ВИРОК

іменем України

Справа 1-79/2010

07 травня 2010 року Тростянецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А. при секретарі Чудак Г.І. з участю прокурора Басюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Тростянець Вінницької області кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки М.Дніпропетровськ, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженої, приватного підприємця, жительки с.Северинівка Тростянецького району Вінницької області вул.Конституції 14, раніше не судимої, в скоєнні злочинів передбачених ч.І ст.364, ч.2 ст.172, ч.І ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія В00 №668398 від 27.07.2001 року року, є підприємцем, в зв'язку з чим була наділена організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими обов'язками, тобто будучи службовою особою, згідно ст.9 Закону України «Про підприємництво» від 7.02.1991 року «Для здійснення підприємницької діяльності має право укладати з громадянами договори про використання їх праці. При укладені трудового договору, в тому числі у випадках передбачених законами України,- контракту, підприємець зобов'язаний забезпечити умови та охорону праці, її оплату не нижче встановленого мінімального рівня, а також інші соціальні гарантії , включаючи соціальне та медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до чинного законодавства.». Однак ОСОБА_1 зловживаючи своїм службовим становищем, тобто використовуючи свої службові повноваження, пов'язані із здійсненням прав і обов'язків, якими вона була наділена в силу займаної посади, з корисливих мотивів чи іншої особистої заінтересованості, діючи умисно, всупереч інтересам служби, вчинила грубе порушення законодавства про працю, а саме:

- порушуючи вимоги ст..24 Кодексу законів про працю України, згідно якої «додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладанні трудового договору з фізичною і особою» і ст..24-1 Кодексу законів про працю України « у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем

свого проживання», в період з серпня року по жовтень 2009 року використовуючи найману працю неповнолітнього ОСОБА_2, з ним трудовий договір у письмовій формі за місцем свого проживання не уклала.

Порушуючи вимоги ст..253 Кодексу законів про працю України, згідно якої «особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню» не вжила заходів для забезпечення загальнообов'язкового соціального страхування робітника ОСОБА_2, якого вона прийняла на роботу.

Відповідно з положенням ст..1 п.10 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року будучи роботодавцем, порушуючи вимоги ст..35 п.2 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року, згідно яких « роботодавець зобов'язаний зареєструватися у виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем свого знаходження як платника страхових внесків... з дня трудового договору з найманими працівниками», найнявши ОСОБА_2, не зареєструвалась у виконавчій дирекції фонду, як платник страхових внесків.

-відповідно з положенням ст. 14 п.1 Закону України «Про загально-обов»язкове державне пенсійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальниками відповідно до закону є роботодавці : фізичні особи суб»єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб суб»єктів підприємницької діяльності), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах передбачених законодавством, ОСОБА_1 будучи страхувальником, порушуючи положення ст. 17 п.2 Закону України «Про загально»обовязкове державне песійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальник зобов»язаний зареєструватися в територіальному органі Пенсійного фонду в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, як платник страхових внесків у десятиденний термін укладення трудового договору з найманим працівником», прийнявши на роботу неповнолітнього працівника ОСОБА_2 не зареєструвалась в територіальному органі пенсійного фонду, як платник страхових внесків.

-відповідно з положенням ст. 6 ч. З і ст. 7 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких «страхувальниками є роботодавці», «роботодавцем вважається власник підприємства або уповноважених ним орган та фізична особа, яка використовує найману працю» ОСОБА_1 будучи роботодавцем і відповідно страхувальником, порушуючи вимоги ст. 8 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «обов»язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) », і вимоги ст. 45 ч. 2 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «роботодавець, як страхувальник зобов»язаний своєчасно реєструватися у фонді страхування від нещасних випадків», прийнявши на роботу працівника ОСОБА_2, не застрахувала його від нещасного випадку і не зареєструвалась у фонді соціального страхування від нещасних випадків.

Вищевказаним незаконними діями ОСОБА_2 спричинила істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, яка полягає в обмеженні основних конституційних прав і свобод особи, що передбачені ст. 43 Конституції України «Кожен має право на належні, безпечні та і здорові умови праці, на

заробітну плату не нижчу визначеної законом» і ст. 46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від обставин , а також у старості і інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення».

Крім того, підсудна ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія В00 № 668398 від 27.07.2001 року, є підприємцем, в зв'язку з чим була наділена організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими обов'язками, тобто будучи службовою особою, згідно ст..9 Закону України «Про підприємництво» від 7.02.1991 року «Для здійснення підприємницької діяльності має право укладати з громадянами договори про використання їх праці. При укладені трудового договору, в тому числі у випадках передбачених законами України,- контракту, підприємець зобов'язаний забезпечити умови та охорону праці, її оплату не нижче встановленого мінімального рівня, а також інші соціальні гарантії , включаючи соціальне та медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до чинного законодавства.», зловживаючи своїм службовим становищем, тобто використовуючи свої службові повноваження, пов'язані із здійсненням прав і обов'язків, якими вона була наділена в силу займаної посади, з корисливих мотивів чи іншої особистої заінтересованості, діючи умисно, всупереч інтересам служби, вчинила грубе порушення законодавства про працю, а саме:

- порушуючи вимоги ст..24 Кодексу законів про працю України, згідно якої «додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладанні трудового договору з фізичною і особою» і ст..24-1 Кодексу законів про працю України « у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання», в період з серпня по жовтень 2009 року використовуючи найману працю неповнолітнього працівника ОСОБА_2, з ним трудовий договір у письмовій формі за місцем свого проживання не уклала.

Порушуючи вимоги ст..253 Кодексу законів про працю України, згідно якої «особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню» не вжила заходів для забезпечення загальнообов'язкового соціального страхування робітника ОСОБА_2, якого вона прийняла на роботу.

Відповідно з положенням ст..1 п.10 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року будучи роботодавцем, порушуючи вимоги ст..35 п.2 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2.03.2000 року, згідно яких « роботодавець зобов'язаний зареєструватися у виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем свого знаходження як платника страхових внесків... з дня трудового договору з найманими працівниками», найнявши неповнолітнього ОСОБА_2, не зареєструвалась у виконавчій дирекції фонду, як платник страхових внесків.

- відповідно з положенням ст. 14 п.1 Закону України «Про загально-обов'язкове державне песійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальниками відповідно до закону є роботодавці : фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб суб»єктів підприємницької діяльності), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах передбачених законодавством, ОСОБА_1 будучи

страхувальником, порушуючи положення ст. 17 п.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 9.07.2003 року, згідно якої «страхувальник зобов'язаний зареєструватися в територіальному органі Пенсійного фонду в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, як платник страхових внесків у десятиденний термін укладення трудового договору з найманим працівником», прийнявши на роботу неповнолітнього працівника ОСОБА_2 не зареєструвалась в територіальному органі пенсійного фонду, як платник страхових внесків.

- відповідно з положенням ст. 6 ч. З і ст. 7 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких «страхувальниками є роботодавці», «роботодавцем вважається власник підприємства або уповноважених ним орган та фізична особа, яка використовує найману працю» ОСОБА_1 будучи роботодавцем і відповідно страхувальником, порушуючи вимоги ст. 8 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «обов»язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) », і вимоги ст. 45 ч. 2 п. 1 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року, згідно яких: «роботодавець, як страхувальник зобов»язаний своєчасно реєструватися у фонді страхування від нещасних випадків», прийнявши на роботу неповнолітнього працівника ОСОБА_2, не застрахувала його від нещасного випадку і не зареєструвалась у фонді соціального страхування від нещасних випадків.

Вищевказаним незаконними діями ОСОБА_1 спричинила істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, яка полягає в обмеженні основних конституційних прав і свобод особи, що передбачені ст. 43 Конституції України «Кожен має право на належні, безпечні та і здорові умови праці, на заробітну плату не нижчу визначеної законом» і ст. 46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від обставин, а також у старості і інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення» .

Крім того, підсудна ОСОБА_1 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В00 №668398 від 27.07.2001 року є підприємцем, в зв»язку з чим була наділена організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими обов»язками, тобто будучи службовою особою, згідно ст..9 Закону України «Про підприємництво» від 7.02.1991 року «Для здійснення підприємницької діяльності має право укладати з громадянами договори про використання їх праці. При укладенні договору, в тому числі у випадках, передбачених законами України, - контракту, підприємець зобов»язаний забезпечити умови та охорону праці, її оплату не нижче встановленого мінімального рівня, а також інші соціальні гарантії, включаючи соціальне і медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до чинного законодавства»., згідно'свідоцтва про сплату єдиного податку серія Є № 126270 від 24.03.2009 року і заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, як суб»єкт підприємницької діяльності, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, у відповідності п. 5 Указу Президента № 746/99 від 28.06.1999 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів малого підприємництва» будучи «відповідальним за правильність обчислення, своєчасності подання розрахунків та сплати сум єдиного податку», а також у відповідності з п.9 наказу ДПА України від

29.10.1-999 року № 599 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядок його видачі», зобов»язаний дотримуватися звітного періоду, «що дорівнюють кварталу. Протягом 5 днів після закінчення звітного періоду платник єдиного податку подає звіт... Звіт подається особисто платником єдиного податку або надсилається поштою до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації його, як суб»єкта підприємницької діяльності», зловживаючи своїм службовим становищем, тобто використовуючи свої службові повноваження, пов'язані із здійсненням прав і обов'язків, якими вона була наділена в силу займаної посаді, з корисливих мотивів чи іншої особистої заінтересованості, діючи умисно, всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що у неї працює найманий працівник ОСОБА_2, завідомо усвідомлюючи неправдивий характер тих відомостей, які вносяться до офіційних документів, у звітах суб'єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку за період 3-го кварталу 2009 року вказала, що в неї не працюють наймані працівники, що не відповідає дійсності, які подала до Тростянецької об»єднаної державної податкової інспекції.

Підсудна ОСОБА_1 повністю визнала вину і та пояснила, що вона проживає в с.Северинівка та займається приватним підприємництвом. Вона орендує приміщення продуктового магазину в с.Северинівка, де займається реалізацією продуктів харчування. У неї є син ОСОБА_2, який допомогає їй в магазині та займається реалізацією товарів в магазині. 2.10.2009 року у неї в магазині працівники податкової інспекції проводили перевірку дотримання мною вимог податкового, валютного та іншого законодавства, в ході якої було встановлено, що її син ОСОБА_2 працює у неї в магазині без реєстрації трудових відносин. По цьому факту працівниками податкової інспекції було складено акт та їй нараховано до сплати штраф в розмірі 349,88 грн., які на даний час нею сплачений. В подальшому при використані найманої праці зобов»язується укладати трудові угоди та реєструвати найманих працівників.

Оскільки підсудна ОСОБА_1 визнала фактичні обставини справи, які викладені вище, суд вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд приходить до висновку про доведеність вини підсудної ОСОБА_1 в зловживанні владою або службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів чи інших особистих інтересів або інтересів третіх осіб, використанні службовою особою влади чи службового становища, всупереч інтересів служби, якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам юридичних осіб; грубому порушенні законодавства про працю, вчинене відносно неповнолітнього; службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей і кваліфікує її дії за ст.ст.364 ч. 1, 172 ч.2, 366 ч.І КК України.

Призначаючи покарання підсудній, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, особу підсудної, її вік, пом'якшуючі покарання обставини- щире каяття.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що її виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі ст.ст.55,69 КК України суд вважає не можливим позбавити підсудну права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

3 АСУДИ В:

Визнати ОСОБА_1 винною в скоєнні злочинів передбачених ч.І ст.364, ч.2 ст.172, ч.І ст.366 КК України і призначити їй покарання

по ст.364 ч.І КК України із застосуванням ст.69 КК України один рік обмеження волі;

по ст. 172 ч.2 КК України штраф 510 грн.;

по ст.366 ч.І КК України із застосуванням ст.69 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_1 покарання один рік три місяці обмеження волі штрафу 510 грн.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від призначеного покарання з іспитовим строком один рік.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_1 залишити попередню-підписку про невиїзд.

На вирок суду протягом 15 діб з моменту його проголошеня може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд.

Суддя: