Справа № 11-153,
2007 рік Головуючий у 1-й інстанції: Марущак Л. М.
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач: Голубенко Н. В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року лютого
місяця 07 дня
Колегія суддів судової палати з кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Гавриша
В. М., суддів: Кисіля А. М., Голубенко Н. В., за участю прокурора: Рибачук Г. А., засудженого: ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією
помічника прокурора Глобинського району з внесеними доповненнями на вирок
Глобинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженця м. Махарадзе, Грузії, вірменина, особи без громадянства, з повною
загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця с Великі Кринки, Глобинського
району, Полтавської області, раніше не судимого

засуджено за

·
ч. 2
ст. 121 КК
України з застосуванням ст. 69
КК України на 6 років
позбавлення волі;

·
ч. 1
ст. 122 КК
України на 1 рік
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
призначено остаточне покарання у виді 6
років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КПК України вирішено долю речових
доказів.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 на відшкодування
матеріальної шкоди 1 319
гри. та моральної шкоди -
20 000 грн.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним
в тому, що 01 травня 2005 року, біля 19 години 30 хвилин між ним,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в садибі останнього по АДРЕСА_1 виникла сварка, яка переросла в бійку, учасники якої перебували
в стані алкогольного сп'яніння. В ході бійки ОСОБА_1 умисно наніс
кулаком удари потерпілому, спричинивши тому тілесні ушкодження середнього
ступеню тяжкості у вигляді перелому нижньої щелепи.

Приблизно через 30-40 хвилин
засуджений повернувся в указану садибу, де продовжив побиття ОСОБА_4. При цьому
наносив удари руками та ногами в різні ділянки
тіла, внаслідок чого заподіяв йому умисне тяжке тілесне ушкодження
небезпечне для життя в момент заподіяння у вигляді тяжкої закритої черепно
мозкової травми, від якої він помер наступного дня.

В апеляції
помічника прокурора з внесеними доповненнями ставиться
питання про скасування вироку через невідповідність висновків суду,
викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням
кримінального закону, а саме ст. 69
КК України та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та
особі засудженого. Тому просить постановити новий вирок апеляційним судом.

Колегія суддів,
заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання поданої апеляції та
скасування вироку суду, пояснення засудженого ОСОБА_1 про залишення
апеляції прокурора без задоволення, а рішення суду без змін, перевіривши
матеріали справи та доводи, наведені в апеляції, вважає, що апеляція прокурора
з внесеними доповненнями не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Сформульовані у
вироку висновки про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів відповідають фактичним обставинам
справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними
у вироку доказами, яким суд дав об'єктивну оцінку в їх сукупності та
взаємозв'язку і в апеляції не оспорюються. Прокурор в апеляції не заперечує, що
в мотивувальній частині вироку суд фактично вказав на кваліфікуючу ознаку,
передбачену ч. 2 ст. 121 КК України -умисне тяжке
тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілому. Водночас він вказує на
відсутність цієї кваліфікуючої ознаки при визначенні кваліфікації злочинних дій
засудженого.

Із змісту вироку однозначно вбачається, що судом дії ОСОБА_1 кваліфіковані за
ч. 1 ст. 122 КК України за
кваліфікуючою ознакою умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило
тривалий розлад здоров'я потерпілого ОСОБА_3 та за ч. 2 ст. 121 КК України -умисне тяжке
тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого

ОСОБА_4 Про наявність
кваліфікуючої ознаки - спричиненім
смерті потерпілому суд неодноразово стверджував в мотивувальній частині вироку ( а. с. 77, 81, т: 2 ). Отже, з
наведеного випливає, що при визначенні
кваліфікації складу злочину місцевим судом дотримано вимоги п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 324 КПК України,
відповідно до яких постановляючи вирок, суд повинен вирішити низку питань в
тому числі, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується підсудний та
чи має це діяння склад злочину, якою саме статтею кримінального закону він
передбачений.

При вирішенні питання про обрання покарання засудженому
суд виходив із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та
врахував ступінь тяжкості вчиненого ним, особу винного, який за місцем
проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної
відповідальності, обставини, що пом'якшують покарання - явку з повинною,
стан його здоров'я та обтяжують- вчинення злочину в стані алкогольного
сп'яніння.

Згідно зі ст. 69 КК
України за наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд
може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в
санкції статті Особливої частини КК України.

Як вбачається з матеріалів справи при призначенні засудженому покарання суд
першої інстанції дійшов висновку, що пом'якшуючими обставинами є явка з
повинною та стан здоров'я, який певною мірою зумовлений спричиненням тілесних
ушкоджень ОСОБА_3 під час бійки 01 травня 2005 року. При цьому судом наведені і
інші обставини, не зазначені в ч. 1
ст. 66 КК України,
що пом'якшують покарання. Зокрема, до них належать: притягнення до кримінальної
відповідальності вперше, позитивна характеристика, позиція потерпілих, які не
наполягали на призначенні суворого покарання.

За наявності у справі і наведених у вироку при обранні покарання підстав,
що його пом'якшують й істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, з
урахуванням особи ОСОБА_1
і тяжкості вчинених ним діянь, районний суд законно та обґрунтовано
застосував до нього ст. 69
КК України. Призначене судом покарання засудженому як за ч..2 ст. 121 КК України, так
і за сукупністю злочинів є необхідним та достатнім для виправлення засудженого,
а тому його не можна визнати м'яким.

Як на обставини, що унеможливлюють застосування до засудженого вказаної
норми закону прокурор посилається на неповне визнання ним вини у вчинених
злочинах, не відшкодування завданої шкоди,
проживання на території
України без громадянства, та
на

відсутність
в матеріалах справи даних, що характеризують його особу. Між тим, не-зважаючи
на неналежне з'ясування даних про особу
ОСОБА_1 органами досудового слідства, судом
досліджені матеріали подання про необхідність обрання запобіжного
заходу останньому у вигляді тримання під
вартою, де містяться довідка -характеристика на нього з Кринківської сільської ради,
дані з Глобинського РВУМВС України в
Полтавській області та паспортного відділу
про те, що з 2004 року він не притягувався до
адміністративної відповідальності та є громадянином України ( а. с. 356, т. 1 ).

Посилання апелянта на часткове визнання вини
засудженим та невідшкодування завданої ним шкоди не входить до переліку
обставин, визначених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання. Тому ці чинники не можуть бути визнанні такими, що підвищують ступінь
суспільної небезпечності особи винного і
вчиненого ним злочину та слугувати підставою для призначення більш
суворого покарання.

Таким чином, твердження, наведені в апеляції
прокурора про безпідставність застосування судом першої інстанції щодо ОСОБА_1 ст. 69 КК України не ґрунтуються на законі
та матеріалах справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України
колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію помічника прокурора Глобинського району з
внесеними доповненнями залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного
суду Полтавської області від 19 червня 2006 року щодо ОСОБА_1 - без змін.