№ 756/6138/15-к
№ 1-кс/756/760/15

Іменем України
13 серпня 2015 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю старшого прокурора прокуратури Оболонського району м. Києва ОСОБА_3 , особи, яка подала скаргу, представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою у порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження, посилаючись на істотну неповноту перевірки, що була проведена слідчим за заявою про вчинений злочин. При цьому, як убачається зі скарги, представник потерпілої указує на те, що слідчим прокуратури при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження не було надано належної оцінки зібраним доказам та не усунуто протиріччя між даними, що було отримано органом досудового розслідування. Також у скарзі посилається на те, що постанова про закриття кримінального провадження постановлена того ж дня, що й ухвала слідчого судді про скасування попередньої постанови про закриття провадження. Однак, старший слідчий прокуратури Оболонського району м. Києва ОСОБА_3 на ці обставини не звернув увагу, тому вважає зазначену постанову про закриття провадження безпідставною і необґрунтованою.
Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про часткове підтримання скарги у зв`язку з тим, що рішення про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 182 КК України було скасовано прокурором вищого рівня, думку прокурора, який просив залишити скаргу без задоволення, а постанову без зміни, вивчивши скаргу та дослідивши матеріали кримінального провадження у чотирьох томах, на підставі яких прийнято рішення про закриття кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.
Цього ж дня до Єдиного реєстру досудового розслідування було внесено відомості щодо порушення недоторканості приватного життя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України, а 20 жовтня 2014 року стосовно висловлювань невстановленої особи погрозою вбивством на адресу ОСОБА_6 та членів її сім`ї.
Постановою старшого прокурора Оболонського району м. Києва від 24 жовтня 2014 року кримінальні провадження за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 129 КК України, об`єднано в одне провадження.
18 жовтня 2014 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру з урахуванням визначеного п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України випадку у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
25 жовтня 2014 року СВ ГУ МВС України в м. Києві доЄдиного реєстру досудового розслідування внесено відомості про те, що ОСОБА_8 вчинив замах на умисне вбивство ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Постановою прокурора прокуратури м. Києва ОСОБА_10 від 29 жовтня 2014 року кримінальні провадження за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 129 КК України та ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, об`єднано в одне провадження.
У зв`язку зі скасування постанови від 15 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 182 КК України та, ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку стосовно розгляду скарги представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 по суті лише у частині, що стосується оскарження постанови старшого прокурора прокуратури Оболонського району м. Києва ОСОБА_3 від 15 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України.
Провадження ж по скарзі у частині оскарження зазначеної постанови стосовно закриття провадження за ч. 1 ст. 182 КК України підлягає закриттю.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 94 КПК України прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Разом з тим, як убачається з матеріалів, на підставі яких прийнято рішення про закриття кримінального провадження, вказані вимоги було проігноровано.
Зокрема, органом досудового розслідування, як слідує з постанови про закриття, було встановлено, що 17 жовтня 2014 року поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 під час конфлікту було спричинено легкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 .
Зазначена обставина стосовно отримання ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медичної експертизи №2941 від 18 жовтня 2014 року (а.с. 4-5 т. 3).
При цьому, прокурором ОСОБА_3 не було звернуто увагу на той факт, що потерпіла ОСОБА_6 під час її допиту як потерпілої від 17 жовтня 2014 року (а.с. 184-187 т. 1), повторного допиту як потерпілої від 29 жовтня 2014 року та 10 лютого 2015 року (а.с. 206-212, 276-279 т.1), під час проведення з нею слідчого експерименту (а.с. 190-199 т. 1) послідовно стверджувала про спричинення їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, вказуючи, що останній, спочатку, штовхнув її декілька разів, а потім почав викручувати руку, від чого потерпіла впала на землю, та стискав руками шию.
Свідок ОСОБА_15 показав, що був очевидцем зазначеного конфлікту, зокрема, він бачив, як ОСОБА_8 хапав ОСОБА_6 за руки та викручував їх. При цьому, свої дії ОСОБА_8 припинив лише у зв`язку з появою невідомого чоловіка, що прийшов на допомогу ОСОБА_6 (а.с. 2-5 т. 2). Будучи додатково допитаним свідок ОСОБА_15 підтвердив дані раніше показання, вказавши, що бачив, як ОСОБА_8 тримав ОСОБА_4 руками за шию (а.с. 6-12 т. 2). Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_15 дав аналогічні показання (а.с. 14-24 т. 2).
Будучи допитаним під час досудового розслідування 17 жовтня 2014 року свідок ОСОБА_16 показав, що був очевидцем, як ОСОБА_8 завдавав удари ОСОБА_6 й свої дії нападник припинив лише у зв`язку з тим, що він ( ОСОБА_16 ) прийшов на допомогу ОСОБА_6 (а.с. 25-27 т. 2). Зазначені показання свідок ОСОБА_16 підтвердив під час додаткового допиту 29 жовтня 2014 року, а також при проведенні з ним слідчого експерименту 17 листопада 2014 року, вказавши, що бачив, як ОСОБА_8 тримав ОСОБА_6 руками за шию й свої дії припинив лише у зв`язку з тим, що він прийшов на допомогу (а.с. 69-74, 77-88 т. 2).
Під час допиту як свідка та проведення слідчого експерименту 3 листопада 2014 року свідок ОСОБА_17 показав, що у зв`язку з власною цікавістю бачив, як саме розпочинався конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , однак у подальшому, вирішивши відзняти цю сутичку на мобільний телефон, зосередив свою увагу лише на відеозйомці, тому як саме відбувалися події, він сказати не може. Однак, свідок зазначив, що чув крики жінки про допомогу (а.с. 34-38, 39-50 т. 2)
Про існування конфлікту між чоловіком, що пересувався на синьому автомобілі та жінкою вказав і свідок ОСОБА_18 (а.с. 52-56 т. 2).
З протоколу огляду відеозапису від 22 жовтня 2014 року також вбачається, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відбувається конфлікт, під час якого ОСОБА_8 заламує руки ОСОБА_6 (а.с. 68-74 т. 3).
Однак, орган досудового розслідування при прийнятті постанови про закриття кримінального провадження не надав оцінки зазначеним доказам з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а також не проаналізував сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому, як на підставу закриття кримінального провадження, що вбачається з постанови, орган досудового розслідування послався на наявність розбіжностей між показаннями з одного боку свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а з іншого ОСОБА_17 лише щодо місця, де саме відбувався конфлікт. Однак, прокурор ОСОБА_3 не звернув увагу на те, що свідок ОСОБА_17 був зосереджений лише відеозйомці подій, що відбувалися. Окрім того, зазначений свідок не заперечував, що бачив конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , однак як саме відбувалися події, він сказати не може.
У зв`язку з цим, на думку слідчого судді, наявні розбіжності щодо місця пригоди можливо було усунути, у тому числі, й шляхом проведення одночасного допиту зазначених осіб, що органом досудового розслідування не було зроблено.
Відеозаписом подій з нечітким зображенням, що був відзнятий свідком ОСОБА_17 , яким прокурор ОСОБА_3 спростовує показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , підтверджено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відбувався конфлікт.
Також, встановлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження не можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях підозрюваного прямого або непрямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .
Окрім того, не звернув орган досудового розслідування й на той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не були раніше знайомі, й нападника потерпіла впізнала випадково, оскільки останнього було показано в телеефірі одного з телеканалів.
Також, під час досудового розслідування захисником підозрюваного ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_19 з метою встановлення локалізації (місцезнаходження), характеру, механізму утворення тілесних ушкоджень та відповідність виявлених у потерпілої ОСОБА_6 тілесних ушкоджень матеріалам кримінального провадження (показанням свідків, потерпілої, підозрюваного) було заявлено клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи (а.с. 57-61 т. 3).
Зазначене клопотання було задоволено постановою старшого слідчого ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_20 від 18 лютого 2015 року (а.с. 64-65 т. 3).
Разом з тим, матеріали кримінального провадження, на підставі яких було прийнято рішення про закриття провадження, не містять висновку повторної судово-медичної експертизи, проведеної на підставі зазначеної постанови слідчого.
Під час досудового розслідування старшим слідчим ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_20 18 лютого 2015 року було розпочато допит як свідка ОСОБА_21 , який був присутнім при конфлікті між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Однак, у зв`язку з пізньою годиною, свідок ОСОБА_21 виявив бажання перенести допит на іншу дату й допит зазначеного свідка не був закінчений. Завершення допиту свідка, як слідує з матеріалів, не відбулося ні в день допиту, ні в інший день (а.с. 267-271 т. 2). При цьому, як слідує з показань свідка ОСОБА_21 , його допит був перерваний саме тоді, коли зазначений свідок мав би показати стосовно виниклого конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її оголошення.

Слідчий суддя

13.08.2015 Справа № 756/6138/15-к