АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія Суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року в кримінальному провадженні під №0008979, внесеному 16.10.2014 року до ЄРДР, обвинувачений:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в сел. Слобода, Кагарлицького району, Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначене покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням одного року іспитового строку.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_7 покладені відповідні обов`язки.

За вироком з ОСОБА_7 на користь Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги стягнута вартість лікування потерпілого ОСОБА_8 в сумі 4890,25 грн.

Вироком ухвалено про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , на користь якого з ОСОБА_7 стягнуто 14217,89 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 15000 грн. у відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.

Крім цього вироком ухвалено про зобов`язання ОСОБА_7 сплатити процесуальні витрати, пов`язані з проведенням автотехнічної експертизи, в сумі 983,84 грн.

Також вироком ухвалено про вирішення питання про долю речового доказу в кримінальному провадженні.

При цьому ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.04.2015 р. в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України, виправлена допущена у вироку Дарницького районного суду м. Києва від 2.04.2015 р. описка в другому абзаці його резолютивної частини шляхом зміни фрази позбавлення волі на обмеження волі.

За змістом вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_7 11.10.2014 р. близько 01:10 годині, керуючи технічно справним автомобілем Деу Ланос, знак державної реєстрації НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Харківське шосе, зі сторони вул. Тростянецька в напрямку вул. Привокзальна в м. Києві, згідно висновку судової автотехнічної експертизи №600/ат від 10.12.2014 р., порушивши вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, а саме перед нерегульованим пішохідним переходом не зменшив швидкість та не зупинив транспортний засіб й продовжив рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що він керуючи вказаним транспортним засобом, рухаючись в крайній лівій смузі руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований на проїзній частині вул. Харківське шосе, неподалік житлового будинку №21/6, який позначений на дорожньому покритті дорожньою розміткою та відповідними дорожніми знаками Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та необачність, а саме не відреагував, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинилися інші транспортні засоби, які рухалися в інших смугах попутного напрямку руху та не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого несвоєчасно відреагував та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який маючи перевагу в русі здійснював перехід зазначеної проїзної частини в межах нерегульованого пішохідного переходу.

Порушення вимог п. 18.4 ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та наслідками, що настали, а саме заподіянню пішоходу ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2073/Е від 20.11.2014 року потерпілий ОСОБА_8 отримав наступні тілесні ушкодження:

а) закрита травма лівої гомілки уламкові переломи обох кісток лівої гомілкової кістки в проекції верхнє-середньої третини (зі зміщенням уламків), яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу;

б) садна м`яких тканин обличчя, голови, спини справа, грудної клітки зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Характер та морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом); за давністю ушкодження можуть відповідати вказаному терміну, тобто 11.10.2015 року.

Не погодившись частково із ухваленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 24.04.2015 року подав апеляційну скаргу, в якій просить: вирок Дарницького районного суду м. Києва від 2.04.2015 р. щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та постановити апеляційним судом у цій частині свою ухвалу, якою призначити ОСОБА_7 за ч. 1 286 КК України покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на один рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України. В іншій частині даний вирок залишити без змін.

На обгрунтування зазначених апеляційних вимог заступник прокурора м. Києва ОСОБА_5 зважає на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурором ОСОБА_5 ; доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; доводи потерпілого ОСОБА_8 , його представника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували стосовно задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обгрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_10 останнє слово, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає подану апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій заступником прокурора м. Києва ОСОБА_5 , не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у вироку, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Покарання ОСОБА_7 призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65, 75, 76 КК України, врахуванням фактичних обставин справи, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Цивільні позови в кримінальному провадженні вирішені відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, ст. ст. 1166 ч. 1, 1167 ч. 1 Цивільного кодексу України.

Що стосується вимог та обґрунтувань апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у його звільненні відповідно до ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, проте таке покарання згідно резолютивної частини вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 не призначалось і навіть не передбачено санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, за якою він визнаний винуватим і засуджений на один рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, колегія суддів апеляційної інстанціє вважає такими, що є надуманими та неспроможними, виходячи з наступного.

Як убачається з мотивувальної частини вироку /а.с.п. 110/, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. ст. 65, 66, 67, 75 КК України, дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку.

За змістом абзацу першого резолютивної частини вироку /а.с.п. 111/, судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначене покарання в межах санкції цієї частини статті у виді 1 року обмеження волі (основне покарання) з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Дійсно, у другому абзаці резолютивної частини вироку /а.с.п. 111/ судом першої інстанції було зазначено про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням 1 року іспитового строку.

Між тим, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 р. /115, 116, 117, 118-119,120/ у порядку, передбаченому ч. ч. 1, 2 ст. 379 КПК України, за власною ініціативою суду: виправлена допущена у вироку Дарницького районного суду м. Києва від 2.04.2015 р. описка шляхом зміни у другому абзаці резолютивної частини вироку фрази з позбавлення волі на обмеження волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 379 КПК України ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено, але сторона обвинувачення цим правом не скористалась.
За таких обставин, вимоги та обгрунтування апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обгрунтований вирок, про що йдеться за змістом апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , у стадії перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0008979, внесеному 16.10.2014 р. до ЄРДР, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 а р т а щ у к