АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/3671/13-кГоловуючий у 1-й
інстанції Берегуляк Федір Григорович
Провадження № 11-кп/789/158/13 Доповідач -
Стадник О.Б.Категорія - ч.2 ст. 186 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 р. Колегія суддів судової
палати в кримінальних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

Головуючого - Стадника О.Б.

Суддів - Тихої І. М., Комендата Р. Т.,

при секретарі - Беській С.В., Дмитрів О.М.

з участю прокурора - Семенця О.А.

потерпілих - ОСОБА_1

обвинуваченого - ОСОБА_2

захисника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі
кримінальне провадження за
апеляційною скаргою старшого
прокурора прокуратури м. Тернополя на
вирок Тернопільського міськрайонного
суду від 10 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
житель АДРЕСА_1, непрацюючий,
неодружений, з середньою спеціальною
освітою, не судимий,-

засуджений:

-за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року
позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років
позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України до 4 років
позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно визначити ОСОБА_2 у вигляді 4
років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України
обвинуваченого ОСОБА_2 звільнено від
відбування призначеного судом
покарання з випробуванням та іспитовим
строком терміном 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України на
обвинуваченого ОСОБА_2 покладено
обов'язки не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої
інспекції, повідомляти орган
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання, роботи або
навчання, періодично з'являтися для
реєстрації в кримінально- виконавчу
інспекцію. Стягнуто з
обвинуваченого ОСОБА_2 за проведення 2
експертиз процесуальні витрати в
розмірі 587 грн. 50 коп..

Згідно вироку суду, обвинувачений
ОСОБА_2 18 січня 2013 року в ранкову пору
доби, перебуваючи в салоні маршрутного
таксі №19, під час проїзну від зупинки
громадського транспорту "6 магазин", що
по вул. Збаразька у м. Тернополі до
зупинки громадського транспорту "6
школа", що по вул. Руська у м. Тернополі
таємно викрав з сумки потерпілої
ОСОБА_1 гаманець вартістю 50 гривень, в
якому знаходились гроші в сумі 500
гривень та банківські картки, які для
потерпілої матеріальної цінності не
становлять. Із викраденим майном
обвинувачений ОСОБА_2 з місця вчинення
кримінального правопорушення втік, чим
заподіяв потерпілій ОСОБА_1
матеріальну шкоду на загальну суму 550
гривень.

Обвинувачений ОСОБА_2 18 січня 2013
року, близько 08.00 год. який раніше
вчинив кримінальне правопорушення
проти власності, перебуваючи по вул.
Мазепи, 2 в м. Тернополі, скориставшись
банківською карткою "Укрінбанку",
ввівши пік код, із рахунку НОМЕР_1, який
належить потерпілій ОСОБА_1 таємно
викрав гроші в сумі 1500 гривень.

З викраденим майном
обвинувачений ОСОБА_2 з місця вчинення
кримінального правопорушення втік, чим
заподіяв потерпілій ОСОБА_1
матеріальну шкоду на загальну суму 1500
гривень.

Перебуваючи в салоні маршрутного
таксі №27 22 січня 2013 року, близько 8:45
год., під час проїзду по вул. Б.
Хмельницького в м, Тернополі,
обвинувачений ОСОБА_2 таємно викрав з
сумки потерпілої ОСОБА_4 гаманець
вартістю 50 гривень, в якому знаходились
гроші сумі 50 євро, що згідно курсу НБУ
становить 532,5 гривень, 1 долар США що
згідно курсу НБУ становить 7,99 гривень
та 4 банківські картки, які для
потерпілої матеріальної цінності не
становлять.

Після того як дії обвинуваченого
ОСОБА_2 було викрито потерпілою ОСОБА_4,
з метою утримання викраденого майна,
обвинувачений ОСОБА_2 з місця вчинення
кримінального правопорушення втік, чим
заподіявпотерпілій ОСОБА_4 матеріальну
шкоду на загальну суму 590 грн. 49 коп.

В апеляційній скарзі прокурор
просить вирок суду скасувати у зв'язку
з невідповідністю призначеного судом
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі
обвинуваченого внаслідок м'якості, та
ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_2
призначити покарання за ч.1 ст.185 КК
України 1 рік позбавлення волі за ч.2 ст.
185 КК України 2 роки позбавлення волі, за
ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення
волі, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України
призначити остаточне покарання у
вигляді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
суд неправильно звільнив
обвинуваченого ОСОБА_2 від відбування
покарання з випробуванням, оскільки, в
порушення вимог п. 3, ч.1, ч.2 ст.65 КК
України, не врахував тяжкість вчинених
кримінальних правопорушень, він вчинив
три корисливих правопорушення, що
відносяться до середньої тяжкості та
тяжких правопорушень, їх наслідки - не
визнав вини у вчиненні кримінальних
правопорушень, добровільно не
відшкодував заподіяні збитки. У
матеріалах справи відсутні жодні
обставини, які б свідчили про те, що
виправлення обвинуваченого ОСОБА_2
можливе без реального відбування
покарання у виді позбавлення волі.

У запереченнях захисник ОСОБА_3
просить апеляційну скаргу прокурора
залишити без задоволення, а вирок в
частині призначення покарання
обвинуваченому ОСОБА_2 без змін,
посилаючись на та, що вирок
постановлений з врахуванням
пом'якшувальних обставин та відповідає
вимогам закону. Апеляційних скарг від
обвинуваченого ОСОБА_2 та його
захисника не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача,
міркування прокурора, який просить
вирок суду щодо ОСОБА_2 скасувати за
м'якістю призначеного покарання,
неправильним звільненням його від
відбування покарання з випробуванням
та постановити новий вирок, яким
визнати його винним за ч.1 ст. 185, ч.2 ст.
185, ч.2 ст.186 КК України та призначити
покарання

-за ч.1 ст. 185 КК України 1 рік
позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки
позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України 4 роки
позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у
виді 4 ( чотирьох) років позбавлення
волі.

В решті вирок Тернопільського
міськрайонного суду від 10 жовтня 2013
року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

потерпілу ОСОБА_1, яка
покладається на думку суду,
обвинуваченого ОСОБА_2 Та його
захисника які просять вирок суду
залишити без змін, перевіривши
матеріали кримінального провадження,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню з таких підстав:

Висновок суду про винність
ОСОБА_2. у вчиненні правопорушень за які
його засуджено обґрунтовано наявними у
справі доказами, що в апеляційному
порядку не оскаржено.

Оскільки фактичні обставини
вчинених ОСОБА_2. кримінальних
проваджень ніким не оспорюються,
апеляційний суд не проводить детальний
їх аналіз та, відповідно до ст.404 КПК
України, перевіряє вирок лише в межах
апеляційної скарги.

Порушень
кримінально-процесуального закону під
час встановлення фактичних обставин
вчинення ОСОБА_2 правопорушень, які
могли б істотно вплинути на висновки
суду про винність засудженого та на
кваліфікацію його дій не виявлено.

Проте суд, призначаючи
засудженому ОСОБА_2 покарання, в
порушення вимог ст. 65 КК України, повною
мірою не врахував характер та
суспільну небезпечність вчинених ним
правопорушень, дані, що характеризують
його особу.

Зокрема, мотивуючи своє рішення
про звільнення ОСОБА_2 від відбування
призначеного покарання з
випробуванням на підставі ст. 75 КК
України, суд послався на його молодий
вік, стан здоров'я, сімейний
стан-неодружений, те, що він вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно
характеризується, частково
відшкодував заподіяну шкоду, має
постійне місце проживання.

Проте, зазначені обставини суд в
судовому засіданні не перевірив, у
вироку навів суперечливі висновки, а
тому рішення про звільнення ОСОБА_2 від
відбування покарання з випробуванням
належним чином судом не вмотивоване.

Так, частково проведеним у справі
судовим слідством та дослідженням
доказів, що характеризують особу
обвинуваченого ОСОБА_2 встановлено, що
під час судового слідства він не визнав
себе винним у вчиненні кримінальних
правопорушень і, відповідно заподіяну
шкоду потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не
відшкодував. Потерпілій ОСОБА_4
працівниками міліції лише повернуто
вилучене у обвинуваченого ОСОБА_2 її
майна.

Відшкодування шкоди, як
обставина, що пом'якшує покарання
обвинуваченого, вважається тоді коли
вона ґрунтується на визнанні особою
своєї провини, виявленні жалю з приводу
вчиненого та бажанні виправити
ситуацію, що склалася. Даних про таку
оцінку своїх дій обвинуваченим ОСОБА_2
у матеріалах справи немає і у вироку не
наведено.

Як вбачається з матеріалів
справи, висловлюючи в судовому
засіданні свою думку про призначення
покарання, потерпіла ОСОБА_1 поклалася
на думку суду, а потерпіла ОСОБА_4
наполягала на реальному позбавленні
волі обвинуваченому ОСОБА_2

Обвинувачений ОСОБА_2 хоч і вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, як зазначив суд,
проте визнаний винним у вчиненні трьох
корисливих злочинів, один з яких,
відповідно до ст. 12 КК України,
вважається тяжким, що свідчить про його
стійку протиправну поведінку.

Суперечливими є й посилання суду
на молодий вік, сімейний стан та стан
здоров'я обвинуваченого ОСОБА_2 Згідно
досліджених матеріалів справи йому на
час вчинення правопорушень
виповнилося повних 36 років, проте він
ніде не працює, в перебуває на
утриманні батьків, жодних даних про
його захворювання у матеріалах справи
немає. ( а.с. 146)

Безпідставними є й посилання суду
на позитивну характеристику
обвинуваченого ОСОБА_2 та наявність у
нього постійного місця проживання.
Згідно досліджений судом матеріалів
справи, що перевірені судом
апеляційної інстанції, за місцем
реєстрації обвинувачений ОСОБА_2
характеризується як особа на яку не
надходили скарги, що не не може
вважатися позитивною характеристикою.
За місцем вчинення злочинів у м.
Тернополі обвинувачений ОСОБА_2
тимчасово проживав у найманій
квартирі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК
України, якщо суд при призначенні
покарання у виді позбавлення волі на
строк не більше п'яти років, враховуючи
тяжкість злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення його
від відбування покарання з
випробуванням.

Разом з тим, суд приймаючи рішення
про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2
від відбування покарання з
випробуванням послався на неповно
досліджені в судовому засіданні
докази, що характеризують його особу,
навів у вироку свої висновки про
обставини справи, що суперечать
матеріалам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає звільнення
обвинуваченого ОСОБА_2 від відбування
покарання з випробуванням неможливим.

Виходячи з цього, колегія суддів
прийшла до висновку, що посилання
старшого прокурора прокуратури м.
Тернополя на неправильне звільнення
обвинуваченого ОСОБА_2 від відбування
призначеного судом покарання з
випробуванням не відповідає тяжкості
вчинених ним правопорушень та його
особі внаслідок м'якості є
обґрунтованим, а тому, з підстав,
передбачених п.4. ч.1 ст. 420 КПК України,
вирок суду щодо нього в частині
призначення покарання підлягає
скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання
обвинуваченому ОСОБА_2 колегія суддів,
відповідно до вимог ст. 65 КК України,
враховує ступінь тяжкості вчинених ним
правопорушень, стійкість протиправної
поведінки, дані щодо його особи, а саме
посередню характеристику за місцем
реєстрації, думку потерпілої ОСОБА_4
про реальне позбавлення його волі і
прийшла до висновку, що виправлення та
перевиховання обвинуваченого ОСОБА_2
неможливе без ізоляції його від
суспільства, а тому вважає необхідним
призначити йому покарання у виді
позбавлення волі. Обставин, які б
пом'якшували покарання обвинуваченому
ОСОБА_2 колегія суддів не вбачає.

При цьому колегією суддів також
враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_2
вперше притягується до кримінальної
відповідальності.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 404, 405, 407,409,419, 420 КПК України,
колегія суддів,-

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу старшого
прокурора прокуратури м. Тернополя на
вирок Тернопільського міськрайонного
суду від 10 жовтня 2013 року щодо
обвинуваченого ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Тернопільського
міськрайонного суду від 10 жовтня 2013
року щодо ОСОБА_2 в частині призначення
йому покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винним за ч.1 ст. 185,
ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України та
призначити йому покарання

-за ч.1 ст. 185 КК України 1 рік
позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки
позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України 4 роки
позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у
виді 4 ( чотирьох) років позбавлення
волі.

В решті вирок Тернопільського
міськрайонного суду від 10 жовтня 2013
року щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у
касаційному порядку в судову палату у
кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня
проголошення вироку судом апеляційної
інстанції, а обвинуваченим
(засудженим), який тримається під
вартою, - в той самий строк з моменту
вручення йому копії вироку.

Судді:

Стадник О.Б. Тиха І.М.
Комендат Р.Т.

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.Б. Стадник