Справа № 676/8231/14-к
Провадження № 1-кп/676/35/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих-цивільних позивачів ОСОБА_6 ,

потерпілих-цивільний позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_10 ,

обвинуваченого-цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 24 серпня 2014 року до ЄРДР за № 0001434, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, учня Кам`янець-Подільського вищого професійного училища, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

23 серпня 2014 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_11 , не маючи права керування транспортними засобами, в порушення п. 2.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, сів за кермо автомобіля «Citroen Jumper», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , та, виїхавши на проїзну частину по вул. Замкова в м. Кам`янці-Подільському Хмельницької області, в напрямку пам`ятки архітектури «Старий замок», в порушення п.1.5 ПДР, згідно з яким дії або бездіяльність не повинні створювати небезпеку для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, п. 2.3 ПДР, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, п. 10.1 ПДР, згідно з яким перед початком руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 11.13 ПДР, відповідно до якого забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, не впорався з керуванням та допустив виїзд на тротуар з правої сторони, внаслідок чого зіткнувся з опорою мережі вуличного освітлення, після чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, епідуральної гематоми праворуч, перелому кісток основи та склепіння черепа справа (перелом в ділянці тімяно-потиличного шва, перелом правої скроневої кістки з продовженням на пірамідку справа), забійної рани потиличної ділянки голови, легкі тілесні ушкодження у вигляді численних саден тіла та кінцівок, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді рваної рани в нижній третині правої гомілки; потерпіла ОСОБА_7 отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді 9-ти синяків в області тіла правої лопатки, на лівій задньо-боковій поверхні грудної клітки, в поперековій ділянці справа, в області верхнього квадранту лівої сідниці, на задньо-зовнішній поверхні правого і лівого стегон, на передніх поверхнях лівого і правого колінних суглобів та садна на передньо-внутрішній поверхні нижньої третини правої гомілки з розповсюдженням на правий гомілково-ступневий суглоб та тильну поверхню правої ступні; потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому правої таранної кістки.

Невиконання ОСОБА_11 зазначених вище вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого діяння визнав та пояснив, що в день події у автомобілі ОСОБА_9 його на місце події привіз ОСОБА_13 . Розвантаживши приладдя, призначене для надання розважальних послуг у вигляді стрільби з лука, ОСОБА_13 залишив йому ключі від автомобіля, щоб ввечері він міг все завантажити назад у автомобіль. У зв`язку з необхідністю забрати свій телефон з бардачка автомобіля, відчинив його та, ставши на сходинку зі сторони водія, потягнувся за телефоном. Ключі у замок запалювання не вставляв. В цей час відчув, що автомобіль почав рухатися, тому почав смикати ручне гальмо. Оскільки автомобіль не зупинився, сів на місце водія та взявся за кермо, одночасно натискаючи на педалі. Активно рухаючи кермом, наїхав на камінь, збив сміттєвий бак, а побачивши людей, мав надію на те, що автомобіль зупиниться від удару у стовп, однак цього не сталося і він побачив, як збив потерпілих, які йшли у напрямку мосту по ходу його руху. Автомобіль зупинився самостійно, після чого він вийшов з нього та перебував поряд з потерпілими. Лікування ОСОБА_14 в лікарні м. Кам`янця-Подільського оплатила його родина, інші витрати не були відшкодовані, оскільки потерпілі не визначилися з сумою відшкодування. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати. Визнав позов прокурора, однак не визнав позову потерпілих осіб.

Крім визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_11 , його вина у вчиненні інкримінованого діяння об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що близько 19 год. 23 серпня 2014 року разом з іншими потерпілими вона прогулювалася тротуаром у напрямку фортеці. Почувши визг коліс позаду себе, повернулася та побачила, що на значній швидкості рухається очевидно некерований водієм автомобіль, оскільки рух здійснювався хаотично (то тротуаром, то дорогою). Обличчя водія не бачила, лише зауважила, що він крутив кермо у різні боки. Вважаючи стовп на ділянці дороги позаду себе надійною перешкодою для подальшого руху транспортного засобу, продовжили свою прогулянку, однак автомобіль збив стовпа, тому почали тікати. Відчула удар у ліве стегно та опинилася під автомобілем, який тягнув її по бруківці. В подальшому підвівшись, побачила ОСОБА_8 , який не міг стати на ногу, та у калюжі крові на бруківці свою сестру ОСОБА_15 без свідомості. Підтримала уточнений цивільний позов, оскільки їй не відшкодовано шкоду, завдану внаслідок ДТП моральну та майнову, а також процесуальні витрати. Не наполягала на суворому покаранні, вважаючи достатнім покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_8 підтвердив наведені потерпілою ОСОБА_7 обставини, додавши, що не чув, щоб автомобільний двигун працював, хоча швидкість була значною. Підтримав уточнений цивільний позов, оскільки йому не відшкодовано шкоду, завдану внаслідок ДТП моральну та майнову, а також процесуальні витрати. При призначенні покарання поклався на розсуд суду.

Як пояснила суду потерпіла ОСОБА_7 , події ДТП вона запам`ятала епізодично, зокрема, визг коліс і мить удару. Прийшла до тями вже у лікарні. У зв`язку з отриманими травмами перенесла 3 операції, в подальшому стала інвалідом ІІІ групи. Сім`я ОСОБА_11 відшкодувала витрати на лікування, зроблені у м. Кам`янці-Подільському. Оскільки зазнала як фізичних, так і глибоких моральних страждань, пов`язаних як з лікуванням, так і з подальшими обмеженнями у активному повноцінному способі життя, підтримала уточнений цивільний позов про стягнення майнової та моральної шкоди, а також процесуальних витрат, однак зазначила, що частину витрат покрила страхова компанія, у якій вона застрахована своїм роботодавцем, водночас точної суми відшкодування назвати суду не змогла. При призначенні покарання вважала достатнім покарання з випробуванням.

З показань цивільного відповідача ОСОБА_9 встановлено, що у день події він попросив ОСОБА_13 вивезти предмети його підприємницької діяльності на територію Старого міста, а ОСОБА_11 мав притримати зайняте місце. ОСОБА_13 за його усним дорученням взяв дублікат ключів від автомобіля у батьків ОСОБА_9 та забрав ОСОБА_11 . Домовленості щодо подальших дій з ключем від авто між ним та ОСОБА_16 не було. Про ДТП дізнався ввечері з телефонного дзвінка невідомої особи. На місці події виявив пошкоджений автомобіль, кров на бруківці, працівників міліції та ОСОБА_11 , який нічого не міг пояснити. Не помітив, чи були у замку запалювання ключі та чи світилася панель. Категорично ствердив, що кермо його автомобіля неможливо крутити, якщо ключ не у замку запалювання. Заявлений цивільний позов не визнав, оскільки своєї вини у ДТП не вбачає.

Показання ОСОБА_9 підтвердив свідок ОСОБА_13 та додав, що, вивантаживши предмети надання послуг, припаркував автомобіль на місці події поблизу кафе «Під брамою», поставив на передачу та ручне гальмо, колеса вивернув у бік кам`яного муру праворуч, а ключі віддав ОСОБА_11 , однак дозволу на те, щоб той заходив у салон автомобіля він не давав. Підтвердив, що кермо автомобіля неможливо крутити, якщо ключ не у замку запалювання. Також свідок зазначив, що по його приїзду на місце ДТП працівники міліції сказали витягнути ключ із замка запалювання, що зробив його товариш ОСОБА_17 . До цієї дії панель приборів світилася.

В своїх показаннях свідок ОСОБА_17 підтвердив, що він за вказівкою працівників міліції вимкнув запалювання та вийняв ключ із замка запалювання.

Як встановлено з даних протоколу огляду місця події зі схемою та таблицею ілюстрацій від 23 серпня 2014 року (а.м.к.п. 4-8 т. 3), оглянуто місце, де розташовувався автомобіль в момент початку руху: під`їзд до майданчика будівництва по вул. Замкова в м. Кам`янці-Подільському Хмельницької області у північному напрямку від кафе «Під брамою» через проїжджу частину, проїзд до якого здійснюється у північно-східному напрямку від проїжджої частини вул. Замкова. У південному напрямку від проїзду розміщена оглядова площадка з виходом у західному напрямку та у західному напрямку бетонно-кам`яний мур. Заїзд до будівельного майданчика огороджений металевим парканом червоного кольору, в західній частині проїзду знаходиться «Кам`яна брама» (архітектурна споруда).

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 серпня 2014 року з схемою місця ДТП та таблицею ілюстрацій (а.м.к.п. 9-21 т. 3) вбачається, що мікроавтобус марки Citroen Jumper білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться на Турецькому мосту в м. Кам`янці-Подільському з правої сторони правою боковою частиною впритул до транспортної огорожі на відстані 3,70 м від переднього лівого колеса та 3,63 м від заднього лівого колеса до лівого краю мосту, передньою частиною в напрямку Старої фортеці на відстані 14,90 м від початку транспортної огорожі. Вказаний транспортний засіб має механічні пошкодження у передній лівій та правій боковій частині у вигляді деформації капоту, лівого переднього крила, розбиття переднього бампера, лівої блок-фари з покажчиком повороту, розбиття корпусу правого бокового дзеркала, деформації переднього правого крила, передніх та бокових правих дверцят (права боковина по всій довжині автомобіля), ліве бокове дзеркало відсутнє. Крім того, ці пошкодження зафіксовано також протоколом огляду транспортного засобу від 27 серпня 2014 року (а.м.к.п. 105-106 т. 3), згідно з даними якого, крім наведеного вище, праве переднє колесо автомобіля має деформацію зовнішньої сторони закраїни обода диску у вигляді радіального згину.

Як вбачається з даних висновків судово-медичної експертизи № 721 від 24 вересня 2014 року, № 689 від 15 вересня 2014 року, № 636 від 26 серпня 2014 року (а.м.к.п. 42-43, 45-46, 48-49 т. 3) у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я більше 21 дня, у вигляді перелому правої таранної кістки, яке могло утворитися внаслідок стискання тупим твердим предметом, можливо, при наїзді колесом автомобіля, за умов і в термін, вказаних в обставинах справи; у потерпілої ОСОБА_7 виявлені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, епідуральної гематоми праворуч, перелому кісток основи і склепіння черепа справа (в ділянці тім`яно-потиличного шва, та перелому правої скроневої кістки з продовженням на пірамідку справа), забійної рани потиличної ділянки голови, легкі тілесні ушкодження у вигляді численних саден тіла та кінцівок, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді рваної рани в нижній третині правої гомілки, які могли утворитися під час дорожньо-транспортної пригоди, можливо, 23 серпня 2014 року; у потерпілої ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді 9 синців в області тіла правої лопатки, на лівій задньо-боковій поверхні грудної клітки, в поперековій ділянці справа, в області верхнього квадранту лівої сідниці, на задньо-зовнішній поверхні правого і лівого стегон, на передніх поверхнях лівого і правого колінних суглобів та садна на передньо-внутрішній поверхні нижньої третини правої гомілки з розповсюдженням на правий гомілково-ступневий суглоб та тильну поверхню правої ступні, які могли утворитись як від дії тупих твердих предметів, так і при ударах об такі за умов і в термін, вказаних в обставинах справи, тобто 23 серпня 2014 року.

З даних висновку судово-автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № 54/320А від 25 вересня 2014 року (а.м.к.п. 62-71 т. 3) встановлено, що несправності стоянкової гальмівної системи автомобіля марки Citroen Jumper, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у вигляді порушення регулювання (установки) механічного приводу гальмівних колодок задніх лівих коліс автомобіля носить експлуатаційний характер, виникла при обслуговуванні транспортного засобу перед ДТП, натомість несправності ходової частини, виражені у розгерметизації шини переднього правого колеса внаслідок деформації диску, носять аварійний характер внаслідок ударного навантаження в процесі розвитку ДТП. Однак при дослідженні основних систем, які безпосередньо впливають на стійкість та керованість цього автомобіля, несправностей технічного характеру, які б могли привести до самовільного руху чи зміни напрямку руху по незалежних від водія причинах, не виявлено.

Перебування ОСОБА_11 на момент події не у стані алкогольного сп`яніння підтверджено даними довідки Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 від 24 жовтня 2014 року № 01-18/1421 (а.м.к.п. 146 т. 3), згідно з якою в крові ОСОБА_11 етанолу не виявлено.

Як встановлено з даних протоколу проведення слідчого експерименту та переглянутого в судовому засіданні відеозапису вказаної слідчої дії від 11 жовтня 2014 року (а.м.к.п. 132-135 т. 3), свідок ОСОБА_13 показав місце розташування автомобіля, який був ним залишений у зачиненому стані, важіль коробки передач на першій швидкості, ручне гальмо було зафіксоване у крайньому верхньому положенні. При відтворенні його показань було встановлено, що за наведених свідком обставин рух автомобіль не здійснює, крім того, без ключа у замку запалювання кермо фіксується при найменшому намаганні його повернути. При відтворенні траєкторії руху автомобіля з`ясовано, що з вказаного свідком положення без втручання водія транспортний засіб заїхав би в яму по ходу руху, тобто його самовільний рух на місце ДТП є неможливим, що підтверджує втручання ОСОБА_11 у рух автомобіля та фактичне керування ним.

Проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 підтвердило результати проведення проаналізованого вище слідчого експерименту. Так, з даних протоколу проведення слідчого експерименту та переглянутого в судовому засіданні відеозапису вказаної слідчої дії від 11 жовтня 2014 року (а.м.к.п. 137-140 т. 3), вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 показав місце розташування автомобіля на момент початку руху, що мав місце під час відчинення ним бардачка з водійських дверей. При цьому, при дослідженні подальшої траєкторії руху було встановлено, що рух автомобіля з вказаного обвинуваченим положення (коліс в тому числі) зупиняється на пагорбі зліва, однак лише при вимкненому ручному гальмі, а без передачі авто взагалі не рухається. Вказані обставини підтверджують втручання ОСОБА_11 у рух автомобіля, при чому його показання в частині того, що ключ на цей момент у замок запалювання вставлений не був, є неспроможними, оскільки слідчим експериментом за його участі встановлено, що кермо можна крутити лише при вставленому у замок запалювання ключі, без чого рух керма блокується та розблоковується лише після того, як вставити ключ та прокрутити його у замку запалювання у положення № 1.

Посилання захисника на ту обставину, що на час проведення слідчих експериментів гальмівна система була полагоджена суд сприймає критично, оскільки згідно з дослідженим вище висновком автотехнічної експертизи несправностей технічного характеру, які б могли привести до самовільного руху чи зміни напрямку руху по незалежних від водія причинах, не виявлено, а наявна на момент ДТП несправність гальмівної системи аж ніяк не могла спричинити зміну траєкторії руху автомобіля.

Суд вважає неспроможними заперечення ОСОБА_11 перебування ключа у замку запалювання на момент події, оскільки як проведеними слідчими експериментами, якими підтверджено блокування керма автомобіля без ключа у замку запалювання, так і показаннями потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_7 (які ствердили, що автомобіль здійснював хаотичний рух, а потерпіла, крім того, наголосила на тому, що бачила як водій цього транспортного засобу активно крутив кермо), а також показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_17 (які підтвердили, що панель приборів перебувала у ввімкненому стані, поки свідок ОСОБА_17 за вказівкою працівників міліції не вимкнув підсвітку, вийнявши ключ із замка запалювання), підтверджується та обставина, що на момент ДТП ключ перебував у замку запалювання автомобіля і саме ОСОБА_11 його туди помістив. При цьому суд враховує положення п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23 грудня 2005 року, згідно з яким керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи навіть за допомогою буксирування.

Таким чином, оцінивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд дійшов наступних висновків.

Дії ОСОБА_11 досудовим розслідуванням кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Спричинення менш тяжких тілесних ушкоджень охоплюється складом цього злочину та додаткової кваліфікації не потребує.

Водночас, органом досудового розслідування при викладенні фактичних обставин справи не розмежовано виду тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій ОСОБА_7 . А тому, враховуючи дані висновків судово-медичних експертиз, суд вважає за необхідне у вироку зазначити, що потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ступеню, епідуральної гематоми праворуч, перелому кісток основи та склепіння черепа справа (перелом в ділянці тім`яно-потиличного шва, перелом правої скроневої кістки з продовженням на пірамідку справа), забійної рани потиличної ділянки голови, легкі тілесні ушкодження у вигляді численних саден тіла та кінцівок, а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді рваної рани в нижній третині правої гомілки.

Таким чином, діяння, кваліфіковане за ч. 2 ст. 286 КК України, мало місце, вина ОСОБА_11 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена в судовому засіданні і він підлягає покаранню за його вчинення.

На виконання вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким злочином, особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 , суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

ОСОБА_11 раніше несудимий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учнем Кам`янець-Подільського вищого професійного училища, за місцем навчання характеризується позитивно.

Враховуючи викладене вище, тяжкі наслідки вчиненого злочину, ту обставину, що інкриміноване діяння є необережним злочином, факт добровільного часткового відшкодування завданої шкоди, позицію потерпілих, суд дійшов висновку, що ОСОБА_11 , який є людиною молодого віку, раніше не судимий, позитивно характеризується, слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки обвинувачений посвідчення на право керування транспортними засобами не отримував. Саме таке покарання вбачається необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на обставини та характер вчиненого діяння, його суспільно небезпечні наслідки, думку потерпілих, які не наполягали на реальному позбавленні волі, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах реального відбування покарання, тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, а згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

З огляду на наведені вище норми Закону цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Кам`янець-Подільської міської ради до ОСОБА_11 про відшкодування витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_7 підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на законі, сума витрат у розмірі 3307,56 грн. підтверджена відповідною довідкою Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 від 4 листопада 2014 року № 01-18/1490 (а.м.к.п. 145 т. 3), не оспорюється ОСОБА_11 .

Цивільний позов потерпілих-цивільних позивачів про стягнення майнової та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, а також процесуальних витрат підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5. ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тому на підставі ч. 4 ст. 10 КПК України з метою сприяння повному та всебічному з`ясуванню всіх обставин по справі, що мають важливе значення для правильного її вирішення, суд роз`яснив потерпілим-цивільним позивачам та їх представнику право на уточнення позовних вимог з врахуванням заявлених вимог, однак позовні вимоги не були уточнені.

Дотримуючись вимог ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України щодо обов`язку сторін по справі довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, суд на підставі наданих суду доказів та показань дійшов наступних висновків.

В частині пред`явлених позовних вимог до ПрАТ «СК «Перша» позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однак надана представником потерпілих копія заяви про страхове відшкодування від 16 лютого 2015 року з вхідним штампом від 17 лютого 2015 року (а.м.к.п. 83-84 т.2) не може вважатися підтвердженням наявності спору про право із страховою компанією, оскільки відповідно до п. 35.1. ст. 35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Водночас, ні потерпілими-цивільними позивачами (їх представником), ні цивільними відповідачами (їх представниками) не доведено, а судом не встановлено, що страхувальник транспортного засобу учасника ДТП ОСОБА_9 звертався з таким повідомленням до свого страховика. Тобто порушено саму процедуру звернення до страховика для виплати страхового відшкодування.

Водночас в матеріалах справи міститься заперечення представника страхової компанії на позов від 15 грудня 2014 року (а.м.к.п. 172-175 т. 1), з якого вбачається, що навіть у разі належної процедури звернення до страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Так, згідно з пунктом 1.7 ст. 1 та ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, а забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Як вбачається з Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «Перша» № АС/2200909 від 22 листопада 2013 року (а.м.к.п. 23 т. 3), забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Citroen Jumper, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , страхувальником якого є ОСОБА_9 . Особливими умовами використання вказаного забезпеченого транспортного засобу є, зокрема, допуск до керування осіб з водійським стажем менше 3-х років.

Таким чином, ДТП під час керування забезпеченим автомобілем особою, яка не має права керування транспортним засобом, не може вважатися страховим випадком, а тому у задоволенні позову в частині стягнення шкоди із ПрАТ «СК «Перша» слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода ж, завдана джерелом підвищеної небезпеки, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як підтверджено довіреністю від 15 травня 2012 року (а.м.к.п. 24 т. 3), ОСОБА_18 власник мікроавтобуса марки Citroen Jumper, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21 січня 2009 року (а.м.к.п. 22, т. 3)), уповноважив розпоряджатися вказаним транспортним засобом ОСОБА_9 , тобто цивільний відповідач ОСОБА_9 є фактичним власником (володільцем) вказаного автомобіля.

Відповідно до ч. 4 ст. 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що недбале ставлення фактичного власника транспортного засобу ОСОБА_9 потягло за собою суспільно небезпечні наслідки. Так, як з показань самого ОСОБА_9 , так і свідка ОСОБА_13 вбачається, що будь-яких розпоряджень щодо ключа від автомобіля після вивантаження товару на місці події ОСОБА_9 . ОСОБА_13 не надав, з приводу виконання його усного доручення ОСОБА_13 та місця перебування ключів до ОСОБА_13 не телефонував, водночас ОСОБА_13 на власний розсуд розпорядився ключем.

Оскільки цивільний відповідач ОСОБА_9 , будучи законним користувачем, фактичним володільцем транспортного засобу, не забезпечив належне зберігання ключа від автомобіля, не проконтролювавши його перебування саме у ОСОБА_13 , внаслідок чого ключ опинився у ОСОБА_11 , який, не маючи прав на керування транспортними засобами, без відповідного дозволу ОСОБА_9 відчинив автомобіль та привів його у рух, внаслідок чого вчинив ДТП, суд вважає, що і ОСОБА_9 як володілець джерела підвищеної небезпеки, так і ОСОБА_11 як особа, яка неправомірно (без належного дозволу володільця) заволоділа джерелом підвищеної небезпеки, є відповідачами, з яких слід стягнути завдану шкоду у розмірі, визнаному судом обґрунтованим, у рівних частках з кожного, враховуючи обставини, що мають істотне значення: ступінь вини володільця об`єкта у недбалому ставленні до його зберігання, величину завданої шкоди, матеріальне становище сторін.

Позовні вимоги в частині стягнення витрат потерпілих на прибуття до місця судового провадження та проживання у відомчому готелі на суму 406,1 грн. на кожного (на загальну суму 1218,30 грн.: а.м.к.п. 27, 28, 40, 41, 79, 80, 85-87 т. 2) задоволенню не підлягають, оскільки вирішуються в порядку ст. 122 КПК України.

Позовні вимоги потерпілої-цивільного позивача ОСОБА_7 :

1. В частині відшкодування вартості невикористаних авіаквитків в сумі 2348 грн. (а.м.к.п. 75-77 т. 2) та візи в сумі 1000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки сама потерпіла в судовому засіданні 25 травня 2015 року ствердила, що авіаквиток був нею зданий, а кошти повернуті; щодо вартості візи, то потерпілою та її представником не надано будь-яких доказів на підтвердження вартості візового збору та її фактичної сплати.

2. Витрати на придбання лікарських засобів у сумі 24,42 грн. та ортопедичних устілок вартістю 270 грн., необхідність яких для усунення наслідків отриманих травм обґрунтовується консультативним висновком ортопеда-травматолога від 23 вересня 2014 року, підтверджено відповідними чеками від 23 вересня 2014 року та 3 квітня 2015 року (а.м.к.п. 60, 61, 73, 120 т. 2), тому підлягають стягненню.

3. Витрати на оплату послуг психолога задоволенню не підлягають, оскільки здійснення таких витрат документально не підтверджене, а їх необхідність не доведена наданою медичною документацією (а.м.к.п. 70 т. 2), яка містить лише рекомендації щодо звернення за консультацією психотерапевта.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 :

1. В частині відшкодування вартості невикористаної візи (а.м.к.п. 38 т. 2) в розмірі подвійних витрат в сумі 2000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки ні потерпілим, ні його представником не надано будь-яких доказів на підтвердження вартості візового збору та її фактичної сплати, а також не наведено обґрунтування компенсації складнощів у отриманні нової візи.

2. В частині відшкодування вартості невикористаного квитка на концерт 26 серпня 2014 року гурту «Ляпіс Трубецькой» на суму 220 грн. (а.м.к.п. 42 т. 2), то ні потерпілим, ні його представником не надано будь-яких доказів на підтвердження придбання та відповідно й належності вказаного квитка саме ОСОБА_8 , тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

3. В частині стягнення шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, на загальну суму 78000 грн., то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки на підтвердження працевлаштування ОСОБА_8 на посаду у ТОВ «Юридична компанія «НОКС» з окладом 7800 грн. потерпілим-цивільним позивачем та його представником було надано лише довідку директора від 10 лютого 2015 року за вих. № 12 (а.м.к.п. 37 т. 2), однак не було долучено ні копії трудової книжки ОСОБА_8 з відповідним записом, ні належним чином оформленої довідки про доходи за цим місцем роботи. Крім того, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що у разі, якби ОСОБА_8 не отримав травму під час ДТП 23 серпня 2014 року, його було б прийнято на роботу на постійній основі з вказаним посадовим окладом.

4. На підтвердження витрат на придбання 3 одиниць імплантату загальною вартістю 3089,49 грн. суду надано лише неналежним чином оформлений товарний чек № 15 від 15 січня 2015 року (а.м.к.п. 43 т. 2) без поміток про сплату цих коштів, підписів виконавця, замовника та відповідного відтиску печатки організації, яка здійснила продаж. Крім того, рекомендації лікаря щодо використання цих лікарських препаратів в рамках амбулаторного лікування датовані лише 27 січня 2015 року і стосуються періоду часу «через 6 місяців» (а.м.к.п. 34 т. 2), що викликає у суду обґрунтований сумнів щодо факту придбання вказаних імплантатів і за відсутністю інших підтверджуючих документів суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

5. Кошти в сумі 2000 грн., сплачені ОСОБА_8 в якості благодійної допомоги закладу охорони здоров`я (а.м.к.п. 53, 54, 56 т. 2) та 15 грн. комісійного платежу відшкодуванню не підлягають, оскільки такі витрати мають добровільний, а не обов`язковий характер, засновані на добрій волі пацієнта.

6. Щодо витрат на послуги таксі, то надані суду докази на їх підтвердження на загальну суму 328 грн. (а.м.к.п. 35, 57-59, 62-63 т. 2) не є належним чином оформленими чеками, переважно не містять вказівки на замовника, вказані адреси не співпадають з адресою ОСОБА_8 , деякі з них оформлені на прізвище « ОСОБА_19 ». Крім того, обґрунтування необхідності використання таксі та медичних показань щодо заборони руху в громадському транспорті позивачем та його представником суду не надано, тому в цій частині позову слід відмовити.

7. Кошти в сумі 1140 грн., сплачені ОСОБА_8 за дослідження, інформації про зміст на необхідність яких суду надана не була, що позбавило суд надати їм належну оцінку (а.м.к.п. 49, 50, 64 т. 2), стягненню в якості завданої майнової шкоди не підлягають.

8. Витрати на оплату послуг психолога задоволенню не підлягають, оскільки здійснення таких витрат документально не підтверджене.

9. Витрати на придбання: набору імплантатів для остеосинтезу стопи на суму 1510 грн. підтверджені товарним чеком № 1297 та видатковою накладною № РН-0001297 від 1 вересня 2014 року (а.м.к.п. 46-48 т. 2); лікарських засобів та засобів гігієни, необхідних для проведення хірургічної операції, на суму 1468,25 грн. підтверджені резервом № 2811 та чеком № 22294 від 1 вересня 2014 року (а.м.к.п. 45, 51 т. 2); милиць вартістю 250 грн. підтверджено відповідним чеком від 25 серпня 2014 року (а.м.к.п. 66 т. 2); дексалгіну загальною вартістю 75 грн. підтверджені фіскальними чеками від 6 та 23 вересня 2014 року (а.м.к.п. 55, 67 т. 2) необхідність їх придбання узгоджена з даними консультативного заключення та виписок з історії хвороби стаціонарного хворого Інституту травматології та ортопедії НАМН України ОСОБА_8 № 522832 від 5 та 15 вересня 2014 року (а.м.к.п. 30, 31, 33 т. 2), тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 :

1. Витрати на придбання лікарських засобів на загальну суму 5141,19 грн. (а.м.к.п. 83, 85 т. 1) відшкодуванню не підлягають, оскільки з пояснень потерпілої встановлено, що такі витрати їй частково покрила страховка за місцем роботи, однак точної суми відшкодування назвати не змогла, тому суд за відсутності оригіналів чеків та квитанцій на придбання таких засобів позбавлений можливості вважати надані копії належними доказами, а відповідно й стягувати вартість сказаних витрат на користь потерпілої.

2. Кошти в сумі 500 грн., сплачені ОСОБА_7 в якості благодійної допомоги закладу охорони здоров`я (а.м.к.п. 86 т. 1), відшкодуванню не підлягають, оскільки такі витрати мають добровільний, а не обов`язковий характер, засновані на добрій волі пацієнта.

3. Витрати на придбання лікарських препаратів (вітаксон, цераксон, внутрішньовенні препарати) на загальну суму 485,51 грн. (з урахуванням знижки) підтверджені фіскальними чеками від 6, 29 та 30 квітня 2015 року (а.м.к.п. 118, 119, 121 т. 2), а необхідність їх придбання узгоджена з даними заключення лікаря від 3 квітня 2015 року (а.м.к.п. 137 т. 2), тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

4. Майнова шкода в частині зменшення річної премії, втрати можливості кар`єрного зростання, втрата заробітку батьками, які змушені були взяти відпустку за власний рахунок на час перебування ОСОБА_14 на лікуванні, будь-якими доказами не підтверджена. Так, відсутні докази на підтвердження того, що раніше цій особі такі премії та в такому розмірі виплачувалися; відсутнє обґрунтування відсоткового вираження втрат можливості кар`єрного зростання та підтвердження, що відсутність такого зростання прямо пов`язане з наслідками ДТП; відсутні докази на підтвердження розміру заробітку батьків та надання ним відпусток без збереження заробітної плати на час лікування їх доньки, тому в цій частині позов також задоволенню не підлягає.

5. Витрати на оплату послуг психотерапевта та психолога задоволенню не підлягають, оскільки здійснення таких витрат документально не підтверджене.

Підлягають відшкодуванню спільні витрати потерпілих:

- на поліграфічні послуги (друк та виготовлення копій матеріалів позовної заяви) на загальну суму 418 грн., підтверджені товарними чеками від 10 та 14 листопада 2014 року, 17 березня та 4 травня 2015 року та самим фактом наявності в справі роздрукованих матеріалів позовних заяв (а.м.к.п. 129-132 т. 2);

- на відправку кореспонденції по справі на суму 41,74 грн., оскільки належним чином підтверджені фіскальними чеками «Укрпошти» (а.м.к.п. 123-128 т. 2), водночас витрати на відправку листа ОСОБА_20 25 грудня 2014 року (а.м.к.п. 122 т. 2) відшкодуванню не підлягають, оскільки представником потерпілих не доведено, що ця особа дійсно є офіційним представником страхової компанії, а це відправлення стосується кримінального провадження, що є предметом розгляду;

- на відправку кореспонденції кур`єрською поштою на суму 157 грн., оскільки саме ця сума витрат на відправку такої кореспонденції у цьому провадженні належним чином підтверджена як фіскальними чеками від 3 листопада 2014 року та 20 січня 2015 року на суму 78,50 грн. кожен, так і супровідними листами від 3 листопада 2014 року та 20 січня 2015 року, описом внутрішнього вмісту, наданими суду (а.м.к.п. 201, 202 т. 1, 133-136 т. 2). Водночас суду не надано підтвердження тому, що наведені у фіскальному чеку від 3 листопада 2014 року витрати на кур`єрські послуги на суму 146,25 грн. стосуються саме цього провадження, оскільки будь-яких доказів (супровідні листи, опис вмісту) відправлення іншим учасникам судового провадження копій позовних заяв з додатками саме у вказані дні представник потерпілих не надав, а учасники судового провадження категорично заперечили отримання будь-якої кореспонденції кур`єрською поштою у цьому провадженні. Тому витрати в цій частині відшкодуванню не підлягають.

Витрати на придбання лікарських засобів на загальну суму 709,07 грн. (а.м.к.п. 73, 92 т. 1, 44, 52, 65, 68, 69 т. 2) відшкодуванню не підлягають, оскільки потерпілими та їх представником не надано будь-яких доказів на підтвердження необхідності їх придбання і використання та кому з них вони підлягають відшкодуванню, а назва товарів у безномерному та недатованому товарному чеку на суму 405 грн. нечитабельна, її не змогли уточнити в судовому засіданні позивачі та їх представник, як і пояснити ким з них та коли ті невідомі товари були придбані, а також довести, що необхідність їх придбання була пов`язана з отриманими кимось з них травмами внаслідок ДТП.

Решта пред`явлених позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди, спричиненої витратами на придбання медичних препаратів, проведення операцій та післяопераційних процедур, на поїздки на таксі, а також витрати, що будуть здійснені в майбутньому у зв`язку з відновлювальним лікуванням, задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких доказів суду на їх підтвердження, обґрунтування необхідності та самого факту здійснення таких витрат позивачами та їх представником надано не було.

Так, довідка на підтвердження інвалідності, програма реабілітації, епікризи та результати обстежень обґрунтовують лише моральну шкоду та частково підтверджують необхідність придбання певних ліків та засобів (а.м.к.п. 4, 5-6, 7-13, 17-20, 22, 30-34, 70-74, 78 т. 2).

Письмові пояснення різних осіб на підтвердження завданої моральної шкоди (а.м.к.п. 14-16, 23-25, 29 т. 2) суд не може вважати належними доказами, оскільки вони належним чином не засвідчені, а від потерпілих та їх представника клопотань про виклик таких осіб для допиту не надходило. Надані ОСОБА_21 додаткові показання з цього приводу суд оцінює з точки зору глибини завданої моральної шкоди.

Документ, складений іноземною мовою (а.м.к.п. 39 т. 2), суд позбавлений можливості вважати доказом за відсутності належним чином посвідченого перекладу.

Запрошення, адресоване ОСОБА_22 (а.м.к.п. 81-82 т. 2), суд оцінює як обґрунтування завданої вказаній особі моральної шкоди, пов`язаної з неможливістю ведення звичайного життя.

Список проведених ОСОБА_22 та ОСОБА_8 медичних процедур, а також лист роботодавця ОСОБА_7 (а.м.к.п. 21, 26, 36 т. 2) суд оцінює як обґрунтування моральної шкоди.

Щодо 20000 грн. витрат на правову допомогу, то вони стягненню не підлягають з наступних мотивів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Як вбачається з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Оскільки здійснення процесуальних витрат потерпілих-цивільних позивачів на правову допомогу у розмірі 20000 грн. у цьому кримінальному провадженні документально не підтверджені, тобто суду не надано відповідних квитанцій на підтвердження реального здійснення оплати праці їх представника (додатки до договорів про надання юридичних послуг (а.м.к.п. 138-140 т. 2) не є підтвердженням самого факту здійснення відповідної проплати), суд позбавлений можливості стягувати такі документально не підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, як було зазначено вище, на підставі ч. 4 ст. 1187 ЦК України суд дійшов висновку про те, що і ОСОБА_9 як володілець джерела підвищеної небезпеки, і ОСОБА_11 як особа, яка неправомірно (без належного дозволу володільця) заволоділа джерелом підвищеної небезпеки, є відповідачами, з яких слід стягнути завдану шкоду у розмірі, визнаному судом обґрунтованим, у рівних частках з кожного, враховуючи обставини, що мають істотне значення: ступінь вини володільця об`єкта у недбалому ставленні до його зберігання, величину завданої шкоди, матеріальне становище сторін.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих кожним з потерпілих, їх фізичні страждання як в момент ДТП, так і під час лікування, зокрема, проведення хірургічних втручань. Отримані тяжкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середньої тяжкості можуть надалі вплинути на повноцінність та ступінь активності життя потерпілої ОСОБА_14 та ОСОБА_8 . Крім того, завдана моральна шкода потерпілій ОСОБА_23 як сестрі полягає у тому, що вона пережила нервовий стрес та потрясіння страхом втрати сестри та терпить страждання з приводу зміни звичайного способу життя ОСОБА_14 , що відповідно потребує докладання додаткових зусиль для організації життя. Тому на виконання положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, з врахуванням необережного характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілих, ступеню вини обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_9 , характеру та наслідків спричинених тілесних ушкоджень, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілих, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, матеріального становища позивачів та відповідачів, факту присвоєння Мішкур Олені довічної ІІІ групи інвалідності внаслідок отриманих у ДТП травм, що свідчить про необхідність дотримання нею певних обмежень, пов`язаних зі станом здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, відповідає 10000 грн. на користь ОСОБА_7 , 20000 грн. на користь ОСОБА_8 , та 50000 грн. на користь ОСОБА_7 . Вказані суми моральної шкоди підлягають стягненню з цивільних відповідачів у рівних частках.

Питання процесуальних витрат слід вирішити в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,
у х в а л и в:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_11 визначені ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілої від злочину задоволити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь фінансового управління Кам`янець-Подільської міської ради 3307 (три тисячі триста сім) грн. 56 коп. витрат Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 на лікування потерпілої ОСОБА_7 .

Цивільний позов потерпілих-цивільних позивачів про стягнення майнової, моральної шкоди та процесуальних витрат задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 :

- на користь ОСОБА_7 250 (двісті п`ятдесят) грн. майнової шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_8 1754 (одну тисячу сімсот п`ятдесят чотири) грн. 42 коп. майнової шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_7 345 (триста сорок п`ять) грн. 54 коп. майнової шкоди та 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 :

- на користь ОСОБА_7 250 (двісті п`ятдесят) грн. майнової шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_8 1754 (одну тисячу сімсот п`ятдесят чотири) грн. 41 коп. майнової шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди;

- на користь ОСОБА_7 345 (триста сорок п`ять) грн. 55 коп. майнової шкоди та 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 1209 (одну тисячу двісті дев`ять) грн. 64 коп. процесуальних витрат на залучення експертів (а.м.к.п. 53, 61 т. 3).

Вирок набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право на отримання копії вироку в суді.

Суддя ОСОБА_24 -Годлевська