У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Кліменко М.Р., Таран Т.С.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 08 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на постановлені щодо нього судові
рішення.

За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від
14 вересня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, не судимий,

засуджений
за ст. 162 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Крім того суд визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 296 ч.1 КК України і за цим законом призначив йому покарання у виді
обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 49 ч.1 п.1 КК України суд
постановив звільнити ОСОБА_1 від відбування указаного покарання у зв'язку із
закінченням строків давності.

Відповідно до положень ст. 75 КК України суд вирішив звільнити ОСОБА_1 від
відбування призначеного йому за ст. 162 ч.2 КК України покарання з випробуванням,
встановивши засудженому іспитовий строк 1 рік та поклав на нього ряд
передбачених у ст. 76 цього Кодексу обов'язків.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25 грудня 2007 року цей
вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 15 травня 2004 року, на ґрунті
особистих неприязних стосунків зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2, він прийшов
до місця її проживання по АДРЕСА_1, де став вимагати від потерпілої відчинити
йому двері. Отримавши від потерпілої відмову, засуджений, грубо порушуючи
громадський порядок, почав ногами і плечем бити по дверям указаної квартири,
супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою на адресу колишньої дружини.
Виламавши двері, засуджений незаконно проник у житло сім'ї ОСОБА_3, де
продовжував ображати потерпілу, а також, схопивши її за одяг та волосся, став
бити головою об дерев'яну шафу. На вимогу сусідів потерпілої припинити
неправомірні дії, які тривали протягом години, засуджений не реагував і
продовжував порушувати громадський порядок та спокій громадян.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить винесені щодо нього судові
рішення скасувати, а провадження по справі закрити, посилаючись на неповноту та
однобічність судового слідства. Вважає, що його дії носили правомірний
характер, оскільки між ним та потерпілою мав місце сімейно-побутовий конфлікт.
Безпідставним вважає засуджений висновок суду про наявність у його діях таких
ознак хуліганства як особлива зухвалість та винятковий цинізм. Також ОСОБА_1
зазначає, що суд першої інстанції порушив його права, допитавши свідка ОСОБА_4
за відсутності в судовому засіданні його захисника.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи, колегія суддів вважає, що ця
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій, крім постановлених апеляційним судом як судом першої
інстанції, відповідно до положень, зазначених у ч. 1 ст. 398 КПК України,
можуть бути, зокрема, істотне порушення кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Що стосується застосування кримінального закону, то колегія суддів вважає
висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
зазначених у вироку неправомірних дій такими, що відповідають тим доказам, які
суд дослідив у судовому засіданні.

Зокрема, із змісту показань самого засудженого ОСОБА_1 вбачається, що він,
фактично, не заперечував, що у жилому багатоквартирному будинку, де мешкала
потерпіла, він дійсно вибивав двері до її квартири та бився з потерпілою.

Із наявного у матеріалах справи висновку судово-медичної експертизи
вбачається, що у потерпілої було виявлено ряд тілесних ушкоджень, які
відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.
При цьому ці ушкодження могли утворитись в результаті оборони чи самооборони.

У своїх показаннях свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 підтвердили
той факт, що потерпіла категорично відмовлялась відчиняти двері засудженому, у
зв'язку з чим останній голосно нецензурно лаявся у присутності мешканців
будинку, виламав вхідні двері та зайшов до квартири.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про
те, що інцидент, який мав місце 15 травня 2004 року за місцем проживання
потерпілої, вийшов за межі з'ясування особистих стосунків, оскільки засуджений
ОСОБА_1 у загальному коридорі багатоквартирного будинку вчинив галас, що у
вечірній час порушувало спокій інших мешканців будинку, приймаючи до уваги і
те, що ОСОБА_1 голосно нецензурно лаявся на адресу потерпілої, що все це
тривало близько години і закінчилось вибиттям вхідних дверей та спричиненням
тілесних ушкоджень потерпілій.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що така ознака хуліганства як
винятковий цинізм, на що посилається у скарзі засуджений, була виключена судом
першої інстанції, оскільки не знайшла свого підтвердження у ході судового
слідства.

З врахуванням цих та інших, наведених у вироку обставин, правильним є
висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
ним перелічених у вироку неправомірних дій. Також правильною є кваліфікація цих
його дій за ст.ст. 162 ч.2, 296 ч.1 КК України.

З приводу посилань засудженого на неповноту і однобічність судового
слідства, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним
обставинам справи, то їх перевірка до компетенції касаційного суду не
відноситься.

В той же час, зміст долученої до справи ухвали апеляційного суду свідчить,
що аналогічного змісту посилання, в тому числі щодо вільного доступу
засудженого до указаного помешкання, безпідставне визнання доказом по справі
свідоцтва про розірвання шлюбу, ініціювання конфлікту самою потерпілою тощо,
перевірялись апеляційним судом і не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з
чим в ухвалі апеляційного суду наведено відповідні мотиви прийнятого рішення.

Питання призначення засудженому покарання суд першої інстанції вирішив
згідно викладених у ст. 65 КК України положень.

Посилання ОСОБА_1 на порушення в суді першої інстанції його права на захист
у зв'язку із допитом свідка ОСОБА_4 за відсутності в судовому засіданні
захисника засудженого колегія суддів не може розцінити як підставу для визнання
незаконними постановлених по справі судових рішень з наступних підстав.

Із змісту протоколу судового засідання видно, що у ході судового слідства
29 листопада 2006 року суд, постановивши рішення про відкладення розгляд справи у зв'язку із
черговою неявкою в судове засідання захисника засудженого, дійсно вирішив
допитати свідка ОСОБА_4, який був присутнім у залі судового засідання. Такі дії
суду першої інстанції не суперечать викладеним у ст. 2921 КПК
України положенням і не порушують прав засуджених, зокрема, з урахуванням тієї
обставини, що надалі жоден із учасників судового процесу не наполягав на
повторному допиті указаного свідка.

Посилання на істотні порушення кримінально-процесуального закону, які
перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і
постановити законний, обґрунтований вирок у касаційній скарзі відсутні.
Колегією суддів також не виявлено таких порушень при перевірці матеріалів
справи.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1
відмовити.

Судді:

Кліменко М.Р. Таран
Т.С. Федченко О.С.