Доповідач - ПОЛОСЕНКО
№ 11а-92-2007
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2007 року м. Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону в складі: головуючого -полковника
юстиції ГОВОРУХИ В. І., суддів
полковника юстиції ДИМАРЕЦЬКОГО В. М. та
підполковника юстиції ПОЛОСЕНКА В. С,
при секретарі ОСТАПОВІЙ І.В., за
участю старшого прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону
України підполковника юстиції КУРАКІНА О. О.,
потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника-адвоката ОСОБА_4, розглянув в судовому засіданні кримінальну
справу за апеляційним поданням державного обвинувача - старшого помічника
військового прокурора Ужгородського гарнізону капітана юстиції НАРАГАНА Р.В. на
постанову військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 17 жовтня 2007
року, відповідно до якої
військовослужбовця військової частини А 1771 колишнього старшого прапорщика

ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Берегово Закарпатської області, угорця,
громадянина України, з
середньо-спеціальною освітою,
одруженого, маючого на ут риманні
двох неповнолітніх дітей, на військовій
з листопада 1985 року по
листопад 1987 року та
на військовій службі за контрактом -
з жовтня 1988 року по
даний час

звільнено
від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого
ст. 286 ч. 1 КК України на
підставі ст. 47
КК України у зв'язку з передачею його на поруки військовому колективу
військової частини А 1771, а кримінальну справу відносно ОСОБА_3 у відповідності
до ст.
ст. 10,
282 КПК України провадженням закрито.

Згідно з
постановою, ОСОБА_3 обвинувачувався в
тому, що 23 червня 2007
року близько 17 години у
м. Берегово Закарпатської області, керуючи технічно справним автомобілем марки
ВАЗ 2101 д. н. НОМЕР_1, намагаючись здійснити поворот ліворуч з
вул. Мукачівської на вул. Корятовича,
в порушення вимог п. п. 1.3,
10.1, 11.3, 16.3,
16.13 Правил дорожнього руху, перед
зміною напряму руху, не
переконався, що це буде безпечним і не
створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу автомобілю марки ВАЗ 2107
д. н. НОМЕР_2 під керуванням громадянки ОСОБА_5, яка рухалася у зустрічному напряму, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з вказаним
автомобілем. Внаслідок даної
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 та пасажир ОСОБА_6 отримали тілесні
ушкодження середньої ступені тяжкості, а
пасажирі ОСОБА_7 та малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - легкі тілесні ушкодження.

2

Не
погоджуючись з рішенням суду, прокурор в
апеляції просить постанову місцевого суду скасувати внаслідок невідповідності
висновків суду фактичним обставинам справи,
неправильного застосування кримінального закону та порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

В
обґрунтування апеляції прокурор вказує на те,
що під час розгляду справи ОСОБА_3 заперечував факт вживання ним
спиртних напоїв 23 червня 2007 року та вчинення
злочину в стані алкогольного сп'яніння,
не відшкодував завдані злочином збитки та не висловив співчуття потерпілим, тому на думку апелянта висновок суду про щире
каяття підсудного не відповідає дійсності. Крім того, прокурор зазначає, що неправильне застосування судом ст. 47 КК України
потягло істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, тобто застосування ст. 10
КПК України при прийнятті рішення по даній кримінальній справі.

Посилаючись
на вказані обставини, апелянт
вважає, що таке звільнення підсудного
від покарання не відповідає за своїм видом ступеню тяжкості злочину і особі
засудженого, є явно несправедливим
внаслідок надмірної м'якості та суперечить загальним засадам призначення
покарання, передбаченим ст. 65
КК України.

Заслухавши
доповідача, виступ прокурора і
потерпілих в підтримку апеляції, думку
обвинуваченого та його адвоката, які
вважають необхідним постанову залишити без змін, перевіривши матеріали справи і обговоривши
доводи апеляції, військовий апеляційний
суд регіону приходить до наступного.

Всебічно
перевіривши в судовому засіданні всі зібрані по справі докази, суд першої інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи і прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_3 у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 286,
ч. 1
КК України, який згідно ч. 2 ст. 12 КК України
відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Приймаючи
рішення про звільнення ОСОБА_3
від кримінальної відповідальності та передачу його на поруки колективу
військової частини А 1771, суд виходив з того,
що підсудний визнав свою вину і щиро покаявся у скоєному, скоїв злочин невеликої тяжкості вперше, від його злочинних дій тяжких наслідків не
настало, позитивно
характеризується, прослужив у Збройних
Силах 21 рік, на утриманні має двох неповнолітніх
дітей, одне з яких являється інвалідом з
дитинства, та непрацюючу дружину, а сам підсудний має захворювання серця, про що прямо наведено у постанові суду. Також
судом було враховано те, що злочин
підсудним було скоєно в стані алкогольного сп'яніння.

Як
вбачається із протоколу судового засідання,
що ОСОБА_3
повністю визнав свою вину, щиро
розкаявся у скоєному і просив пробачення у потерпілих. Також на думку суду
регіону невизнання підсудним ОСОБА_3 певних обставин скоєння
дорожньо-транспортної пригоди та невідшкодування збитків, заподіяних злочином, не може бути підставою вважати про відсутність
у нього щирого каяття, на що посилається
прокурор у своїй апеляції.

За таких
обставин, апеляційний суд не вбачає
законних підстав для задоволення апеляції і скасування постанови військового
місцевого суду Ужгородського гарнізону від 17 жовтня 2007
року, оскільки при розгляді справи
та винесенні постанови не було допущено порушень матеріального і процесуального
закону.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 362, 365,
366 та 377
КПК України, військовий апеляційний
суд Центрального регіону,

3

УХВАЛИВ:

Постанову
військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 17 жовтня 2007 року відносно
ОСОБА_3 - залишити
без змін, а апеляційне подання прокурора
- без задоволення.