АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/891/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 617/1855/14-К
Категорія: ст.286 ч.1 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000716 за апеляційним скаргами прокурора та захисника ОСОБА_8 на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 04 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, українку, громадянку України, з вищою освітою, працюючу приватним підприємцем « ОСОБА_9 », зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 2 років.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням терміном 2 роки та покладені на неї обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 спричинені матеріальні збитки в сумі 288 205, 49 грн. та моральну шкоду в сумі 35 000 грн., всього 323205, 49 грн., в іншій частині позов залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_9 понесені судові витрати за проведення транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз в дохід держави в сумі 2302,72 грн.
Згідно вироку, 28.08.2014 року приблизно о 14.00 на автошляху Харків - Вовчанськ 45 км.+500 м. водій автомобіля Мазда - 3, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , рухаючись з міста Харкова у напрямку міста Вовчанськ, не вибрала безпечної швидкості руху, не урахувала дорожніх обставин, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем БМВ-525, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , котрий рухався у зустрічному напрямку до міста Харкова. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля БМВ-525 ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження та доставлена до Вовчанської ЦРЛ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля БМВ-525, ОСОБА_7 отримала наступне тілесне ушкодження: закрита травма лівого передпліччя у вигляді косого перелому дистальної третини ліктьової кістки з розходженням кісткових уламків. Вищевказане ушкодження утворилось від ударної дії тупого предмет (предметів) перпендикулярно вісі кістки , по ступеню тяжкості закрита травма лівого передпліччя у вигляді косого перелому дистальної третини ліктьової кістки з розходженням кісткових уламків - тілесне ушкодження середньої тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (21 день). Тобто у даній дорожній обстановці водій автомобіля Мазда-3, ОСОБА_9 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 12.1 і 12.4 Правил Дорожнього руху України. Технічна можливість запобігання цієї події для водія автомобіля Мазда-3 ОСОБА_9 визначалася виконанням нею вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру. У розглянутій дорожній ситуації в діях ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
В апеляційних скаргах, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановленні під час судового розгляду в суді першої інстанції:
-прокурор просить скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 2 років; відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням. В обґрунтування свого апеляційного прохання прокурор зазначає про те, що вирок суду винесений незаконно через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню, а саме норм ст.75 КК України щодо звільнення ОСОБА_9 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 2 років, в іншій частині вирок залишити без змін;
-захисник ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами; в іншій частині вирок залишити без змін. В своїх апеляційних доводах адвокат вказує на те, що його підзахисна вперше вчинила необережний злочин невеликої тяжкості, раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягалася, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, займається суспільно-корисною діяльністю приватний підприємець, повністю визнала вину у вчиненому злочині та щиро розкаялася у вчиненому, сприяла розкриттю злочину, частково відшкодувала завдану матеріальну шкоду, але вироком суду ОСОБА_9 призначено суворе покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої. Крім того, захисник вказує на те, що у судових дебатах прокурор просив звільнити обвинувачену від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, з чим погодилась і потерпіла, але суд, за наявності більш м`яких видів покарання, не навівши у вироку відповідних мотивів, призначив обвинуваченій ОСОБА_9 максимальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора та захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги і просили їх задовільнити, а також пояснення обвинуваченої, що підтримала апеляційні вимоги захисника заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора і пояснення потерпілої, яка вважала вирок законним і обґрунтованим, заперечуючи щодо задоволення апеляції захисника, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні вимоги захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, а також змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_9 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачена, її захисник, прокурор, потерпіла не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченої та дослідження даних про її особу.
Колегія суддів, дослідивши оскаржуваний вирок, матеріали кримінальногопровадження та розглянувши апеляційні скарги, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення ОСОБА_9 події ДТП, обґрунтовано прийшов до висновку про її винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, що ніким із сторін не оспорювалося при апеляційному розгляді в судовому засіданні. Одже, вимоги ч. 3 ст.349 КПК України судом не порушенні. При цьому належить врахувати те, що висновки суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 , фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у поданих апеляційних скаргах не оспорюється, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.

Разом з цим, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої прокурором апеляції, а також фактичного змісту мотивувальної і резолютивної частини вироку, неправильно застосував звільнення обвинуваченої від відбування додаткового покарання, тобто всупереч нормам ч.ч. 1,3 ст. 75 КК України.

Апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування норм ст.75 КК України, тобто неправильного звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та пов`язане з цим апеляційна вимога про скасування вироку в частині призначеного покарання і ухвалення в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції є слушними, оскільки не позбавлені правових та фактичних підстав.

Зі змісту резолютивної частини оскаржуваного вироку (арк.193-194) вбачається те, що суд, призначивши в межах санкції ч.1 ст.286 КК України основне та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, не врахувавши те, що нормами цієї статті не передбачено звільнення з випробуванням від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а наведений у ч.1 ст.75 КК України перелік покарань є вичерпним.

Стаття 420 ч.1 п.4 КПК України передбачає у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання - ухвалення вироку судом апеляційної інстанції. З урахуванням обґрунтованості вищенаведених апеляційних доводів прокурора, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_9 злочин, кваліфікований судом за ч.1 ст. 286 КК України, класифікується як злочин невеликої тяжкості, що вчинено з необережності.

Вивченням даних про особу обвинуваченої встановлено, що вищевказаний злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_9 вчинила вперше, має постійне місце проживання, освіта вища, працює приватним підприємцем, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває ( арк. 146- 149).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_9 в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, необхідного і достатнього для її виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів, керуючись вимогами ст.65 КК України, з урахуванням наведених вище даних, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, позитивні дані щодо особи винної. Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання належить визнати щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальних збитків на суму 2000 грн. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів дійшла висновку, що для забезпечення досягнення мети покарання, ОСОБА_9 належить призначити основне покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, але не в максимальних розмірах, що передбачені санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

Разом з цим, колегія суддів вбачає слушними доводи прокурора в частині застосування норм ст. 75 КК України до покарання у виді обмеження волі, оскільки існують об`єктивні підстави для звільнення обвинуваченої від відбування основного покарання з випробуванням. Так, ОСОБА_9 , згідно встановленого вироком обвинувачення порушила лише один пункт «Правил дорожнього руху України», вчинила злочин з необережності. Крім низки наведених у мотивувальній частині вироку даних щодо особи винної, в тому числі тих, які стосуються її позитивної характеристики, а саме до матеріалів кримінального провадження залучені дані про те що вона раніше не судима, займається суспільно - корисною працею, що свідчить про наявність певних соціальних зв`язків, що також позитивно характеризує обвинувачену. Поряд з цим встановлена низка обставин, які пом`якшують покарання. Все це у своїй сукупності свідчить про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, а згідно ч.1 ст.76 КК України, для здійснення контролю за поведінкою засудженої, на неї належить покласти такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.

Отже, призначене судом апеляційної інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами захисника обвинуваченої щодо зайвої суворості покарання, колегія суддів не вбачає. Зокрема, колегія суддів не погоджується зі слушністю апеляційних доводів захисника про призначення покарання обвинуваченій м`якшого ніж обмеження волі, тобто у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, внаслідок їх необґрунтованості.

При цьому належить врахувати те, що обставини пов`язані з щирим каяттям обвинуваченої, вчиненням злочину невеликої тяжкості з необережності вперше, на які посилається в обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник об`єктивно враховані судом апеляційної інстанції при призначенні покарання з випробуванням. Більш того, на думку колегії суддів, з урахуванням встановлених у вироку суду першої інстанції фактичних обставин події ДТП, пов`язаних з порушенням ОСОБА_9 п.12.1 Правил Дорожнього руху України та їх негативних наслідків покарання м`якше ніж обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк не буде відповідати вимогам достатності для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, що передбачено нормами ч.2 ст.65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 404, 405, 407 ч.1 п.3, 409 ч.1 п.4, 413 п. 2, 420 ч.1 п. 4 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 04 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком на два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням терміном 2 роки та покласти на неї обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України, а саме : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

________________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4