ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

18 вересня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Вільгушинського М.Й., Мороза М.А.,

при секретарі Гладкіх
Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000352, за
касаційними скаргами засудженого
ОСОБА_1 з доповненнями до неї та
прокурора, який брав участь у розгляді
кримінального провадження судом
апеляційної інстанції, на вирок
Апеляційного суду Черкаської області
від 25 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця та жителя АДРЕСА_1,
раніше не судимого,

якого визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України,

за участю прокурора
Голюги В.В.,

засудженого
ОСОБА_1,

захисника
ОСОБА_2,

потерпілого
ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернулись
засуджений ОСОБА_1 та прокурор, який
брав участь у розгляді кримінального
провадження судом апеляційної
інстанції, із касаційними скаргами на
вирок Апеляційного суду Черкаської
області від 25 лютого 2014 року.

У касаційних скаргах:

- прокурор порушує питання про
скасування вищевказаного вироку та
призначення нового розгляду у суді
апеляційної інстанції через
невідповідність призначеного ОСОБА_1
покарання ступеню тяжкості злочину та
даним про особу останнього внаслідок
м'якості та неправильне застосування
закону України про кримінальну
відповідальність при призначенні
покарання. Прокурор вважає, що суд
апеляційної інстанції належним чином
не мотивував своє рішення в частині
визнання обґрунтованим висновку
місцевого суду про призначення
покарання ОСОБА_1 із застосуванням
вимог ст. 69 КК України, та не
обґрунтував, які саме обставини та дані
про особу засудженого є такими, що
істотно знижують ступінь тяжкості
злочину. З огляду на тяжкість злочину,
вважає таким, що не відповідає вимогам
закону призначення покарання нижче
нижчої межі санкції статті, що
передбачає відповідальність за
вчинений злочин. Зазначає про
порушення судом апеляційної інстанції
вимог ст. 374 КПК України щодо зазначення
наслідків кримінального
правопорушення;

- засуджений ОСОБА_1 порушує питання про
скасування вироку суду апеляційної
інстанції у зв'язку з суворістю
призначеного покарання та призначення
нового розгляду у суді апеляційної
інстанції. Указує, що апеляційним судом
повною мірою не було враховано ті
обставини, що він раніше не судимий, на
спеціальних обліках не перебуває,
одружений, є фізичною
особою-підприємцем, інвалідом 3 групи
та страждає на ряд захворювань, а також
щиро покаявся, повністю відшкодував
моральну та матеріальну шкоду
потерпілому, який просив призначити
йому покарання із застосуванням ст.ст.
75,76 КК України. У доповненнях до
касаційної скарги просить врахувати
дані про особу потерпілого ОСОБА_3, який
зловживав спиртними напоями, страждав
на ряд захворювань. Указує про
неповноту досудового слідства,
оскільки вважає, що залишилось
неперевіреним чи не стали причиною
смерті наявні у потерпілого
захворювання.

Вироком Тальнівського районного суду
Черкаської області від 16 грудня 2013 року
ОСОБА_1 визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України, та йому призначено покарання
із застосуванням ст. 69 КК України у виді
позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням із іспитовим
строком тривалістю 3 роки та
покладенням на нього обов'язків,
передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК
України.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Апеляційний суд Черкаської області
скасував зазначений вище вирок у
частині призначеного ОСОБА_1 покарання
та ухвалив новий вирок від 25 лютого 2014
року, яким постановив вважати ОСОБА_1
засудженим із застосуванням ст. 69 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років,
виключивши рішення суду про
застосування ст. 75 КК України при
призначенні покарання. У решті вирок
місцевого суду залишено без зміни.

Згідно вироку ОСОБА_1 визнано винуватим
та засуджено за те, що він 03 травня 2013
року близько 02 год. 00 хв., перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння,
знаходячись у житловому будинку
АДРЕСА_2, під час спільного розлиття
спиртних напоїв з господарем
домоволодіння ОСОБА_3, у ході сварки,
яка переросла у обопільну бійку, в
процесі якої ОСОБА_1, маючи умисел на
заподіяння тілесних ушкоджень, умисно
наніс чисельні удари металевим совком
по голові, тулубу і руках потерпілого,
після чого наніс йому декілька ударів
ногами по тулубу, заподіявши ОСОБА_3
тяжкі тілесні ушкодження, які потягли
його смерть.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого ОСОБА_1, ОСОБА_2,
потерпілого ОСОБА_3, які підтримали
касаційну скаргу засудженого, а скаргу
прокурора просили залишити без
задоволення, пояснення прокурора, який
підтримав касаційну скаргу прокурора
та зазначив про безпідставність
доводів касаційної скарги засудженого,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів дійшла наступного
висновку.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 та правильність
кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК
України прокурором у касаційних
скаргах не оспорюються.

Доводи, висловлені у доповненнях до
касаційної скарги про неповноту
досудового слідства згідно зі ст. 438 КПК
України не є предметом перевірки суду
касаційної інстанції, а вимоги про
направлення кримінального провадження
на досудове розслідування не
відповідають повноваженням суду
касаційної інстанції, визначеним
положеннями ст. 436 КПК України.

При цьому, посилання засудженого
ОСОБА_1 про те, що до смерті потерпілого
могла призвести наявна у останнього
хвороба - туберкульоз легень, а не його
дії, є необґрунтованими та
спростовуються даними матеріалів
кримінального провадження. Зокрема,
крім даних, встановлених із пояснень
самого ОСОБА_1 щодо обставин вчиненого
ним діяння, який визнав свою вину у
заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_3,
висновки суду про доведеність
винуватості засудженого у вчиненні
злочину підтверджуються також даними,
встановленими з висновку
судово-медичної експертизи від 16
липня 2013 року. Так, на підставі
вказаного висновку судом установлено,
що виявлені у потерпілого тілесні
ушкодження у виді поєднаної травми
грудної клітки та органів черевної
порожнини відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень, небезпечних для
життя в момент заподіяння, від яких
ОСОБА_3 помер.

Доводи засудженого та прокурора про
невідповідність призначеного ОСОБА_1
покарання вимогам закону, неправильне
застосування вимог кримінального
закону при призначенні покарання, а
також істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону є
безпідставними.

Твердження прокурора про порушення
судом апеляційної інстанції вимог ст.
374 КПК України щодо зазначення змісту
вироку є непереконливими, оскільки
прокурором, який подав апеляційну
скаргу, фактичні обставини вчиненого
ОСОБА_1 злочину, не оскаржувались, а
вироком апеляційного суду, вирок
місцевого суду першої інстанції в
частині встановлення обставин злочину
залишено без зміни. В свою чергу, у
вироку суду першої інстанції детально
відображені у тому числі конкретні
наслідки злочину.

Відповідно до ст. 50 КК України
покарання має на меті не тільки кару, а
й виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненню нових злочинів як
засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку апеляційного
суду, при призначенні покарання ОСОБА_1
вищевказані вимоги кримінального
закону дотримано. Так, судом дано
оцінку тяжкості вчиненого злочину,
віднесеного до категорії тяжких,
обставин його вчинення, обставин, що
пом'якшують та обтяжують покарання,
позиції потерпілого.

Суд апеляційної інстанції підтвердив
правильність висновків місцевого суду
про правильність визначення покарання
засудженому ОСОБА_1 із застосуванням
вимог ст. 69 КК України. При цьому судом
враховано обставини, які пом'якшують
покарання, якими обґрунтовано визнано:
щире каяття, активне сприяння
розкриттю злочину у сукупності з
позитивними даними про особу винного, у
тому числі того, що він раніше не
судимий, на спеціальних обліках не
перебуває, за місцем проживання
характеризується посередньо,
одружений, страждає на ряд захворювань,
є фізичною-особою підприємцем.

Колегія суддів погоджується із
висновками судів про те, що указані
обставини є такими, що істотно знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину та
свідчать, що мети покарання буде
досягнуто при призначенні ОСОБА_1
покарання нижче нижчої межі санкції
статті, що передбачає відповідальність
за вчинений злочин.

Разом із цим, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку, що з
урахуванням ступеня тяжкості злочину,
віднесеного до категорії тяжких, який є
одним із найбільш суспільно
небезпечних злочинів проти життя та
здоров'я особи, та зважаючи на вчинення
діяння у стані алкогольного сп'яніння,
відсутні підстави для застосування ст.
75 КК України при призначенні покарання
ОСОБА_1 через неможливість досягнення
мети покарання без реального його
відбування засудженим.

Крім того, апеляційним судом було
правильно указано на неврахування
місцевим судом при новому розгляді
кримінального провадження вказівок,
викладених в ухвалі Апеляційного суду
Черкаської області від 10 жовтня 2013
року, якою у тому числі у зв'язку з
м'якістю призначеного покарання було
скасовано вирок Тальнівського
районного суду Черкаської області від
07 серпня 2013 року із призначенням
нового розгляду у суді першої
інстанції.

Висновки апеляційного суду належним
чином мотивовані, не суперечать
вимогам кримінального закону та
відповідають меті покарання.

Таким чином, призначене апеляційним
судом покарання, на думку колегії
суддів, є необхідним і достатнім для
виправлення засудженого та
попередження нових злочинів як
засудженим, так і іншими особами.
Необхідна медична допомога ОСОБА_1 може
бути надана і в умовах відбування
покарання.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були би
підставою для зміни чи скасування
судових рішень, ухвалених у
кримінальному провадженні, не
встановлено.

З огляду на викладене, підстав для
задоволення касаційних скарг
прокурора та засудженого ОСОБА_1
колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

залишити вирок Апеляційного суду
Черкаської області від 25 лютого 2014 року
щодо ОСОБА_1 без змін, а касаційні
скарги засудженого та прокурора - без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко М.Й. Вільгушинський
М.А. Мороз