УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2007 року
колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва
у складі: Головуючого - судді Британчука В.В. Суддів - Наставного В.В., Єфімової
О.І. За участю прокурора - Мінакової Г.О. Захисника- ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією захисника ОСОБА_1.
на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2007 року.

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
с Биківці
Шумського району Тернопільської
області, громадянин України, не працюючий, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, не судимий
засуджений за ст. 185ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.
75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від
відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового
строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов»язки: не
виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання.

Згідно з вироком ОСОБА_2 засуджений за те, що 15 серпня
2006 року приблизно о 22.30 год.,
перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, за попередньою змовою з двома
невстановленими досудовим слідством особами, з метою таємного викрадення чужого
майна, підійшов до приватного будинку АДРЕСА_2, де невстановлені досудовим
слідством особи залишились біля будинку, щоб у випадку появи сторонніх осіб,
попередити ОСОБА_2, який в
цей час шляхом вільного доступу через відчинений гараж проник до приміщення
будинку, звідки таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_3 а саме 51
упаковку паркетної дошки, загальною вартістю 13494 грн.

В апеляції захисник ОСОБА_1 вважає, що вина ОСОБА_2 у
вчиненні крадіжки не доведена. При цьому захисник посилається на те, що суд
поклав в основу обвинувального вироку первинні показання ОСОБА_2, які він дав в
ході досудового слідства і визнав себе винним у вчиненні крадіжки, при цьому
захисник вказує, що ці показання ОСОБА_2 давав внаслідок застосування до нього
недозволених методів слідства, що підтверджується довідкою із СІЗО №13 про те,
що ОСОБА_2 був доставлений до СІЗО з тілесними ушкодженнями, також вказує, що
цей факт підтверджується і висновком службового розслідування від 05.11.2006
року, а тому захисник вважає, що ці показання суд не міг покласти в основу
обвинувального вироку.

Крім того, зазначає, що показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8. як в ході досудового слідства, так і в суді були супереч.1иві
і ці суперечності судом не усунуті, а тому вважає, що вони також не можуть бути
доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні крадіжки.

Просить вирок суду скасувати, кримінальну справу щодо ОСОБА_2 закрити за
недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що апеляція
захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду -скасуванню з
направленням справи на додаткове розслідування, захисника, який підтримав
апеляцію та просив вирок суду скасувати, справу відносно ОСОБА_2 закрити у
зв»язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину, провівши судові дебати,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція захисника ОСОБА_1. підлягає частковому задоволенню, вирок
суду - скасуванню з направленням справи на додаткове розслідування виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 323, 327 КПК України вирок суду повинен бути
законним і обгрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були
розглянуті в судовому засіданні, та оцінює ці докази на підставі всебічного,
повного і об»єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише
при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Проте ці вимоги закону під час розгляду справи не виконані, обставини, які
мають істотне значення для вирішення питання про винуватість чи невинуватість
ОСОБА_2, належним
чином не з»ясовані.

Так, відповідно
до ст. 74 КПК України обвинувачений вправі давати показання по пред»явленому
йому обвинуваченню. Показання обвинуваченого, в тому числі й такі, в яких він
визнає себе винним, підлягають перевірці. Визнання обвинуваченим своєї вини
може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього
визнання сукупністю доказів, що

є в
справі. Примусовий порядок отримання
показань обвинуваченого дає підстави для визнання їх недостовірними.

Так, в обгрунтування висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного
злочину суд послався на його показання, які він давав на початку досудового
слідства, а саме в явці з повинною від 11.09.2006 року( а. с. 74, т.1) в
поясненнях від 11.09.06 р.( а.
с 75-76, т.1), в якості підозрюІНФОРМАЦІЯ_2го від 11.09.2006 року ( а. с.
83-85, т.1), в поясненнях від 12.09.06р. ( а. с. 86-87, т.1), в якості
підозрюІНФОРМАЦІЯ_2го від 12.09.06 р.
( а. с 92-95, т.1) в якості обвинуваченого від 14.09.06 р. ( а. с 106-109, т.1) і
в яких визнавав себе винним у вчиненні крадіжки з приватного будинку АДРЕСА_2

Суд взяв до уваги ці показання і вважав, що вони є достовірними, незважаючи
на те, що ОСОБА_2 будучи допитаним в ході досудового слідства в якості
обвинуваченого 18.10.2006 року ( а. с. 132-133 т. 1), 30.10.2006 року ( а. с.
150-151 т.1) та будучи допитаним в суді зазначив, що первинні показання, в яких
він визнав себе винним у вчиненні крадіжки, він давав внаслідок застосування до
нього фізичного насильства працівниками міліції, при цьому вказав, що ці методи
до нього застосовували ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11

Як слідує із матеріалів справи, а саме із довідки Київського СІЗО №13 від
14 листопада 2006 року ОСОБА_2 прибув до Київського СІЗО 18.09.2006 року, при
огляді черговим лікарем були виявлені крововиливи в ділянці нижніх кінцівок. Також
в особливій справі знаходилася медична довідка з поліклініки №3 Шевченківського
району м. Києва з висновком: обширні гематоми правого стегна по всій поверхні
та лівого стегна по передній зовнішній поверхні, забій лівої лопатки та правого
плеча (а. с. 246 т. 1).

В матеріалах кримінальної справи мається постанова від 12.10.2006 року,
затверджена прокурором Деснянського району міста Києва Гачечком М.М, про
відмову в порушенні кримінальної справи відносно начальника відділення ВКР
Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11., о/у ВКР Деснянського РУ ГУ
МВС України в м. Києві ОСОБА_9, та слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в
м. Києві ОСОБА_12. за ознаками злочинів, передбачених ст. 365 ч.1, ст. 373 ч. 2
КК України( а. .с. 247-248, т.1). Це рішення прийнято за зверненням ОСОБА_2 про
застосування до нього працівниками Деснянського РУ ГУ МВС України
фізичного насильства під час проведення слідчих дій. При цьому слід зазначити,
що рішення щодо о/у ВКР Деснянського РУ ГУ
ОСОБА_10 не приймалося.

Разом з тим, із
висновку службового розслідування по скарзі ОСОБА_2, затвердженого заступником
начальника УВБ в м. Києві ДВБ ГУБОЗ МВС України 05.11.2006 року, вбачається, що
у ході службового розслідування встановлено нові обставини, які вказують на те,
що тілесні ушкодження у ОСОБА_2 виникли під час перебування його у Деснянському
райуправлінні у період часу з 11 по 13 вересня 2006 року, тобто, саме в той
період коли він давав визнавальні показання в Деснянському РУГУ о/у ВКР
ОСОБА_10

У зв»язку з цим
матеріали службового розслідування надіслані до прокуратури Деснянського району
міста Києва для прийняття рішення згідно закону.

Між тим, рішення
з цього питання до цього часу не прийнято.

Крім того, в матеріалах справи є довідка про те, що дані
висновку службового розслідування приєднані до матеріалів перевірки без
прийняття процесуального рішення по суті, що свідчить про те, що рішення за
результатами службового розслідування не прийняте ( а. с. 11, т.2).

Таким чином, є сумніви щодо достовірності показань ОСОБА_2 в яких він
визнавав себе винним, оскільки примусовий порядок отримання показань
обвинуваченого дає підстави для визнання їх недостовірними.

Крім того, слід зазначити, що однією із підстав для повернення справи на
додаткове розслідування судом першої інстанції 26 січня 2007 року було саме
прийняття рішення за матеріалами службового розслідування УВБ в м. Києві
відносно працівників Деснянського РУ ГУ
МВС України в м. Києві ( а. с. 307-310, т.1).

Невиконання вказівок суду, зазначених у постанові про повернення справи на
додаткове розслідування, відповідно до ст. 367 ч.1.п.1 КПК України є підставою
для скасування вироку та повернення справи на додаткове розслідування.

Крім того, в явці з повинною від 11.09.2006 року, в поясненнях від
11.09.2006 року, відібраних о/у ВКР Деснянського РУ ГУ МВС України в м.
Києві ОСОБА_10., в протоколі
допиту в якості підозрюІНФОРМАЦІЯ_2го 11.09.2006 року ОСОБА_2 давав показання
про те, що в ніч з 15 на 16 серпня 2006 року з приватного будинку АДРЕСА_2 він
сам викрав 4 упаковки паркетної дошки, при цьому проник в будинок через гараж,
який був незамкнутий, паркетну дошку виніс за території ділянки, перед цим він
з ОСОБА_13., ОСОБА_4
та ОСОБА_5 випив
півлітра горілки за цією ж адресою( а. с. 74, 75-76, 83-85 т.1).

В поясненнях від 12.09.2006 року та в протоколі допиту в якості
підозрюІНФОРМАЦІЯ_2го від 12.09.2006 року ОСОБА_2 змінив свої показання та
зазначив, що крадіжку він вчинив разом з чоловіком на ім.»я ОСОБА_14, якого він
наглядно знає і який є родом із Тернопільської області Шумського району с Угорськ, та
чоловіком на ім.»я «ІНФОРМАЦІЯ_2», при цьому ОСОБА_2вже вказав, що він викрав
51 упаковку паркетної дошки ( а. с. 86-87, 92-95 т.1).

Ці суперечності в показаннях ОСОБА_1 ні органами досудового слідства, ні
судом не усунуті, судом взяті до уваги показання ОСОБА_1 про викрадення 51
упаковки паркетної дошки з іншими особами, при цьому суд не зазначив, чому він
взяв до уваги саме ці показання ОСОБА_1, а не його показання про викрадення 4
упаковок паркетної дошки самостійно.

Не знайшли свого
підтвердження й первинні показання ОСОБА_2, які покладенні судом в основу
обвинувального вироку, про те, що 15 серпня 2006 року, перед вчиненням
крадіжки, він прийшов до приватного

будинку
АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_13. та розпивав спиртні напої з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Так, ні свідок ОСОБА_4., ні свідок ОСОБА_5 в своїх показаннях, які суд
поклав в основу вироку, не зазначають про те, що ввечері 15 серпня 2006 року до
них в приватний будинок НОМЕР_1 приходив ОСОБА_2 та що вони разом розпивали
спиртні напої, крім того, свідок ОСОБА_4. вказав, що він особисто закрив гараж
на навісний замок ( а.с. 57-58, 59-60, 62-63, т.1). При цьому, ОСОБА_2 в своїх
визнавальних показаннях зазначав, що на гаражі, через який він проник в
будинок, висів навісний замок, який був не замкнутий ( а. с. 83-85, 86-87,
92-95, т.1).

Ці суперечності в показаннях засудженого ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 ні
органами досудового слідства, ні судом не усунуті.

Не усунуті й суперечності в показаннях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були
понятими при проведенні відтворення обстановки та обставин подій.

Так, свідок ОСОБА_6 в суді зазначив, що ОСОБА_2 можливо
вказував, що проник в будинок через підвальні двері ( а. с. 207, т 2), свідок
ОСОБА_15 давав показання про те, що ОСОБА_2 показував при відтворення
обстановки та обставин подій, що зайшов в будинок через вікно, а не через гараж
( а. с. 296, т.1).

Таким чином, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо способу проникнення
ОСОБА_2 в будинок супереч.1иві, ці суперечності не усунуті.

Між тим, критеріями достовірності доказів, тобто
можливість покласти їх в основу висновків суду по суті справи, закон визначає
переконливість, послідовність, логічність, внутрішню та між собою узгодженість
і не супереч.1ивість.

Проте, покладені в основу висновку суду першої інстанції докази такими
критеріями в повній мірі не відповідають.

При цьому також слід зазначити, що докази, які не вдалося достеменно
підтвердити або спростувати достатньою сукупністю інших достовірних доказів,
слід визнавати сумнівними, а сумніви, як того вимагає закон, тлумачити на
користь підсудного.

Крім того, в поясненнях від 12.09.2006 року та в протоколі допиту в якості
підозрюваного від 12.09.2006 року ОСОБА_2 чітко зазначив, що крадіжку він
вчинив разом з чоловіком на ім»я ОСОБА_14, якого він наглядно знає і який є
родом із Тернопільської області Шумського району с. Угорськ, та чоловіком на ім.»я
«ІНФОРМАЦІЯ_2» ( а. с. 86-87, 92-95 т.1).

Разом з тим,
даних, які свідчили б про те, що органи досудового слідства проводили якісь
слідчі дії для встановлення осіб, які приймали участь у крадіжці, у справі
немає, що свідчить про неповноту досудового слідства.

Таким чином, відповідно до ст. 374ч. п. 4 КПК України
апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на додаткове розслідування,
якщо при її апеляційному розгляді встановлено таку однобічність або неповноту
досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні.

В ході додаткового розслідування необхідно всебічно і
повно дослідити обставини справи, ретельно перевірити заяви ОСОБА_2 про
застосування до нього недозволених методів слідства, прийняти рішення по
матеріалам службового розслідування від 05.11.2006 року, ретельніше допитати
свідків для усунення суперечностей в їх показаннях, вжити належних заходів щодо
встановлення місця перебування невстановлених осіб на ім»я ОСОБА_14 та
ІНФОРМАЦІЯ_2, визначитися з їх участю у вчиненні злочину, провести інші
необхідні слідчі дії.

В ході додаткового розслідування належить більш повно
перевірити й інші доводи, покладені в основу апеляції захисника.

В залежності від отриманих результатів, органу досудового слідства належить
прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Керуючись ст.
365, 366, 374 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляцію
захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 червня 2007року щодо
ОСОБА_1 скасувати, кримінальну справу щодо нього направити прокурору
Деснянського району міста Києва для проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 залишити без змін -
підписку

про невиїзд з
постійного місця проживання.