Справа №125/964/15-к
Провадження №1-кп/125/71/2015
УХВАЛА
17 липня 2015 року

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

перевіривши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

встановив:
08 травня 2015 року до Барського районного суду Вінницької області від прокуратури Барського району Вінницької області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000341 від 14 липня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
12 травня 2015 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання на 22 травня 2015 року.

22 травня 2015 року підготовче судове засідання не відбулось, оскільки головуючий перебувала на лікарняному.

17 червня 2015 року постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання та етапування ОСОБА_4 із Могилів-Подільської виправної колонії Вінницької області (№114) у Вінницьку УВП УДПтс України у Вінницькій області (№1), для видачі його в зал судових засідань Барського районного суду Вінницької області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору прокуратури Барського району Вінницької області обґрунтовуючи тим, що обвинувальний акт складений не уповноваженим слідчим ОСОБА_6 , оскільки начальник слідчого відділу, тобто керівник органу досудового розслідування, не уповноважував останнього на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000341 від 14 липня 2014 року, як того вимагає ст.39 КПК України, процесуальне рішення постанова про створення групи слідчих не приймалось. Єдиним уповноваженим слідчим був слідчий ОСОБА_7 , що підтверджується трьома дорученнями начальника ОСОБА_8 в порядку ст.39 КПК України. Крім того, всупереч ст.290 КПК України матеріали досудового розслідування підозрюваному не відкривались, з матеріалами кримінального провадження його ніхто не знайомив. Розписку нібито ОСОБА_4 про отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, яка є в матеріалах кримінального провадження, сфальсифіковано, оскільки слідчий ОСОБА_6 у підозрюваного ОСОБА_4 за місцем відбування покарання, а саме в ВК №114 с.Воєводчинці Могилів Подільського району Вінницької області, 30 квітня 2015 року не був, жодних слідчих дій з підозрюваним ОСОБА_4 не вчиняв. Єдиний раз, а саме 09 квітня 2015 року у ОСОБА_4 за місцем відбування покарання в ВК №114 був уповноважений слідчий ОСОБА_7 , який повідомив про підозру, допитав його як підозрюваного та роз`яснив право на захист. А тому, протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 від 30 квітня 2015 року, розписка ОСОБА_4 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування є підробкою офіційних документів. Слідчий та прокурор не виконавши вимоги ст.290 КПК України не мали права складати обвинувальний акт, затверджувати та направляти його в суд. Згідно п.12 ст.290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні, суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази. Згідно протоколу роз`яснення права на захист від 09 квітня 2015 року, складений слідчим ОСОБА_7 , підозрюваний ОСОБА_4 заявив, що бажає мати адвоката. ОСОБА_4 не вміє читати та писати, не має освіти, є особою, яка самостійно не може реалізувати своє право на захист, тобто підпадає під вимоги ст.52 КПК України - обов`язкова участь адвоката. Дії слідчого та прокурора в цій частини складають ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена ст.374 КК України, а саме порушення права на захист. Незважаючи, що досудове розслідування провадилось за КПК України 2012 року, вважає, що принципи, які викладенні в постанові Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 N92 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», яка на сьогоднішній день чинна, а тому підлягають застосуваню, де зазначено, що кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, якщо: її розслідування провадила не уповноважена на те особа; при провадженні дізнання чи досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист. Наведенні обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст.ст.39,52,290,291 КПК України, що унеможливлює належне забезпечення процесуальних прав учасників судового провадження та є порушенням прав ОСОБА_4 на своєчасний і справедливий судовий розгляд та на ефективний засіб захисту, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просить повернути обвинувальний акт, затверджений 30 квітня 2015 року прокурором Барського району Вінницької області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, прокурору Барського району Вінницької області.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 підтримав, і пояснив, що 30 квітня 2015 року він не отримував та не підписував копію обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування. Підписи в розписці та інших процесуальних документах, надані йому прокурором для огляду в судовому засіданні, він не підписував. 30 квітня 2015 року слідчий ОСОБА_6 до нього, тобто в Могилів-Подільську виправну колонію де він відбуває покарання, не з`являвся. Був лише єдиний раз слідчий ОСОБА_7 , який прибув до нього в виправну колонію 09 квітня 2015 року. Він просив останнього призначити йому захисника, оскільки він не вміє читати та писати. Однак слідчий проігнорував його клопотання, хоча останньому було відомо, що він не грамотний, оскільки в навчальних класах він та слідчий ОСОБА_7 були однокласниками і останньому відомо, що він припинив відвідувати школу ще в молодших класах, що у нього не має документа про освіту та він не має навіть базової освіти.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заперечив проти клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору через його безпідставність. Просив в задоволенні клопотання відмовити та призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в підготовче судове засідання не з`явились. Учасники судового провадження не заперечували проти проведення підготовчого судового засіданні у їх відсутність.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього реєстр матеріалів досудового розслідування та розписку приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання, зокрема обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Згідно ч.2 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Відповідно до ч.9 ст.290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Згідно ч.12 ст.290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Відповідно до п.3 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається, зокрема розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
Згідно ч.1 ст.293 КПК України одночасно з переданням, зокрема обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч.2 ст.297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.
Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 N92 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», яка є чинна, зазначено, що питання про те, чи перешкоджає порушення закону, допущене під час порушення справи, провадження дізнання або досудового
слідства, її призначенню до судового розгляду, вирішується залежно від того, наскільки істотним воно було, до ущемлення яких прав та інтересів учасників процесу воно призвело і чи є можливість поновити ці права й інтереси. Кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, якщо: вона не була порушена або порушена некомпетентною особою; її розслідування провадила не уповноважена на те особа чи особа, яка підлягала відводу; було порушено вимоги КПК про обов`язковість пред`явлення обвинувачення і матеріалів розслідування для ознайомлення; при провадженні дізнання чи досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист або право користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечив проти доводів захисника обвинуваченого щодо невідповідності обвинувального акту вимогам, передбачених п.3 ч.4 ст.291, ч.1 ст.293 КПК України, однак доводів, які б свідчили про протилежне, суду не надав.
Судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, передбачених п.3 ч.4 ст.291, ч.1 ст.293 КПК України, що є підставою для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про повернення обвинувального акта прокурору.
Крім того, обвинувачений в підготовчому судовому засіданні повідомив, що під час досудового розслідування за його проханням слідчим не було залучено захисника до участі у кримінальному провадженні.
Згідно ч.1 ст.7 КПК України зміст кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на захист інше.
Відповідно до ч.ч.1,2 кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.10 КПК України не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками.
Згідно ч.1 ст.11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.
Відповідно до ч.3 ст.11 КПК України кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.
Згідно ч.2 ст.20 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Відповідно до ч.3 ст.20 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.
Згідно п.2 ч.1 ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
В процесуальному документі складеному слідчим СВ Барського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7 , а саме в протоколі роз`яснення права на захист від 09 квітня 2015 року, зазначено про те, що ОСОБА_4 заявив клопотання про залучення захисника до участі у кримінальному провадженні (а.с.50), яке слідчим безпідставно не вирішено.
Дана обставина є істотною перешкодою для призначення судового розгляду у кримінальному провадженні, оскільки не залучення захисника під час досудового розслідування призвело до ущемлення права обвинуваченого на захист, що в свою чергу позбавляє суд можливості винести об`єктивне та справедливе рішення, а тому є додатковою підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Щодо доводів захисника обвинуваченого, зокрема, про здійснення досудового розслідування не уповноваженим слідчим, про наявність інших процесуальних порушень, суд вважає їх передчасними, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Судом встановлено, що прокурором при переданні обвинувального акту до суду не дотримано вимог, передбачених ч.6 ст.9, п.13 ч.1 ст.7, п.3 ч.4 ст.291, ч.1 ст.293 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ч.6 ст.9, п.13 ч.1 ст.7, п.3 ч.4 ст.291, ч.1 ст.293, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000341 від 14 липня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, повернути прокурору прокуратури Барського району Вінницької області.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя: