі:

головуючого
- судді
Фідрі О.М. ,

суддів - Хлапук
Л.І., Матвієнко Н.В.,

з участю
прокурора - Калаура
О.Л.,

засудженого
- ОСОБА_1,

розглянула
у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Луцького міськрайонного суду від 13 серпня 2007 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Зарудче
Любешівського району Волинської області,
мешканець АДРЕСА_1, громадянин
України, з середньою спеціальною
освітою, не одружений, вантажник ТОВ «Волиньморепродукти», раніше судимий, останній раз 7 березня 2002 року Любешівським
районним судом за вчинення злочину, передбаченого
ч.3 ст.
185 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання
умовно-достроково на один рік шість місяців 23 дні,

засуджений
за вчинення злочину, передбаченого
ч.2 ст.
186 КК України, на чотири роки
позбавлення волі.

Розглядаючи
справу в апеляційному порядку, колегія
суддів судової палати, -

ВСТАНОВИЛА:

За
вироком суду ОСОБА_1 визнаний
винним у тому, що він повторно 10 лютого
2007 року близько 14 год.
30 хв., знаходячись на території
Завокзального ринку м. Луцька, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, скориставшись неуважністю продавця, відкрито викрав з контейнера №276 чоловічу
дублянку, завдавши потерпілій ОСОБА_2
матеріальну шкоду на суму 300 грн.

У
поданій на вирок суду апеляції засуджений оспорює кваліфікацію злочину, за який його засуджено, стверджує,
що мав намір на таємне викрадення дублянки, просить пом'якшити покарання.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку й
доводи апеляції, думку прокурора, який заперечив доводи апеляції, перевіривши за матеріалами кримінальної
справи доводи апеляції, колегія суддів
судової палати прийшла до висновку, що
апеляція до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновки
суду про доведеність вини ОСОБА_1
у вчиненні злочину, за який його
засуджено, відповідають фактичним
обставинам справи, обгрунтовані
сукупністю доказів, яким суд дав належну
оцінку.

Відповідно
до роз'яснень, які містяться у п.6
постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року №12 «Про
судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» (зі
змінами та доповненнями) дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами
і, не дивлячись на це, продовжені винною особою з метою заволодіння
майном або його утримання, належить
кваліфікувати як грабіж.

Як
свідчать матеріали справи, дії ОСОБА_1 були спрямовані
на таємне викрадення чоловічої дублянки і розпочалися таємно, але в процесі вчинення цієї крадіжки були
виявлені потерпілою ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_3 Знаючи про це, ОСОБА_1,
продовжив злочинні дії, тобто
відкрито викрав чуже майно. Такі обставини справи підтверджуються показання
засудженого ОСОБА_1, потерпілої
ОСОБА_2, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3
протоколами відтворення обстановки та обставин події.

Отже, доводи засудженого в апеляції про вчинення
крадіжки спростовуються матеріалами справи. Дії ОСОБА_13а ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно.

При
призначенні покарання суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості і
характер вчиненого ОСОБА_1
3лочину, дані про особу
засудженого, обставину, що обтяжує: покарання, та конкретні обставини справи.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вчинив
злочин, у період непогашеної судимості
за вчинення умисного корисливого злочину,
що свідчить про те, що він не
став на шлях виправлення.

Врахувавши
всі обставини, у тому числі й ті, на які посилається засуджений в
апеляції, суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку, що
виправлення ОСОБА_1 неможливе
без ізоляції від суспільства, і
призначив йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті, за якою його засуджено.

Підстав
для пом'якшення покарання засудженому ОСОБА_1
колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок
Луцького міського суду від 13 жовтня 2007 року щодо нього - без зміни.