Справа № 357/1990/15-к
1-кп/357/228/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0000110 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, який призваний 23 травня 2013 року Приазовським РВК Запорізької обл., проходить військову службу на посаді номер обслуги військової частини НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ), солдата,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 травня 2013 року № 116 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), де він на даний час проходить військову строкову службу на посаді номеру обслуги у військовому званні «солдат». Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець ЗС України повинен бувсвято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців. Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 5 листопада 2014 року близько 7 години 00 хвилин солдат ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби територію розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 та по 13 листопада 2014 року до військової частини не з`являвся, проводячи час на власний розсуд, за місцем проживання матері у АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він вчинив самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 407 КК України.

Під час судового розгляду справи між військовим прокурором прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 23 лютого 2015 року укладено угоду про визнання обвинуваченим винуватості.

За умовами угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , який зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України. Крім того, сторони узгодили, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді арешту строком на один місяць з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставинами, які передували визначення саме такої міри покарання для обвинуваченого є його з`явлення із зізнанням та щире каяття у вчиненні злочину, активне сприяння розкриттю злочину та збіг тяжких особистих обставин, а саме повідомлення його матері про те, що вона потребує його допомоги. Саме це підштовхнуло ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.

Угода підписана сторонами надана до суду під час судового розгляду справи.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 як таку, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 від 23 лютого 2015 року, відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 394, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.02.2015 року між прокурором прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 .

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч. 1 ст. 407 КК України, у вигляді арешту строком на 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді взяття під варту, взявши під варту з залу суду - негайно та утримуючи на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк відбуття покарання рахувати з 03.03.2015 року.

Вирок може бути оскаржено з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1