Ухвала іменем україни 25 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Подільського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 27 серпня 2014 року приблизно о 13.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI LANCER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, грубо порушивши підпункти 1.5, 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, скоїв зіткнення з автомобілем «HYUNDAI ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який унаслідок зіткнення отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У касаційній скарзі прокурор зазначає про незаконність судових рішень через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості у зв'язку з незастосуванням до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор наголошує на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки ступеню тяжкості скоєного злочину, обставинам його вчинення, даним про особу засудженого, характеру та ступеню небезпечності вчиненого злочину, а також наслідкам, які настали.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені у скарзі доводи та вивчивши долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, викладених у касаційній скарзі, немає з огляду на таке.

Прокурор не оскаржує висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1, кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК, а також вид і розмір основного покарання.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через м'якість є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення засудженому додаткового покарання належним чином мотивований та повною мірою відповідає зазначеним вимогам цього Кодексу. Так, судом враховано ступінь тяжкості скоєного засудженим злочину (відповідно до ст. 12 КК є злочином невеликої тяжкості), дані про його особу (задовільно характеризується за місцем проживання, за місцем роботи - позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий, одружений, дружина перебуває у стані вагітності, працює, є молодим за віком), обставини, що пом'якшують покарання (щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому), відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини скоєння злочину (з необережності), а тому обрано найбільш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК, у виді обмеження волі але без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Доводи прокурора, аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі, ретельно та належним чином перевірив суд апеляційної інстанції й обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст. 419 КПК ґрунтовні мотиви свого рішення (зокрема те, що заробітна плата на посаді водія є єдиним джерелом доходів для його сім'ї, засуджений надалі матиме реальну змогу відшкодовувати завдану потерпілому шкоду), з якими колегія суддів погоджується.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає положенням статей 50, 65 КК, є необхіднім та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів. Підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає.

З огляду на наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Подільського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_1

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5