Дата документу Справа № 311/2419/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/422/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.125 КК України Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001109 від 02.06.2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Приморське Василівського району Запорізької області, громадянки України, освіта середня спеціальна, пенсіонерки, інваліда 2 групи, розлученої, є опікуном трьох неповнолітніх дітей: 2002, 1998 та 1997 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст.89 КК України, не судимої;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

обвинувачена ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року щодо неї скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, кримінальне провадження - закрити.

В запереченнях на апеляційну скаргу, потерпілий ОСОБА_8 просить вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволений частково, стягнуто на його користь з засудженої ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди - 93 грн. та 500 грн. - на відшкодування моральної шкоди, а всього 593 (п`ятсот дев`яносто три) грн. В іншій частині позову відмовлено.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін.

Вислухавши доповідача, потерпілого, прокурора, обвинувачену, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку, 02 червня 2014 року, близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 знаходячись на території свого домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязнених відносин, під час раптово виниклого конфлікту, умисно, з метою завдання тілесних ушкоджень, дерев`яним штахетом огорожі нанесла сусіду ОСОБА_8 , який знаходився за парканом у дворі домоволодіння АДРЕСА_2 один тичковий удар по лівому передпліччю, чим завдала потерпілому ОСОБА_8 відповідно до висновку СМЕ №52 від 12 червня 2014 року легкі тілесні ушкодження у вигляді садна на лівому передпліччі.

Так, допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочину не визнала та пояснила, що між нею та сусідами ОСОБА_9 склалися неприязненні стосунки. 02 червня 2014 року, в обідній час, після того як її підопічна ОСОБА_10 прибила відірваний 01 червня 2014 року під час негоди лист шиферу на навісі у дворі, вона відпочивала у будинку.

Потім вона почула у дворі шум. ЇЇ підопічні діти сказали, що сусіди ОСОБА_9 ламають її шифер. Коли вона вийшла у двір, то побачила, що ОСОБА_8 стоїть у своєму дворі з обценьками в руках біля її паркану і даху навісу біля гаража, а його дружина ОСОБА_11 при ній підняла та зірвала лист шиферу з цвяхів.

ОСОБА_12 залізла на дах навісу гаража та тримала шифер, щоб ОСОБА_11 його не зривала. Вона вимагала, щоб ОСОБА_8 відійшов від її паркана та перестав зривати обценьками листи шиферу на її території. Подружжя ОСОБА_9 своїх дій не припиняли, тому вона взяла штахетину з дерев`яної огорожі, яка була на землі під навісом та хотіла відштовхнути руки ОСОБА_8 , оскільки дістатися до нього руками не могла.

Вона тичковим ударом вдарила по руці ОСОБА_8 , коли той тримався руками за шифер на даху навісу та не переставав його зривати. Потім ОСОБА_13 вихватила у неї з рук штахетину. Пташники пішли у глиб свого двору та конфлікт на цьому припинився. Ударів по голові ОСОБА_8 вона не наносила. Свою провину вона не визнає, бо захищала від пошкодження ОСОБА_8 її власності - покриття навісу. Слідчий та прокурор обіцяли їй, що відносно неї буде застосована амністія, тому вона підписувала процесуальні документи в ході досудового слідства.

Незважаючи на не визнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, колегія суддів вважає, що її вина підтверджена доказами, які є в матеріалах провадження, і її діям районний суд дав належну і відповідну юридичну оцінку.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що 02 червня 2014 року, приблизно о 13 год. 30 хв. між ним та його сусідкою - ОСОБА_6 виник конфлікт на побутовому ґрунті бо обвинувачена на його неодноразові прохання не зробила стік з даху свого гаража, вода з якого стікала у його двір, а навпаки 02 червня 2014 року дах подовжили за рахунок додаткових листів шиферу.

Він зі свого двору намагався повернути шифер на даху гаража ОСОБА_6 у вихідне положення та в цей час ОСОБА_6 штахетом вдарила його по руці та по голові, що бачила його дружина. У зв`язку з завданими тілесними ушкодженнями він звертався за медичною допомогою.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є дружиною потерпілого та дала аналогічні покази щодо обставин завдання тілесних ушкоджень потерпілому.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що обвинувачена є її опікуном та проживає з нею, з ОСОБА_12 та з ОСОБА_15 02 червня 2014 року вона з ОСОБА_16 ремонтували дах на навісі гаража у своєму дворі, який граничить з подвір`ям сусідів ОСОБА_9 . ОСОБА_8 говорив, що зірве шифер, бо дощова вода стікає у його двір.

Приблизно в обідню пору ОСОБА_11 попросила її покликати ОСОБА_6 та стала згинати металеві листи, які були під шифером. ОСОБА_12 стояла на даху. Вона покликала ОСОБА_6 , яка вийшла у двір з будинку, підійшла до паркана, просила Пташників припинити їх дії, але ті не реагували, тоді ОСОБА_6 взяла штахет та просунула його на територію сусіднього двору ОСОБА_9 . Потім штахетина кудись поділася, а ОСОБА_8 лаявся. Після того всі розійшлися.

Свідок ОСОБА_16 дала суду аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що ввечері 02 червня 2014 року вона прийшла до своїх батьків та побачила у батька - ОСОБА_8 тілесні ушкодження, як він пояснив, отримав їх під час конфлікту з сусідкою ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що станом на червень 2014 року вона працювала медичною сестрою з лікарем-травматологом Василівської ЦРЛ, до якого на прийом звертався 03 червня 2014 року ОСОБА_8 , який мав тілесні ушкодження, про що вона робила записи у медичній документації. При цьому ОСОБА_8 пояснював, що він був побитий сусідкою ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 18 червня 2014 року під час огляду домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_8 видав дерев`яний штахет паркану, яким 02 червня 2014 року ОСОБА_6 його вдарила. Штахетина була вилучена та долучена до справи у якості речового доказу.

Відповідно до протоколів слідчого експерименту 18 червня 2014 року свідок ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_8 на місці показали обставини завдання потерпілому тілесних ушкоджень 02 червня 2014 року.

Відповідно до висновку СМЕ №52 від 12 червня 2014 року у ОСОБА_8 виявлені садна на волосистій частині голови та на лівому передпліччі, які як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та могли утворитися в результаті не однократної ударної травматичної дії тупого предмета (предметів).

Відповідно до висновку додаткової СМЕ №65 Д від 23 червня 2014 року не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 так, як вказали при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_11 та ОСОБА_19 .

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 24 червня 2014 року ОСОБА_6 на місці показала обставини завдання нею тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні надані сторонами докази, до показів обвинуваченої щодо її невиновності колегія суддів ставиться як до помилкових, даних в силу юридичної необізнаності обвинуваченої, оскільки хоча вона не визнає своєї вини у скоєнні інкримінованого їй злочину, але виходячи з її ж показів у судовому засіданні, відповідно до яких вона пояснювала, що під час конфлікту штахетиною вдарила один раз потерпілого ОСОБА_8 по руці та хотіла це зробити навмисно, щоб перешкодити, протиправним, на її думку, діям потерпілого.

Таким чином, обвинувачена фактично визнала, що умисно завдала тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , але при цьому помилково оцінювала свої дії як законні - направлені на захист її власності. Доказів протиправності дій потерпілого ОСОБА_8 суду у цій справі не надано. Обвинувачення щодо завдання потерпілому тілесних ушкоджень на голові ОСОБА_6 в межах цього кримінального провадження не інкримінується, а тому суд розглядає справу лише у межах пред`явленого обвинувачення.

Крім того, з показів потерпілого ОСОБА_8 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та неповнолітніх свідків: ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , які взаємодоповнюються, вбачається, що під час конфлікту 02 червня 2014 року ОСОБА_6 штахетиною вдарила потерпілого ОСОБА_8 по руці, внаслідок чого завдала йому тілесних ушкоджень легкого степеня тяжкості. Ці покази повністю узгоджуються з даними отриманими при проведенні огляду місця події, з даними отриманими під час проведення слідчих експериментів, підтверджуються висновками судово-медичних експертиз та речовим доказом.

Таким чином, дослідивши надані суду сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, розглядаючи справу у межах пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, виходячи з принципу змагальності сторін, колегія суддів приходить до висновку про винність обвинуваченої у скоєнні інкримінованих їй дій та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Разом з тим, при призначені покарання ОСОБА_6 суд в недостатній мірі врахував те, що вона позитивно характеризується за місцем проживання, є опікуном трьох дітей та інвалідом 2 групи, веде нормальний спосіб життя, раніше не судима та при призначені покарання не обсудив можливість застосування правил ч.4 ст.74 КК України. Крім того, згідно ст.11 КК України не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Садно на лівому передпліччі спричинене потерпілому, який є молодшим та сильнішим за обвинувачену, ініціював конфліктну ситуацію, на думку колегії не становить суспільної небезпеки. Виходячи з цього колегія вважає достатнім для одержання сатисфакції моральної шкоди самого факту засудження ОСОБА_6 . Тому колегія вважає за необхідне виключити з вироку вказівку про стягнення моральної шкоди відмовивши в цій частині позову.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити. На підставі ч.4 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного їй за цим вироком судом першої інстанції. Виключити з вироку вказівку про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 500 грн., відмовивши в цій частині позову. В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4