Номер провадження: 11-кп/785/14/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Роздільна Одеської області, українка, громадянка України, із середньою освітою, неодружена, студентка ОНМА, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

засуджена:

-за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки.

У відповідності зі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

ВСТАНОВИЛА:
Як вказано у вироку, 25 квітня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_8 та не встановлена слідством особа в інтернет-ресурсі Сландо дізнались від ОСОБА_9 про його намір орендувати однокімнатну квартиру на тривалий термін.

25 квітня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_8 , представляючись господаркою квартири АДРЕСА_2 , запевнила ОСОБА_9 про можливість надання вищевказаної квартири у довгострокову оренду терміном на 8 місяців з платою 2000 гривень за 1 місяць оренди.

Продовжуючи єдиний злочинний намір, 25 квітня 2014 року у невстановлений час не встановлена слідством особа, за попередньою змовою з обвинуваченою ОСОБА_8 , взяла в оренду у ФОП ОСОБА_10 строком на 1 добу за 350 гривень квартиру АДРЕСА_2 , яка належить останньому на праві приватної власності.

25 квітня 2014 року, приблизно о 18 00 годин, ОСОБА_8 , представляючись особою на ім`я ОСОБА_11 , спільно з не встановленою слідством особою на ім`я ОСОБА_12 , яка представлялась господарем квартири, під приводом передачі в оренду квартири АДРЕСА_2 , знаходячись у приміщенні даної квартири, шляхом обману, запевнивши ОСОБА_9 про законність здачі в оренду зазначеної квартири, отримали від нього грошові кошти у сумі 4000 гривень, після чого передали ОСОБА_9 ключі від квартири АДРЕСА_2 .

Своїми умисними діями ОСОБА_8 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачена вказала, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки в ході досудового розслідування між нею та потерпілим ОСОБА_9 було укладено угоду про примирення та надано слідчому для направлення з обвинувальним актом до суду першої інстанції, разом з тим, стороною обвинувачення не було надано суду примірник вказаної угоди для розгляду у зв`язку з чим ОСОБА_8 не реалізувала своє право на примирення.

Крім того, що судом при призначенні покарання не було враховано її молодий вік, наслідки покарання, можливість розвитку як особи, подальше працевлаштування, а також ту обставину, що обвинувачена має дохід, отримуючи стипендію та неофіційний заробіток у магазині.

Просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, захисника, обвинувачену та потерпілого, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених судом першої інстанції відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, і є правильним.

Дії обвинуваченої за ст.190 ч.2 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи обвинуваченій покарання судом враховано її першу судимість, визнання своєї вини, щире каяття, а також добровільне відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, призначене судом покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання новим злочинам. Підстав вважати його несправедливим через суворість немає. Тому доводи ОСОБА_8 про те, що їй призначено покарання без дотримання вимог закону, є безпідставними.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що в ході досудового розслідування, а саме 30 вересня 2014 року, між нею та потерпілим ОСОБА_9 було укладено угоду про примирення та надано слідчому для направлення з обвинувальним актом до суду, але стороною обвинувачення не було надано суду першої інстанції примірник вказаної угоди, то вони не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні учасники судового розгляду, а саме обвинувачена та її захисник, а також і потерпілий не повідомили суд про те, що в ході досудового розслідування між обвинуваченою ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_9 було укладено угоду про примирення та про відсутність її у матеріалах справи, і не заперечували проти призначення судового розгляду.

Крім того, і в ході судового провадження обвинувачена мала можливість укласти з потерпілим угоду про примирення.

Таким чином, порушень кримінально-процесуального законодавства, які тягнуть скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 без зміни.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3