АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/2519/15-к
Провадження № 11кп/790/906/15 Головуючий у суді 1 інстанції
Категорія: ст.395 КК України ОСОБА_1
У Х В А Л А
Іменем України
20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0000345 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 12 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, незаміжньої,

раніше засуджувалася: 1) 24 серпня 2008 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за ч.1 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.309 КК України до 5 років позбавлення волі та із застосуванням ст.75 КК України була звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки, 2) 22 грудня 2010 року Жовтневим районним судом міста Харкова за ч.2 ст.190, ч.2 ст.307, ч.2 ст.317, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185, ч.1 ст.186, ст.ст.70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, а 7 листопада 2014 року звільнена від відбування покарання умовно-достроково на 5 місяців 14 днів згідно постанови Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2014 року, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, -

В с т а н о в и л а:
12 березня 2015 року Червонозаводський районний суд міста Харкова ухвалив вирок стосовно ОСОБА_7 , яку визнав винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, та призначив їй покарання - арешт на строк 1 місяць. З посиланням на ст.71 КК України за сукупністю вироків обвинуваченій призначено остаточне покарання арешт на строк 1 місяць 15 днів.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_7 порушила правила адміністративного нагляду за таких обставин.

Згідно ухвали Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 був встановлений адміністративний нагляд, у зв`язку з чим на обвинувачену покладено низку обов`язків, також їй встановлені обмеження. Проте 25 грудня 2014 року ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних причин залишила своє місце проживання: квартиру АДРЕСА_2 та виїхала до своєї знайомої, яка проживала за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходилась до 10 лютого 2015 року.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить колегію суддів скасувати судове рішення та ухвалити свій вирок, призначити ОСОБА_7 покарання: за ст.395 КК України арешт на строк 3 місяці, а на підставі ст.71 КК України остаточне 6 місяців позбавлення волі.

Апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ст.ст.71, 72 КК України, оскільки призначене ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків не є більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченої стосовно апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вбачає підстави для скасування судового рішення та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Так, ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд повинен неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; також в силу ст.30 КПК України правосуддя здійснюється судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.42 КПК України обвинувачений має низку прав, в тому числі має право знати, у вчиненні якого кримінального обвинувачення його обвинувачують.

На підставі ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як передбачено ст.338 КПК України, у разі зміни прокурором обвинувачення суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням сторони захисту цей строк може бути скорочений або продовжений. Після закінчення цього строку судовий розгляд продовжується.

В силу ст.349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначається ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, можливе тільки з дотриманням умов і процедури, передбачених зазначеною нормою закону. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, здійснюючи розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, суд не приділив належної уваги зазначеним нормам кримінально-процесуального закону.

Зокрема, в судовому засіданні прокурор змінив обвинувачення, але суд не дотримався процедури, встановленої ст.338 КПК України, не відклав судовий розгляду для надання обвинуваченій можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.

Всупереч положенням ст.348 КПК України головуючий не роз`яснювала ОСОБА_7 суть обвинувачення, це при тому становищі, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів було обмежено допитом останньої та оголошенням документів про її особу.

ОСОБА_7 , яка не відмовлялася від давання показань, допитана неповно, стосовно не всіх обставин кримінального правопорушення, до того ж першим допитував обвинувачену не прокурор, а головуючий, тобто порушено вимогу щодо об`єктивності та неупередженості суду.

В суді першої інстанції у ОСОБА_7 не з`ясовувалися причини залишення нею місця проживання, не було перевірено, чи мала вона мету - ухилитись від адміністративного нагляду. Поряд із цим ОСОБА_7 пояснила колегії суддів, що після звільнення із місць позбавлення волі вона не могла знайти роботу, у неї не було засобів для існування.

Таким чином, при здійсненні судового розгляду у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 допущені не тільки істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, але й має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, всупереч ст.370 КПК України судове рішення не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши вимоги апелянта про ухвалення за результатами апеляційного розгляду свого вироку, колегія суддів вважає це неможливим, оскільки в наявності істотні порушення кримінального процесуального закону. Поряд із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що мотивуючи призначення покарання за сукупністю вироків і пославшись на ст.71 КК України, суд не вказав відповідно до якого закону України про кримінальну відповідальність він призначив обвинуваченій остаточне покарання, яке не є більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції обрав ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою без врахування положень ст.183 КПК України, оскільки остання обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом не передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому цей запобіжний захід необхідно змінити на особисте зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Червонозаводського районного суду міста Харкова від 12 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, змінити на особисте зобов`язання, поклавши на неї такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, без дозволу суду.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3