Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю прокурора ОСОБА_4,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 13 січня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2014 року щодо зазначеної особи.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, востаннє - вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2011 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 9 днів,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців.

На підставі ст. 71 зазначеного Кодексу до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2008 року й остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Постановлено стягнути із ОСОБА_5 на користь держави 7458,20 грн у рахунок відшкодування судових витрат на проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 у вечірній час знаходячись у кімнаті на 2-му поверсі будівельного майданчику по АДРЕСА_1 під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої у засудженого виник умисел на умисне позбавлення життя потерпілого. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_5 приблизно о 00.30 год. у стані алкогольного сп'яніння, після сварки з ОСОБА_6, тобто на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до останнього ззаду і умисно завдав йому 6 ударів бойком п'ятки будівельного молотка по голові. В результаті неправомірних дій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_6 помер на місці події.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5, посилаючись на надмірну суворість і несправедливість призначеного покарання, порушує питання про зміну судових рішень та пом'якшення призначеного покарання. Обґрунтовуючи свою позицію, засуджений посилається на безпідставне визнання судом обставини, що обтяжує покарання, - рецидив злочину. Також вважає, що суд, призначаючи покарання, двічі врахував тяжкість вчиненого злочину, чого не мав права робити, і не врахував незадовільний стан його здоров'я.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Про день та час розгляду справи у порядку касаційної процедури учасники кримінального провадження, зокрема з боку сторони захисту, були поінформовані, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних про своє бажання взяти участь у розгляді справи. Крім того, відповідно до вимог КПК України 1960 року участь засудженого в розгляді справи судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень щодо нього не є обов'язковою. Це положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду справи судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370-372 цього Кодексу. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.

Відповідно до ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі й додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій його було оскаржено.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 115 КК України є правильними й у касаційній скарзі не заперечуються.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Усупереч доводам у скарзі призначене засудженому за ч. 1 ст. 115 КК України покарання відповідає визначеним у статтях 50, 65 цього Кодексу меті та загальним засадам.

Як видно з вироку, суд, обираючи за вказаною статтею захід примусу, поряд із ступенем тяжкості злочину, врахував обсяг та характер (зміст) вчинених винних дій, незворотність тяжких наслідків, що настали.

При оцінці даних про особу засудженого суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 за останнім місцем відбування покарання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, раніше неодноразово судимий, а також урахував стан його здоров'я. Обставинами, що пом'якшують покарання, суд визнав щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, а обставинами, що його обтяжують, - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння та рецидив злочину. Виходячи з цих даних, що не оспорюються у скарзі, суд дійшов мотивованого висновку про суспільну небезпечність засудженого та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене підстав вважати призначений засудженому за ч. 1 ст. 115 КК України захід примусу явно несправедливим унаслідок суворості у колегії суддів немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання, у тому числі на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, і підстав для його пом'якшення не вбачає.

Аналогічні доводи засудженого були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який розглянув їх із дотриманням вимог статей 362, 365 КПК України 1960 року. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, що були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

У зв'язку з викладеним не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2ОСОБА_3