АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1418/15 Головуючий 1-ої інстанції:
Справа: № 646/3855/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року, у відповідності з яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Буди Харківського району Харківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, холостого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

- засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винним у тому, що, 05 лютого 2015 року, приблизно о 20 год. 00 хв., він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшовши за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту з вітчимом ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин з останнім, взяв у праву руку ніж і з метою спричинення тілесних ушкоджень навмисно наніс один удар ножем у грудну клітину з лівої сторони, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи №95-А/15 від 26 лютого 2015 року, колото-різане поранення, що проникає до грудної порожнини зліва з ушкодженням легені, що за ступенем тяжкості є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя. Після цього ОСОБА_8 пішов до своєї кімнати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок, по суті, змінити, перекваліфікувавши його дії на ст. 128 КК України, не пов`язану з умисним нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, оскільки він вчинив злочин з необережності, посилаючись при цьому на те, що ОСОБА_9 його пробачив, матері ОСОБА_10 79 років і вона потребує його допомоги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 на ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів умисного нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а відповідно до вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого трактуються на його користь.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить оскаржуваний вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання - 10 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 вважає апеляційну скаргу прокурора занадто суворою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тим більше, на вбивство, у нього не було, а вітчим ОСОБА_9 та мати ОСОБА_10 фактично знаходилися під його опікою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали власні апеляційні скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково і пояснив, що в той день він прийшов до дому близько 20 години і запропонував вітчиму ОСОБА_9 випити за його день народження. Між ними виникла сварка, в ході якої останній став його ображати. Тоді він схопив ніж і став тримати перед собою. Потім різко повернувшись коло себе, зачепив ножем ОСОБА_9 , після чого кинув ніж на стіл і пішов до своєї кімнати допивати горілку. Наміру вбивати вітчима не мав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у злочині, вчиненому при обставинах, викладених у вироку підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 який пояснив суду, що він є інвалідом 3 групи, проживає разом з дружиною ОСОБА_10 та її сином ОСОБА_8
5 лютого 2015 року у вечірній час ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов додому і став ображати матір. Він (потерпілий) став її захищати, робити йому зауваження, за що ОСОБА_8 став ображати його, бити по обличчю, різати ножем вухо, після чого вдарив ножем у бік лівої частини грудної клітини і, кинувши ніж на стіл, пішов у свою кімнату. Швидку медичну допомогу викликала дружина. Вважає, що наміру його вбивати ОСОБА_8 не мав.
- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_10 , яка крім того, показала, що ОСОБА_9 було доставлено до лікарні, де йому вночі зробили операцію;
- протоколом огляду місця події від 06.02.2015 року, в ході якого було виявлено ніж і простирадло із слідами бурого кольору;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що ніж і простирадло було вилучено у його присутності і стало відомо що ОСОБА_8 ножем ударив потерпілого ОСОБА_9 ;
- висновком результатів медичного огляду, згідно якого ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- висновками судово-цитологічних експертиз, згідно яких на ножі та на простирадлі знайдено кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_9 ;
- висновком судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_9 мало місце колото-різане поранення, що проникає до грудної порожнини зліва з ушкодженням легені, що за ступенем тяжкості є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм безпеки для життя, яке утворилося в результаті дії колюче-ріжучого предмету, можливо ножа.

Оцінивши зібрані органом досудового слідства і досліджені в судовому провадженні докази, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_9 , а також апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо зміни кваліфікації цих дій за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження є безпідставними. Питання кваліфікації дій ОСОБА_8 ретельно досліджувались судом першої інстанції при судовому розгляді провадження.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на похилий вік потерпілого, його безпорадний стан, інвалідність, знаряддя злочину, не свідчать про умисел обвинуваченого на вбивство потерпілого.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про силу удару та втрату свідомості потерпілим як підстави вважати, що обвинувачений усвідомлював доведення до кінця свого злочинного наміру є суб`єктивним висновком прокурора і матеріалами справи не підтверджується.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника про необхідність кваліфікації дії ОСОБА_8 як необережне тяжке тілесне ушкодження обґрунтовуються не сукупністю доказів у справі, як зазначено у вироку, а лише поясненнями самого обвинуваченого і припущеннями потерпілого про необережне спричинення тілесних ушкоджень.

Судова колегія першої інстанції у вироку зазначила, що у судовому засіданні доказів того, що у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , реалізуючи який і бажаючи настання смерті, ОСОБА_8 , діючи умисно, кухонним ножем, який знаходився у нього в правій руці, наніс потерпілому один удар ножем в грудну клітину з лівої сторони, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, однак, свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому вчасно була надана медична допомога його дружиною ОСОБА_10 стороною обвинувачення не надано.

З показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні вбачається, що поведінку і слова ОСОБА_8 , як бажання спричинити смерть вони не сприймали, оскільки, він погрожував лише тілесними ушкодженнями.

Спричинивши ОСОБА_9 поверхневу колото-різану рану правої ушної раковини, яка є легким тілесним ушкодженням, а потім колоте-різане поранення, що проникає до грудної порожнини зліва з ушкодженням легені, що є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм безпеки для життя, ОСОБА_8 мав реальну можливість смерть потерпілому, враховуючи його безпорадний стан та похилий вік своєї матері, але не зробив цього, тобто сам припинив злочинні дії, покинувши місце злочину.

Тому, як далі зазначив у вироку суд, виходячи із сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, показань самого обвинуваченого, який заперечував намір заподіяти смерть потерпілому, враховуючи стосунки, які склалися між обвинуваченим та потерпілим, безпорадний стан потерпілого, знаряддя злочину ніж, кількість, характер і локалізацію тілесного ушкодження, поведінку обвинуваченого, який після нанесення удару ножем у грудну клітину, вийшов до іншої кімнати, де і знаходився до приїзду працівників міліції, суд вважає, що докази того, що умисел ОСОБА_8 був направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 відсутні.

Що стосується розміру покарання, призначеного ОСОБА_8 , то суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 65 КК України, у вироку зазначив, що обвинувачений є таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, не працює, холостий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно. Обставин, що пом`якшують покарання не встановлено, а що обтяжують вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Суд також врахував тяжкість злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, фактичні обставини справи і обґрунтовано, вважаючи необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження нових злочинів, призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Таким чином, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України та розміру призначеного йому покарання, а доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого і захисника правильності цього висновку не спростовують, а тому ці апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав вирок суду в межах апеляційних скарг.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: