Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого- суддіЄлфімова О.В.,
суддів:Животова Г.О., Пузиревського Є.Б.,

розглянула в судовому засіданні 25 листопада 2014 року у м. Києві касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Суворівського районного суду м. Херсона від 6 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2014 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, який

зареєстрований та проживає

за адресою: АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 18 квітня 2013 року) до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста п'ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 19 550 грн з позбавленням права обіймати посади в органах державної виконавчої служби на строк 2 роки.

Також вироком суду вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він працюючи на посаді старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, як представник влади, службова особа, здійснював виконавче провадження № 410/4, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень за № 36083219, щодо виконання виконавчого листа № 2-1440/10, виданого 27 серпня 2010 року Дніпровським районним судом м. Херсона, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 398 357,63 грн.

9 липня 2013 року ОСОБА_4 близько 14 години 00 хвилин, знаходячись по вул. Миру у м. Херсоні поблизу «Дніпровського ринку», умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення запропонував ОСОБА_6 передати йому неправомірну вигоду у виді грошової винагороди за не вчинення дій, спрямованих на примусове стягнення з останнього на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 398 357,63 грн.

Після того, як ОСОБА_6 прийняв його пропозицію, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого умислу, 10 липня 2013 року близько 18 години 45 хвилин поблизу будівлі кінотеатру «Ювілейний» по вул. Перекопській, 13 у м. Херсоні, одержав від нього у якості частини обумовленої неправомірної вигоди незаконну грошову винагороду в сумі 700 грн та 100 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 799,30 грн, а всього на загальну суму 1499,30 грн.

У касаційних скаргах, які є аналогічними за вимогами, засуджений та його захисник порушують питання про скасування зазначених судових рішень у зв'язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважають, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, які здобуті в результаті проведення оперативно-розшукових заходів з порушенням вимог процесуального закону. Оскільки суд апеляційної інстанції на вказані порушення закону увагу не звернув, його ухвала також підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційних скарг та додані до них копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у їх сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє виключно: 1) правильність застосування судами норм матеріального права; 2) правильність застосування судами норм процесуального права; 3) правову оцінку обставин. У частині першій зазначеної статті КПК встановлена пряма заборона для суду касаційної інстанції досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність доказів.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достатності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв'язку, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Крім того, як обгрунтовано зазначив в ухвалі суд апеляційної інстанції, законність проведення оперативно-розшукових заходів за результатами яких були отримані докази у цьому кримінальному провадженні, підтверджується матеріалами прокурорської перевірки, які в свою чергу спростовують доводи касаційних скарг з цього приводу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції та вважає, що у касаційних скаргах не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які свідчили б про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б суду постановити законний та обґрунтований вирок.

Доводи заявників, які аналогічні за своїм змістом доводам апеляції засудженого ОСОБА_4, були належним чином перевірені апеляційним судом, на них дано обґрунтовані відповіді та ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Оскільки, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарг немає, то у відкритті касаційного провадження колегія суддів вважає необхідним відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за їхніми касаційними скаргами на вирок Суворівського районного суду м. Херсона від 6 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 серпня 2014 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

О.В. Єлфімов Г.О. Животов Є.Б. Пузиревський