АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

25
грудня 2007 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

суддів: - головуючого Мельничук Н.М.

Шеніна П.О. та

ФомінаЮ.В.

з участю: прокурора Селюченко І.І.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на вирок Лугинського районного суду від 07
листопада 2007 року,

встановив:

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, громадянин України, українець,
неодружений, непрацюючий, мешканець с Зарічка Лугинського району, раніше не судимий, -

засуджений : -
за ст. 15 ч.3, ст. 186 ч.3 КК України із застосуванням СТ. 69КК України на 3 (три) роки б(шість)
місяців позбавлення волі; -за ст. 15
ч.3, ст. 152 ч.1КК України 3(три)роки позбавлення
волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_13а сукупністю
злочинів визначено покарання 3(три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний
захід засудженому ОСОБА_13мінено з підписки про невиїзд на взяття під варту і
він взятий під варту в залі суду.

Справа №
11-861/2007 Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Галацевич О.М.

Категорія ст.
ст. 15ч.3, 186ч.3, 15ч.3,
152 ч.1 КК України Суддя-доповідач
Фомін Ю.В.

2

Згідно з
вироком 20 травня 2007 року близько 2 години ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, з метою викрадення чужого
майна, умисно, шляхом зламу запору вхідних дверей
веранди, проник в жилий будинок
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, який розташований в с. Зарічка Лугинського
району, де ввімкнувши світло в кімнаті
почав шукати в шафі гроші, однак свій
злочинний намір до кінця не довів, по
причині, яка не залежала від його
волі, так як на місці вчинення злочину
був застигнутий потерпілою, яка
прокинулась від шуму, впізнала
його, та вимагала в нього залишити
будинок. Однак, ОСОБА_1, незважаючи на вимоги потерпілої, почав наносити удари руками в обличчя ОСОБА_3
з застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я потерпшої.

Знаходячись у вищевказаному будинку,
і, продовжуючи свою злочинну
діяльність, ОСОБА_1,
маючи умисел на зґвалтування ОСОБА_3, штовхнув потерпілу на ліжко і, застосовуючи фізичне насильство, закрив їй хустиною рот і почав наносити удари
руками по обличчю та інших частинах тіла потерпілої з метою подолання опору і
вступити з нею в статеві зносини, в
результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного
розладу здоров'я. ОСОБА_1
свій злочинний намір до кінця не довів по причині, яка не залежала від його волі, так як потерпіла відштовхнула його та вибігла
з будинку.

В
апеляціях засудженого ОСОБА_1
та його захисника ОСОБА_2 ставиться питання про зміну вироку та звільнення
засудженого ОСОБА_1
від покарання з випробуванням із застосуванням ст.
ст. 75, 76 КК України. З посланням на те, що він має неповнолітній вік, раніше до кримінальної відповідальності не
притягувався, щиро розкаявся, сприяв встановленню істини по справі, позитивно характеризується, відсутні тяжкі наслідки від його злочинних
дій.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про
залишення вироку без зміни, пояснення
засудженого ОСОБА_1, обговоривши доводи
апеляцій, перевіривши справу, апеляційний суд вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Висновки
суду про доведеність вини ОСОБА_1
у вчиненні злочинів, за які його
засуджено, відповідають фактичним
обставинам

з

справи та
підтверджуються доказами, дослідженими в
судовому засіданні, ніким не
оспорюються.

Дії
засудженого ОСОБА_1
3а ст.
ст. 15 ч.3, 186 ч.3,
15 ч.3, 152 ч.1 КК України
кваліфіковано правильно.

Покарання
засудженому ОСОБА_1
судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст. 65
КК України, з врахуванням тяжкості
вчинених злочинів, даних про особу
засудженого, також обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

З врахуванням того, що один із
злочинів є тяжким, вчинений в стані
алкогольного сп'яніння, за місцем навчання
засуджений ОСОБА_1
характеризується посередньо, злочин
вчинив вперше, щиро в цьому
розкаявся, а також думки потерпілої та
її представника, які наполігали на
суворій мірі покарання, суд обгрунтовано
призначив мінімальне покарання за злочин,
передбачений ст. ст. 15ч.3,
152ч.1 КК України та врахувавши неповнолітній вік засудженого, щире розкаяння та те, що він вперше притягується до кримінальної
відповідальності, суд обгрунтовано
застосував ст. 69 КК України і призначив ОСОБА_1 покарання
більш м'яке, ніж передбачене ст.
ст. 15 ч.3, 186 ч.3 КК України, застосував принцип поглинення менш суворого
покарання більш суворим при визначенні покарання за сукупністю злочинів.

За
наведених обставин, а також, враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни
вироку щодо ОСОБА_1 та ще
більшого пом'якшення йому покарання.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалила:

Апеляції
засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок
Лугинського районного суду Житомирської області від 7 листопада 2007 року щодо
ОСОБА_1 залишити без зміни.