Справа № 1-Н-1/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 квітня 2011 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Качмар В.Я.

при секретарі Матчишин І.М.

з участю прокурора Щурко В.В.

захисника ОСОБА_1

законного представника потерпілої ОСОБА_2

законного представника особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич справу про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.156 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває зазначена справа про застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_6-Р.М., які вже є повнолітніми і неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, тобто розбещення малолітньої ОСОБА_7.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що органи досудового слідства допустили неповноту такого слідства, поверхове та однобічне дослідження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та неправильність досудового слідства, що перешкоджає суду всебічно, повно і обєктивно розглянути справу та зробити остаточний висновок, щодо вчинення особами суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, не вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів, а зазначена неповнота та неправильність не може бути усунута в судовому засіданні, тому справу слід повернути на додаткове розслідування, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.7-3 КПК України слідчий, встановивши в кримінальній справі, що суспільно небезпечне діяння вчинене особою у віці від одинадцяти років і до виповнення віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, виносить мотивовану постанову про закриття справи та застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру. Справа разом з постановою направляється прокурору.

Згідно ч.ч.2-4 ст.223 КПК України обвинувальний висновок складається з описової і резолютивної частин. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред'явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом'якшують його покарання. При посиланні на докази обов'язково зазначаються аркуші справи. В резолютивній частині наводяться відомості про особу кожного з обвинувачених, коротко викладається суть пред'явленого обвинувачення з зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин.

Відповідно до ч.1 ст.433 цього Кодексу при провадженні досудового слідства та розгляді в суді справи про злочини неповнолітнього, крім обставин, зазначених у статті 64 цього Кодексу, необхідно також з'ясувати: 1) вік неповнолітнього (число, місяць, рік народження); 2) стан здоров'я та загального розвитку неповнолітнього. При наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов'язану з душевним захворюванням, повинно бути також з'ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; 3) характеристику особи неповнолітнього; 4) умови життя та виховання неповнолітнього; 5) обставини, що негативно впливали на виховання неповнолітнього; 6) наявність дорослих підмовників та інших осіб, які втягнули неповнолітнього в злочинну діяльність.

Згідно п.1 ч.2 ст.61 КПК України особа не може брати участь у справі як захисник у випадку коли вона у даній справі надає або раніше надавала юридичну допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання юридичної допомоги.

Всі ці вимоги процесуального законодавства порушені чи не виконані.

Як чітко вбачається із постанови слідчого про закриття справи та застосування до неповнолітніх примусових заходів виховного характеру від 28.09.2010р.(а.с.146-148) в ній взагалі не викладено суті вчиненого кожним із неповнолітніх суспільного небезпечного діяння, місця, часу, способу, мотиву і наслідків такого, неповно викладено докази таких дій, не наведено повністю відомості про особу кожного із неповнолітніх.

Взагалі не отримано доказів щодо стану здоров'я та загального розвитку неповнолітніх, умов їх життя та виховання, обставин, що негативно впливали на їх виховання, наявність дорослих підмовників та інших осіб, які втягнули їх в злочинну діяльність.

На досудовому слідстві захист всіх неповнолітніх здійснювала захисник ОСОБА_1, при тому, що в їх показах були і є істотні розбіжності щодо факту подій суспільно небезпечних діянь, їх обставин, участі кожного з них в таких діях, їх кількості, що є недопустимим.

При винесенні постанови судом враховуються і, на думку суду, в повній мірі враховані, вимоги абзацу 4 п.13, 17, 18 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру»та п.п.1, 8-10, 13 постанови Пленуму ВСУ від 11.02.2005р. №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування».

Керуючись ст.281 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.156 КК України повернути(направити) на додаткове розслідування.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд.

Суддя: В.Я.Качмар