У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого-судді

Редьки А.І.,

суддів

Пошви Б.М. і Заголдного В.В.,

прокурора засудженого

Казнадзея В.В., ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні 31
січня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_3, захисника
ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на
вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Донецької області від 6 квітня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця смт Московське м. Шахтарська Донецької області, раніше судимого:

1) 29 вересня 1982
року Шахтарським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 140, 208, 42 КК
України 1960 року на 5 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення
волі 4. 07.1987 року;

2) 17 квітня 1989 року цим же судом
за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 142, 42 КК України 1960 року на 12 років позбавлення
волі; змінами, внесеними Донецьким обласним судом, вирок у частині засудження
за ч. 3 ст. 142 КК України скасовано;

3) 9.06. 1994 року Торезським міським
судом Донецької області за ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року на 6 років
позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 3.12.1994 року;

4) 16.05.1996 року Феодосійським
міським судом АР Крим за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України 1960
року на 5 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі
2.12.2000 року;

засуджено за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі з
конфіскацією усього належного йому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України на 12
років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання
ОСОБА_1 призначено у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією
усього належного йому майна.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2

уродженця с. Новоіванівка Амвросіївського району Донецької області, раніше
судимого:

1) 29 вересня 1992
року Шахтарським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 141 КК України
1960 року на 4 роки позбавлення волі;

2) 11 березня 1994 року Шахтарським
міжрайонним судом цієї ж області за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 141, 42 КК України
1960 року на 10 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі
18.01.2000 року;

3) 23.01. 2002 року Шахтарським
районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 296 КК України 2001 року на 2 роки
обмеження волі;

4) 7.11.2002 року Торезським міським
судом Донецької області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України 2001 року на 1 рік 3
місяці позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 3.10.2003 року;

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з
конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді позбавлення
волі строком на 12 років з конфіскацією усього належного йому майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця м. Сніжне Донецької області,

раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з
конфіскацією усього належного йому майна.

За вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 визнано винуватими і засуджено
за вчинення злочинів, як визнав суд, за таких обставин.

27 серпня 2001 року приблизно о 23 год., ОСОБА_5, озброївшись обрізом
мисливської рушниці невстановленого органом досудового слідства зразка, за
попередньою змовою з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з метою заволодіння чужим майном
учинили напад на ОСОБА_6.

У вищевказаний час на автомобілі ЗАЗ-969 під керуванням ОСОБА_5 вони прибули до АДРЕСА_1, де проживав потерпілий.

Згідно з попередньою домовленістю ОСОБА_1 чекав їх в автомобілі з метою
забезпечення швидкого зникнення з місця події, ОСОБА_2 залишився чекати на
вулиці, а ОСОБА_5 проник у будинок ОСОБА_6., де вчинив розбійний напад на нього
і, вийшовши за межі попередньої домовленості, зв'язав потерпілого, завдав йому
удари руками, ногами, табуреткою і прикладом обріза мисливської рушниці по
всьому тілу, заподіявши чиселенні тяжкі тілесні ушкодження.

Смерть ОСОБА_6. настала в результаті відкритого перелому лівої тім'яної
кістки з переходом у ліву вискову кістку.

Після цього ОСОБА_5 заволодів належним потерпілому відеомагнітофоном «Шарп»
вартістю 600 грн, армійським біноклем вартістю 20 грн, пляшкою коньяку вартістю
15 грн, а всього майном на суму 645 грн, з яким засуджені зникли з місця події.

У касаційних скаргах та доповненнях до них захисники ОСОБА_4 і ОСОБА_3,
засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 просять вирок
скасувати, а справу щодо ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закрити на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочинів,
посилаючись при цьому на фальсифікацію матеріалів справи, застосування
недозволених методів ведення слідства та істотні порушення вимог кримінально-процесуального
закону з боку органів досудового розслідування. Вважають, що суд незаконно
визнав їх винуватими у вчиненні злочинів, які їм інкриміновано.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення засудженого
ОСОБА_2 на підтримання касаційних скарг, міркування прокурора про часткове
підтримання касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід
задовольнити частково, вирок скасувати, а справу направити прокурору на нове
розслідування, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка проводить
дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного,
повного й об'єктивного дослідження обставин справи, а суд, дотримуючись цих же
принципів, оцінити зібрані докази в їх сукупності і згідно з вимогами статей
323 і 324 КПК України постановити законний і обґрунтований вирок.

Однак органами досудового слідства і
судом зазначених вимог закону дотримано не було.

Так, обґрунтовуючи доведеність вини засуджених, суд послався у вироку на
явку з повинною ОСОБА_5 від 1.07.2005 року, з якої убачається, що він декілька
разів возив свого брата ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на автомобілі ЗАЗ-969 в сел.
Ново-Амвросіївку без зазначення мети поїздки (т. 1, а.с. 234), на його
показання від 1 і 2 липня 2005 року як свідка, де він підтвердив, що возив
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до будинку потерпілого ОСОБА_6 та що він ці показання
підтвердив під час відтворення обстановки та обставин події.

Разом із тим суд посилається і на показання його брата ОСОБА_2, як
підозрюваного (т. 1, а.с. 292-294), на їх підтвердження під час відтворення
обстановки та обставин події, зокрема, що ОСОБА_2 стояв біля будинку, а ОСОБА_5
проник усередину і, що ОСОБА_2 бачив як ОСОБА_5 завдавав удари потерпілому.

Із постанови про порушення кримінальної справи від 28 серпня 2001 року
вбачається, що вона порушена за п. «а» ст. 93 КК України 1960 року, а тому
відповідно до вимог ст. 45 КПК України участь захисника під час досудового
слідства у такій категорії справ є обов'язковою. Проте зі змісту протоколу
допиту ОСОБА_2 як підозрюваного убачається, що його допит проводився без участі
захисника (хоча на той час він уже був фактично затриманий т. 2, а.с. 191), а
тому посилання державного обвинувача і суду на ці показання як на доказ
підтвердження його вини є недопустимим, оскільки суперечить положенням ст.ст.
59 і 62 Конституції України (т. 1, а.с. 1).

Сумнівним є також посилання суду при обґрунтуванні вини засуджених і на
дані відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Як убачається з касаційної скарги захисника ОСОБА_5-адвоката ОСОБА_3,
відтворення обстановки та обставин події з участю його підзахисного відбувалося
з істотним порушенням вимог ст. 194 КПК України, зокрема, ОСОБА_1 до місця
події їхав у другій машині, а тому не міг показувати дорогу працівникам міліції
та прокуратури, котрі їхали у першій машині, та не міг вказати на будинок
потерпілого, а тому його в цей будинок заводили працівники міліції.

Про допущені порушення під час цієї слідчої дії захистом було заявлено під
час досудового слідства, однак ні на даній стадії, ні в суді ці доводи в
сукупності з іншими не перевірялися.

Крім того, отримані під час цієї слідчої дії дані суперечать даним
протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю його брата ОСОБА_2,
оскільки вони по різному вказують на місце, де стояв автомобіль ЗАЗ-969,
напрямки пострілів, коли вони випробовували обріз. Показання ОСОБА_2 про те, що
руки у ОСОБА_6 були зв'язані спереду, суперечать даним протоколу огляду місця
події, де потерпілого виявлено зі зв'язаними руками за спиною.

Із його показань під час відтворення обстановки та обставин події
вбачається, що він через вікно бачив, як ОСОБА_5 бив потерпілого та зв'язував
руки, про те з урахуванням даних протоколу огляду місця події і розташування
трупа вбачається, що ОСОБА_2 не міг за вказаними ним обставинами бачити такі
події, якщо б вони мали місце в будинку(т. 1, а.с. 292-294, 369-381).

Вилучені під час огляду гаража ОСОБА_5 цвяхи ніким не опечатано і передано
на експертизу в іншій упаковці та кількості, ніж та, в якій вони вилучалися (т.
1, а.с. 352-364). Огляд гаража проводився без згоди власників домоволодіння і
без участі понятих, а тому посилання суду на висновки експертиз балістичної №
493 (т. 1, а.с. 203-206), трасологічної № 218 (т. 2, а.с. 89), металознавчої №
582914 про те, що обрізки цвяхів, виявлених на місці злочину, за діаметром
стержня приблизно відповідають характеристикам цвяхів за розміром, які вилучено
у гаражі в ОСОБА_5, як на доказ доведеності вини засуджених, також потребують
оцінки щодо їх допустимості.

Посилання суду як на доказ вини засуджених на дані висновків цитологічної
експертизи № 539, №1342 (т. 1, а.с. 134-135, 187-189), імунологічної експертизи
№ 540 (т. 1, а.с. 147-149), згідно з якими кров на різних матеріалах, виявлених
на місці події у будинку ОСОБА_6, належить потерпілому, жодним чином не вказує
на наявність причинного зв'язку між діями засуджених і смертю ОСОБА_6.

Навпаки, під час огляду місця події, на табуреті виявлено сліди долоні
руки, кров, сліди припікання на тілі потерпілого сигаретою та 4 недопалки
сигарет, а в зв'язаних руках потерпілого - вставну зубну щелепу, які згідно з
висновком судово-цитологічної експертизи № 1342 засудженим у справі не належать
(т. 1, а.с. 2-9, 187-189).

Крім того, дані про вставну зубну щелепу та про заподіяння тілесних
ушкоджень потерпілому шляхом припікання сигаретою у показаннях засуджених
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 взагалі відсутні.

Проте, чи можуть належати виявлені на місці події згадані сліди та речові
докази іншим відомим на стадії досудового слідства 7-8 підозрюваним (крім
засуджених у справі), органи досудового слідства не перевіряли, чим допустили
таку неповноту розслідування справи, яку усунути в суді неможливо.

Колегія суддів також вважає, що посилання органів досудового слідства і
суду на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про те, що вони за певних
обставин володіли відеомагнітофоном «Шарп», який викрадено з будинку ОСОБА_6, однак
через його відсутність та неможливість впізнання його потерпілою є тільки
припущенням.

Відповідно до роз'яснень, даних
у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» від 1.11.1996 року № 9, обвинувачення
не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом,
оскільки це суперечить вимогам ст. 62 Конституції України.

За умови посилання у вироку про вчинення злочинів ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із застосуванням обріза мисливської рушниці щодо ОСОБА_6 та даних у справі про застосування цього обріза під час
нападу на ОСОБА_10 30.11.2001 року (якому вдалося відібрати обріз і передати
працівникам міліції), виділення даних матеріалів справи в окреме провадження
без дослідження обріза й оцінки протиправних дій ОСОБА_1 щодо ОСОБА_10, колегія
суддів вважає недопустимим, оскільки воно згідно з положеннями ст. 26 КПК
України відіб'ється на всебічності, повноті й об'єктивності дослідження і
вирішення справи (т. 1, а.с. 306, т. 2, а.с. 148-152).

Крім того, колегія суддів вважає, що органами прокуратури формально
проведено перевірку скарг засуджених та їх захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
застосування до засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 недозволених методів
ведення слідства працівниками Амвросіївського РВВС Донецької області.

Зокрема, під час проведення очної ставки 7.10.2005 року між обвинуваченими
ОСОБА_5 і ОСОБА_2 у присутності їх захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5
стверджував про заподіяння йому працівником міліції Підлісним В. ударів по
всьому тілу і в т.ч. заподіяння перелому пальця правої ноги (т. 2, а.с. 185),
що підтверджується даними акта медичного огляду ОСОБА_1 від 18.07.2005 року
згідно з яким у нього виявлено перелом першого пальця правої стопи (т. 2, а.с.
188).

Керівництвом Донецького СІЗО 18.07.2005 року заяву ОСОБА_1 про недозволені
методи ведення слідства працівниками Амвросіївського РВВС та акт його медичного
огляду направлено в прокуратуру Амвросіївського району (т. 2, а.с. 187-189).

Обвинувачений ОСОБА_2 також звернувся до прокуратури Донецької області зі
скаргою про його незаконне затримання і утримання без дозволу суду працівниками
Амвросіївського РВВС протягом 15 діб і фальсифікацію справи з боку помічника
прокурора Амвросіївського району Руденка І.О., який розслідував справу (т. 2,
а.с. 191). З аналогічними скаргами звертався до органів прокуратури і ОСОБА_5
(т. 2, а.с. 193-195), однак
перевірки доводів скарг, як і прийняте рішення про відмову у порушенні
кримінальної справи щодо працівників міліції, є формальними.

Аналогічно формальною є перевірка алібі усіх засуджених про їх
непричетність до інкримінованих злочинів.

За таких обставин постановлений у справі вирок унаслідок істотних порушень
органами досудового слідства і суду вимог кримінально-процесуального закону, які, відповідно до
роз'яснень, даних у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 р. № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює
повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», виключають можливість постановлення вироку, належить скасувати, а справу,
направити на нове розслідування.

Під час нового розслідування необхідно усунути допущені істотні порушення
вимог Конституції України, КПК України, зазначені суперечності і справу
розслідувати у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись
ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні скарги засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1, захисників
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Донецької області від 6 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2
скасувати, а кримінальну справу направити на нове розслідування.

Міру запобіжного заходу залишити тримання під вартою.

С у д д і :

Редька А.І. Пошва
Б.М. Заголдний В.В.