АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/414/15
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000513, за апеляційною скаргою представника позивача (потерпілої) ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого машиністом екскаватору КП Водоканал, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у виді особистого зобов`язання продовжено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 010, 20 грн., моральної шкоди 6 000 грн., а також на користь останньої з ПрАТ страхова компанія ЮНІВЕС - 6 629, 02 грн. матеріальної шкоди, та 331, 45 грн. моральної шкоди.

Згідно вироку, 26.10.2014 року приблизно о 09 годині 15 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем Форд-транзит, реєстраційний НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом на парковочному майданчику будівельного магазину Будівельник, розташованого по вул. Рекордній, 2 у м. Запоріжжі. В цей час ОСОБА_11 рухалась в попутному водію напрямку по парковочному майданчику. При наближенні до пішохода ОСОБА_11 , ОСОБА_9 в порушення вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, не впевнився в безпеці, та скоїв наїзд задньою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_11 .

В наслідок ДТП ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку з утворенням субдуральної гематоми в лівій тім`яно-потиличній області з розвитком набряку головного мозку, зі зміщенням серединних структур головного мозку вправо до 6 мм., що в сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки в момент спричинення, а також отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісточок лівого гомілкового суглобу, синця з набряком м`яких тканин в області лівого гомілкового суглобу, рани в правій надбрівній області, збоїв та подряпин в області голови та обличчя, що кваліфікується, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але такими, що спричинила за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

В апеляційній скарзі представник позивача (потерпілої) ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 посилається на незаконність вироку через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального при вирішенні цивільного позову.

При цьому зазначає, що приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_10 до ПрАТ Страхова компанія ЮНІВЕС, суд не врахував вимоги ст. 24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та надані позивачем належні докази щодо витрат, у т.ч. пов`язаних: з протезуванням на суму 2 600, 00 грн., витрат пов`язаних з доглядом за потерпілою на суму 390, 00 грн., придбанням лікарських препаратів, а також наданим в судовому засіданні показанням обвинуваченого щодо пошкодження зубних протезів потерпілої внаслідок ДТП, внаслідок чого безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_10 з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди, не врахував положення ст. 23 ЦК України, зокрема ступінь фізичних страждань, які одержала ОСОБА_10 у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, внаслідок яких їй було спричинено тяжкі тілесні ушкодження та середнього ступеню тяжкості, що призвело до суттєвих порушень її нормального життя, через що необґрунтовано занизив суму моральної шкоди.

Відмовляючи у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_9 витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_10 , не врахував положення вимог п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 124 КПК України та надані докази, зокрема договір про надання правової допомоги, квитанцію про сплату адвокату грошових коштів за його послуги, розрахунок виконаних робіт, якими підтверджено ці витрати. Крім того, послався в цій частині на нормативний акт, який не існує.

Таким чином, з огляду на вказане, апелянт вважає, що судом не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам на підтвердження цивільного позову, не наведено мотивів та висновків, за яких суд не взяв до уваги ці докази, а в резолютивній частині вироку не зазначено про часткове задоволення цивільного позову, внаслідок чого просить вирок суду першої інстанції в цій частині змінити. Постановити ухвалу, якою цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі та стягнути на користь останньої з ПрАТ Страхова компанія ЮНІВЕС матеріальну шкоду в розмірі 9 639, 22 грн. та моральну шкоду в розмірі 481, 96 грн., а також з обвинуваченого ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 22 000 грн.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, захисника, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга представника позивача (потерпілої) ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого, кваліфікації його дій, а також призначеного покарання.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Суд першої інстанції, постановляючи обвинувальний вирок, не надав у його мотивувальній частині посилань на причини відмови у задоволенні позову потерпілої щодо витрат на стоматологічні послуги в розмірі 2600 грн., а також послався на закон, який не може бути визнано належною нормою при розгляді цивільного позову у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що оскільки під час розгляду провадження в суді першої інстанції був доведений факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, зокрема на голові і обличчі, а показами обвинуваченого підтверджені й ушкодження зубного протезу потерпілої, витрати щодо протезування зубів належить відносити до завданої злочином матеріальної шкоди, яка повинна бути відшкодована відповідно до положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності цивільним відповідачем - ПрАТ Страхова компанія ЮНІВЕС.

В той же час, витрати, пов`язані з доглядом за потерпілою у розмірі 390 грн. до шкоди, завданої злочином, не належать, отже й не підлягають відшкодуванню.

Окрім того, колегія суддів вважає, що Закон України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах самою назвою визначає сферу своєї юрисдикції, внаслідок чого не може бути застосований у кримінальному провадженні. Оскільки нормою ст. 124 КПК України чітко визначений обов`язок суду стягнути підтверджені витрати потерпілого з обвинуваченого, колегія суддів задовольняє скаргу в цій частині, стягнувши з ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника позивача (потерпілої) ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ПрАТ Страхова компанія Юнівес на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 9229,02 грн. і моральної шкоди - 331,45 грн. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 010, 20 грн., моральної шкоди 6 000 грн., витрати понесені потерпілою на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4