Дата документу Справа № 240/413/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/25/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.15 ч.3, ст.185 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 13 серпня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Спасько-Михайлівка Олександрівського району Донецької області, зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 13 серпня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за те, що він, будучи раніше засудженим за скоєння крадіжки, судимість за яку не знято і не погашено, 25 березня 2014 року об 11 годині 00 хв. з метою здійснення крадіжки прийшов на територію фруктового сховища, розташованого в АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , де хотів викрасти вентиляційну металеву трубу, яку обвинувачений раніше бачив біля вказаної будівлі. Реалізуючи свій злочинний намір, за допомогою інструментів, які заздалегідь взяв з дому, діючи повторно таємно від сторонніх осіб, ОСОБА_7 навмисно з корисливих мотивів почав витягувати із землі вказану трубу вартістю 396 грн. Проте ОСОБА_7 не довів свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки вони були припинені ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст.ст. 15 ч. 3, 185 ч. 2 КК, як навмисний повторний таємний замах на викрадення чужого майна. Йому призначено покарання у виді 4 місяців арешту.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив зазначений вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 розглянуто за його відсутності у відповідності до положень ч.4 ст.401 КПК.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, який не погодився з доводами апеляції і вважав за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Вимагаючи скасувати вирок з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, ОСОБА_7 виходив з того, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_10 та не з`ясував питання про те, чи дійсно було можливим за допомогою лебідки, яку було вилучено з місяця пригоди, здійснити вилучення із землі трубу, в крадіжці якої обвинувачувався ОСОБА_7 . Крім того, на переконання останнього, суд не дав належної оцінки тому, що у обвинуваченого взагалі не було умислу на крадіжку труби, оскільки він мав лише намір здійснити інсценування крадіжки, як доказ вчинення якихось дій, спрямованих на погашення боргу в розмірі 100 грн. перед кредитором ОСОБА_7 .

Проте судова колегія критично ставиться до таких заперечень з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції допитав під час судового розгляду свідка ОСОБА_10 і дав показанням останнього свою оцінку, відображену в мотивувальній частині вироку, що оскаржується. Суд обґрунтовано дав критичну оцінку показанням ОСОБА_10 про те, що лебідка була у несправному стані, оскільки такі пояснення не було підтверджено і вони не впливали не висновок суд про доведеність наміру ОСОБА_7 на вчинення ним крадіжки труби.

Судова колегія критично ставиться до заперечення ОСОБА_7 про те, що суд не з`ясував питання про те, чи дійсно було можливим за допомогою лебідки, яку було вилучено з місяця пригоди, здійснити вилучення із землі трубу, в крадіжці якої обвинувачувався ОСОБА_7 . Така оцінка ґрунтується на тому, що останній обвинувачується не в крадіжці майна за допомогою лебідки, а в замаху на крадіжку за допомогою лебідки та інших інструментів, що належали обвинуваченому, і які було вилучено з місця пригоди. Так сама лебідка була закріплена ОСОБА_7 безпосередньо над трубою тросом на стіні овочесховища. Для демонтажу і перевезення труби обвинувачений взяв із собою також трос довжиною 4.4 м., пилку по металу, кувалду, молот, металевий лом, возик. Крім того, на місці злочинну було також виявлено ОСОБА_11 -образну скобу, за яку повинна бути закріплена труба до ланцюга лебідки-крану. Всі ці знаряддя підшукувались і доставлялись ОСОБА_7 до місця знаходження труби саме з метою її викрадення. Таким чином, судова колегія також дійшла висновку про те, що ОСОБА_7 було виконано всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, в тому числі, крім іншого, і з причин можливої часткової несправності лебідки.

ОСОБА_7 заперечував свою провину тим, що в нього не було умислу на крадіжку майна, оскільки він лише інсценував її з тією метою, щоб у кредитора обвинуваченого громадянина на прізвище ОСОБА_12 виникла уява про вчинення обвинуваченим діяльності, спрямованої на погашення заборгованості. Проте суд обґрунтовано критично поставився до таких заперечень, оскільки громадянин на прізвище ОСОБА_12 не був присутнім на місці крадіжки, а тому жодних уявлень з цього приводу у нього виникнути не могло. А тому проводити будь-яке інсценування для відсутньої особи є безпідставним. Крім того, суду взагалі не надано доказів існування такої особи і заборгованості ОСОБА_7 перед ним.

Крім того, такі заперечення спростовуються показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що він особисто викрив 25.03.2014 року злочинний намір ОСОБА_7 на крадіжку, про що вказували крім лебідки і інструментів до нього, заява останнього про те, що він не знав, що будівля і металічна труба належали родичці ОСОБА_9 , і якби обвинувачений знав про це, то він би не став викрадати трубу. ОСОБА_7 на місці злочину не заперечував про свій намір викрасти трубу.

Таким чином, на переконання судової колегії висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні знайшла своє підтвердження сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Напроти, заперечення обвинуваченого, викладені ним в апеляційній скарзі під час апеляційного перегляду вироку суду, не знайшли свого підтвердження, а тому судова колегія ставиться до них критично.

Разом з тим, апеляційний суд має відмітити, що суд першої інстанції не прийняв до уваги стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом третьої групи, страждає на захворювання сосудів головного мозку, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. На переконання судової колегії прийняття до уваги даної обставини зумовлює необхідність зміни строку призначеного покарання в бік його зменшення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 13 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині строку призначеного йому покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4