Справа №784/4907/13 25.12.2013 02.12.2013 25.12.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року
м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі колегії суддів судової палати
у кримінальних справах:

головуючої -
Фаріонової О.М.,

суддів -
Чебанової-Губарєвої Н.В., Кваші С.В.,

за участю секретаря - Лі І.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження
№0003836 за апеляційними скаргами
прокурора прокуратури Центрального
району м. Миколаєва Сідорова О.М. та
обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 24 вересня 2013 року у
відношенні

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 дня народження,
уродженця м. Хабаровськ, Росія,
проживаючого у АДРЕСА_1,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 дня народження,
уродженця та жителя АДРЕСА_1

за участю учасників судового
провадження:

прокурора -
Іванова А.О.

обвинувачених - ОСОБА_2,
ОСОБА_3

судового розпорядника -
Цуркана Р.С.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст апеляційних скарг

В апеляційній скарзі прокурор
прокуратури Центрального району
м.Миколаєва, просить вирок суду
відносно ОСОБА_3 скасувати та ухвалити
новий вирок, скасувавши звільнення
ОСОБА_3 від відбування покарання з

__________________________________________________________________

Провадження №11-кп/784/352/13
Головуючий суду 1 інстанції: Голубкін
О.І.

Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Доповідач апеляційної інстанції: Кваша
С.В.

випробуванням, а саме ст.75 КК України. В
ході апеляційного розгляду дослідити
висновок дактилоскопічної експертизи
№121 від 14.06.2013 року та довідку про
витрати на проведення експертизи,
стягнути з обвинувачених ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ УМВС України в
Миколаївській області витрати на
проведення дактилоскопічної
експертизи в розмірі 293,40 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений
ОСОБА_2 просить вирок суду скасувати та
закрити провадження по справі у зв'язку
з відсутністю в його діях складу
кримінального правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду
першої інстанції:

Згідно вироку суду, ОСОБА_2 засуджений:

- за ч.2 ст. 186 КК України до
позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.71 КК України до
призначеного покарання повністю
приєднане невідбуте покарання за
вироком Заводського районного суду м.
Миколаєва від 03.10.2012 року і остаточно
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 5 років.

ОСОБА_3 засуджений:

- за ч.2 ст. 186 КК України до
позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3
звільнений від відбування покарання з
випробовуванням з іспитовим строком на
2 роки, та відповідно до ст.76 КК України
на нього покладено обов'язки:
періодично з'являтись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої
інспекції та повідомляти ці органи про
зміну місця проживання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в солідарному порядку на
користь потерпілого ОСОБА_7 майнову
шкоду в сумі 1596 грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали
апеляційні скарги:

Прокурор в своїй апеляційній скарзі
вказує на те, що судом не враховано
конкретні обставини скоєння злочину,
відсутність позитивної характеристики
ОСОБА_3, не визнання вини, те що майнова
шкода, завдана обвинуваченим, не
відшкодована потерпілому ОСОБА_7, а
тому суд невірно застосував положення
ст. 75 КК України та безпідставно
звільнив ОСОБА_3 від відбування
покарання з випробуванням.

Також зазначає, що судом першої
інстанції не вирішено питання про
відшкодування процесуальних витрат, а
саме витрат на проведення
дактилоскопічної експертизи склали
293,40 грн., а тому просить стягнути ці
витрати з обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_2 в своїй
апеляційній скарзі вказує на те, що він
та ОСОБА_3 злочин не вчиняли.

Стверджує, що їх затримали працівники
міліції безпідставно, а ОСОБА_7 , який
знаходився в стані алкогольного
сп'яніння, вказав, що він з братом його
пограбували, але конкретно описати по
яким ознакам він їх впізнав не міг.

Судом першої інстанції встановлено:

З червня 2013 року близько 02:00 год. ОСОБА_3
та ОСОБА_2 в підземному переході, який
розташований біля зупинки
громадського транспорту «Парк
Перемоги» в м. Миколаєві, застосувавши
насильство, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я, нанесли потерпілому
ОСОБА_7 по одному удару кулаком в
обличчя, після чого відкрито викрали
речі останнього на загальну суму 1914,50
грн.

Узагальнений виклад позицій учасників
судового провадження:

Прокурор просив подану апеляційну
скаргу задовольнити, а апеляційну
скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 залишити
без задоволення.

В апеляційному суді обвинувачений
ОСОБА_2 вину у вчиненому злочині не
визнав. Просив апеляційну скаргу
задовольнити, але ж висловив прохання
про направлення матеріалів
кримінального провадження справи на
додаткове розслідування. Апеляційну
скаргу прокурора просив залишити без
задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_3 в апеляційному
суді вину визнав та на підтримку своїх
доводів надав в судовому засіданні
квитанцію про часткове відшкодування
потерпілому майнової шкоди в сумі 800
грн. Просив апеляційну скаргу
прокурора залишити без задоволення, а
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників судового провадження,
вивчивши матеріали кримінального
провадження та перевіривши доводи
апеляційних скарг, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційні скарги
прокурора та обвинуваченого ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Дослідженими в судовому засіданні
доказами вина обвинувачених ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 у вчиненні кримінального
правопорушення, за який їх засуджено,
доведена і підтверджується доказами,
які були досліджені в суді першої
інстанції.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7
пояснив, що 03.06.2013 року біля 02:00 год. в
підземному переході біля зупинки «Парк
Перемоги» в м. Миколаєві, до нього
підійшли брати ОСОБА_2 та нанесли удари
в область лівого ока та голови. Потім
вирвали у нього сумку з речами, та
втекли. Після цього він викликав
міліцію, з якими поїхали в напрямку,
куди побігли ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і він
впізнав їх як осіб, які вчинили грабіж
щодо нього.

Потерпілий в суді категорично
стверджував, що грабіж вчинили саме
обидва обвинувачені. При затриманні
ОСОБА_2 почав тікати, та викинув
ліхтарик і гроші на землю, а ОСОБА_3
зупинився. При затриманні в кишені
ОСОБА_2 виявили запальнички та
серветки, які він впізнав як належні
йому.

Показання потерпілого ОСОБА_7
узгоджуються з показаннями свідка
ОСОБА_8 (працівника міліції), який
пояснив, що 03.06.2013 отримав повідомлення
про пограбування в районі зупинки
громадського транспорту «Парк
Перемоги». Потерпілий ОСОБА_7 пояснив,
що два незнайомих хлопця вчинили
грабіж і вкрали його сумку з речами. При
цьому потерпілий описав їх прикмети. В
службовому автомобілі вони
направились в сторону пішохідного
мосту через річку Інгул, в напрямку
куди побігли грабіжники, та побачили
обвинувачених, на яких вказав
потерпілий, як на осіб, що його побили
та пограбували. Останні, побачивши
патрульний автомобіль, почали
спускатись по сходинкам з мосту.
Патруль міліції зразу затримав ОСОБА_3,
а ОСОБА_2 почав тікати і теж був
затриманий.

Коли ОСОБА_2 тікав, то викинув гроші і
ліхтарик, які потім були знайдені. В той
час йшов дощ, але знайдені гроші були
сухими, що свідчило про те, що їх щойно
викинули. Потерпілий пояснив, що в
нього також було викрадено ліхтарик,
запальничку, пакет з серветками і саме
ці предмети в кишені ОСОБА_2 було
знайдено. Пізніше в траві був знайдений
ліхтарик. Потерпілий свої речі впізнав
відразу.

Крім того, як вбачається з протоколу
огляду місця події від 03.06.2013 року, на
землі біля куща знайдені 5 купюр,
номіналом 200, 100, 2, 1 грн. С іншої сторони
куща знайдений ліхтарик червоного
кольору. Ці дані протоколу
узгоджуються з показаннями
потерпілого ОСОБА_7 стосовно того, що
обвинувачений ОСОБА_2 викинув
викрадені речі та втікав від
працівників міліції.

Показання потерпілого щодо характеру
отриманих тілесних ушкоджень при
вчиненні щодо нього грабежу
підтверджуються висновком
судово-медичної експертизи, згідно
яким у ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні
ушкодження у вигляді крововиливу на
обличчі, забиття м'яких тканин з
крововиливом в лівій височно-скуловій
області, ссадин в області правого
ліктьового суглобу і правого
передпліччя, які утворились від дії
менш як 4-х ударів тупими твердими
предметами, якими могли бути руки,
кісті рук стиснуті в кулак, в строк і
при обставинах, зазначеним потерпілим.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши
докази по справі та навівши їх у вироку,
правильно встановив фактичні
обставини справи та дав їм належну
юридичну оцінку, обґрунтовано визнавши
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 винними у вчиненні
відкритого викрадення чужого майна,
поєднаного з насильством, яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, за попередньою змовою
групою осіб, і їх дії правильно
кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

Таким чином, доводи обвинуваченого
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
недоведеність його вини в скоєнні
даного кримінального правопорушення
спростовані доказами, дослідженими
судом. Тому апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає.

При призначенні покарання ОСОБА_3, суд
дотримався вимог ст.ст.65-67 КК України та
врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, дані про особу обвинуваченого,
який раніше не судимий,
характеризується позитивно, оскільки
відповідно до характеристики (а.с.158)
спиртними напоями не зловживає, скарг
від сусідів на його поведінку не
поступало, а також суд врахував його
молодий вік. Обставин, які обтяжують
покарання ОСОБА_3, не встановлено.

При апеляційному розгляді справи
обвинувачений ОСОБА_3 висловив щире
каяття у вчиненому злочині та надав до
суду дані про часткове відшкодування
заподіяної майнової шкоди, що теж
вказує на його ставлення до вчиненого.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_3 не
визнав вину, не відшкодував майнову
шкоду не є обставинами, які можна
врахувати, як обставини, що обтяжують
покарання, і ці вимоги апелянта не
відповідають ст. 66 КК України.

Також є безпідставними посилання
прокурора на необхідність врахування
ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3
злочину, оскільки лише ступінь
тяжкості злочину не може бути
підставою для призначення покарання у
виді позбавлення волі.

Крім того, при апеляційному розгляді
справи ОСОБА_3 висловив щире каяття у
вчиненому злочині, надав до суду дані
про часткове відшкодування заподіяної
майнової шкоди, що теж вказує на його
ставлення до вчиненого.

Отже, хоча ОСОБА_3 і вчинив тяжкий
злочин, але з огляду на молодий вік,
даних про його особу, що враховані
судом першої інстанції при
постановленні вироку, а також з огляду
на щире каяття обвинуваченого та
часткове відшкодування ним майнової
шкоди після постановления вироку,
апеляційний суд вважає, що є підстави
для застосування вимог ст. 75 КК України
та звільнення ОСОБА_3 від відбування
покарання з випробовуванням.

Щодо вимог прокурора про відшкодування
з обвинувачених витрат на проведення
дактилоскопічної експертизи
апеляційний суд вважає їх
необгрунтованим, виходячи з
наступного.

Згідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі
ухвалення обвинувального вироку, суд
стягує з обвинуваченого на користь
держави документально підтвердженні
витрати на залучення експерта, які
відповідно до довідки НДЕКЦ УМВС
України в Миколаївській області склали
293,40 грн.

Відповідно до вимог п.З ч.І ст.408 КПК
України суд апеляційної інстанції
змінює вирок у разі зменшення суд, які
підлягають стягненню або збільшення
цих сум, якщо таке збільшення не
впливає на обсяг обвинувачення і
правову кваліфікацію кримінального
правопорушення.

Отже, враховуючи те, що питання щодо
судових витрат не впливає на обсяг
обвинувачення і правову кваліфікацію,
і оскільки суд першої інстанції
взагалі в цій частині рішення про
стягнення судових витрат не прийняв, то
це питання підлягає вирішенню в
порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене апеляційний суд не
вбачає підстав задоволення апеляції
прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України,
апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого
ОСОБА_2 та прокурора прокуратури
Центрального району м. Миколаєва
Сідорова О.М. залишити без задоволення,
а вирок Центрального районного суду м.
Миколаєва від 24 вересня 2013 року
відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом трьох
місяців з дня її проголошення, а
обвинуваченим ОСОБА_2, який тримається
під вартою, в той же строк з моменту
отримання копії судового рішення.

Головуюча

Судді