Категорія:ч.4 ст.358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2015 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 23.12.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, українця, громадянина України, раніше судимого:

1. 13.08.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.122 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк на 2 роки;

2. 08.07.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.296 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10 000 грн..

3. 11.09.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.ст.186 ч.1, 71, 72 КК України до 3 років позбавлення волі зі штрафом 10 000 гривень. Згідно ухвали апеляційного суду Волинської області від 20.11.2014 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2014 року залишений без зміни,

засуджено за ч.4 ст.358 КК України до 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ст.70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2014 року, з розрахунку, що згідно ст.72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту та не відбутого покарання у виді штрафу в розмірі 10 000 грн. за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2013 року, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі та 10 000 (десять тисяч) гривень штрафу, який в частині несплаченого штрафу, виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 11.09.2014 року.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винними і засуджений за те, що він 14 липня 2014 року, близько 03.50 год., маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи про те, що згідно постанови Луцького міськрайонного суду від 07.09.2012 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, надав працівникам ВДАІ Луцького МВ УМВС України у Волинській області завідомо підроблений невстановленою досудовим розслідуванням особою офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права, а саме підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 26.07.2000 року, видане на ім`я ОСОБА_9 , бланк якого, згідно висновку експерта № 607 від 23.07.2014 року, не відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу, у якому містилися завідомо неправдиві відомості про його анкетні дані та про право керувати транспортними засобами категорій «В», «С», та «D», а також у яке була вклеєна фотографія ОСОБА_7 , чим використав завідомо підроблений документ.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити. Зазначає, що інкримінований йому злочин він не вчиняв. Вважає, що прямих доказів його винуватості не здобуто, а все обвинувачення побудоване на сумнівних показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які нічим не підтверджуються.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у використанні завідомо підробленого документа, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності.

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що вона раніше знала ОСОБА_7 . На початку літа, коли вона працювала в піцерії «Перцоні» ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим зайшли в кафе, і підійшовши до барної стійки показав їй посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , хоча вона знала, що в нього прізвище ОСОБА_12 .

Даними показаннями свідка спростовується твердження ОСОБА_7 про те, що водійське посвідчення на прізвище ОСОБА_9 з вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 він раніше не бачив і його йому підкинули.

Безпідставним є також і твердження обвинуваченого про те, що підроблених документів на ім`я ОСОБА_9 він сам працівникам міліції не надавав. Так, згідно показань свідка ОСОБА_11 інспектора дорожньо-патрульної служби відділення ДАІ (з обслуговування м. Луцька) вбачається, що ОСОБА_7 знає по роботі, оскільки той раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і неодноразово за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена такого права, а тому його анкетні дані йому були відомі. Зазначив, що 14.07.2014 року в чергову частину ДАІ поступило повідомлення про скоєння дорожньо-транспортної пригоди, він із напарником виїхали на місце події, там вже була слідчо-оперативна група, також був затриманий ОСОБА_7 , а біля нього був автомобіль зеленого кольору марки «ВАЗ». Обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння та поводив себе неадекватно. На їхню вимогу ОСОБА_7 пред`явив їм посвідчення водія, яке було із явними ознаками підробки, оскільки фото було обвинуваченого, а анкетні дані не його. Тоді було складено адміністративний протокол про керування ОСОБА_7 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно постанови судді Луцького міськрайонного суду від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_7 притягнуто за даним фактом до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП. В судовому засіданні ОСОБА_7 ствердив цей факт, та те, що дану постанову він не оскаржував.

З протоколу огляду місця події від 14.07.2014 року вбачається, що в приміщенні Луцького МВ УМВС України у Волинській області у обвинуваченого ОСОБА_7 було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 26.07.2000 року, видане на ім`я ОСОБА_9 , на якому було фото ОСОБА_7 .

Як вбачається з висновку експерта №607 від 23.07.2014 року, вилучене у ОСОБА_7 посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 26.07.2000 року з його фото, видане на ім`я ОСОБА_9 , не відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу.

Погоджується колегія суддів і з твердженням суду першої інстанції, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що він ніяких документів на вимогу працівників ДАІ не надавав, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 йому підкинули і він його раніше не бачив і ніколи не використовував, є надуманими і не відповідають обставинам справи, визнаним судом доведеними, та спростовуються наведеними у вироку доказами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, характеризується з негативного боку, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, суд дійшов обґрунтованого висновку, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства, і обирав йому покарання в межах санкції ст.358 ч.4 КК України у виді арешту.

Правильно складено і призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за ч.4 ст.70 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів судової палати,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року щодо нього без змінити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії рішення.

Головуючий:
Судді :