Справа № 755/299/15-к
В И Р О К
іменем України
"16" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва угоду про примирення, укладену між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0015776 від 16.11.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігів, громадянки України, українки, з повною загальною середньою освітою, не працює, незаміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 15.11.2014 року приблизно о 15:30 годині, з метою здійснення покупки, приїхала до ТРЦ Скай Мол, що за адресою: м. Київ, пр. Ватутіна, 2-Т. Приблизно о 17:00 годині, перебуваючи у магазині Страдіваріус за вказаною адресою, ОСОБА_5 обрала собі для примірки дві сорочки і футболку та пройшла до примірочної кабіни. Перебуваючи у примірочній кабіні, керуючись раптово виниклим корисливим наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 обрала предметом свого злочинного посягання сорочку, собівартістю 146,65 грн, артикул (8516/193/001), сорочку, собівартістю 126,42 грн, артикул (8580/194/002) і футболку, вартістю 134,54 грн, артикул (6538/164/001), загальною вартістю 407,61 грн, які належать магазину Страдіваріус.

Реалізуючи свої умисні злочинні наміри, спрямовані на викрадення чужого майна, користуючись сприятливими умовами для доведення свого злочинного наміру до кінця, зокрема, відсутністю поблизу сторонніх осіб, усвідомлюючи, що її злочинні дії носять таємний характер, обвинувачена поклала зазначені дві сорочки та футболку собі у сумку, яку принесла з собою, та вийшла з примірочної кабіни, і, не маючи наміру оплатити товар, направилась до виходу з магазину. Виконавши всі дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, обвинувачена не закінчила злочин з причин, які не залежали від її волі, оскільки під час проходження крізь охоронні детектори на виході з магазину, спрацювала сигналізація і обвинувачена була затримана працівниками охорони магазину з викраденим майном. Викрадене майно було вилучено.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки обвинувачена виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчила з причин, які не залежали від її волі.

10 грудня 2014 року у даному кримінальному провадженні між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 в порядку, передбаченому положеннями ст. ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою представник потерпілого та обвинувачена за спільною ініціативою дійшли обопільної згоди про укладення угоди про примирення, в якій відповідно до вимог ст. 471 КПК України, виклали формулювання підозри та правову кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, розмір шкоди, завданої потерпілому, який не має до обвинуваченої ОСОБА_5 матеріальних претензій, при цьому обвинувачена ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення та правову кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке обвинувачена ОСОБА_5 повинна понести за вчинене нею кримінальне правопорушення, а саме у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та отримана згода обвинуваченої на призначення їй такого покарання.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені представнику потерпілого та обвинуваченій.

Розглядаючи, в порядку встановленому п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про примирення між представником потерпілого та обвинуваченою дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просить суд затвердити дану угоду і призначити обвинуваченій, узгоджене в угоді, покарання та інші, передбачені угодою, заходи.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні просить затвердити угоду про примирення, укладену між ним та обвинуваченою ОСОБА_5 , та призначити останній, узгоджену між ними, міру покарання, при цьому підтвердив, що йому роз`яснено та зрозуміло наслідки укладення угоди та обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України, та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні також просить суд затвердити вказану угоду, укладену між нею та представником потерпілого, і призначити їй, узгоджену в угоді, міру покарання та інші, передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачена беззастережно визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, в обсязі підозри, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди. До того ж зазначила, що здатна реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди, зобов`язання.

Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винною, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Разом з тим, суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди про примирення між представником потерпілого та обвинуваченою є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст, укладеної з представником потерпілого, угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, представник потерпілого, в свою чергу, цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Крім того, перевіряючи угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд приходить до висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, що визначені положеннями ст. 65 КК України.

На підставі викладеного, виходячи з того, що умови угоди про примирення, укладеної між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 , відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчила з причин, які не залежали від її волі, а тому її дії кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

Згідно положень угоди про примирення ОСОБА_5 слід призначити, узгоджену сторонами угоди, міру покарання, у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

У зв`язку з тим, що викрадене майно було повернуто представнику потерпілого, цивільний позов у провадженні не заявлено.

Керуючись вимогами ст.ст. 314, 373, 374, 469, 473 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
Затвердити угоду про примирення від 10 грудня 2014 року у кримінальному провадженні за №1-кп/755/212/15, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0015776 від 16.11.2014 року, укладену між представником потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити їй, узгоджене між сторонами угоди про примирення від 10 грудня 2014 року, покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що на день постановлення вироку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази: сорочка, артикул (8516/193/001), сорочка, артикул (8580/194/002), футболка, артикул (6538/164/001), передані під зберігальну розписку представнику потерпілого ОСОБА_4 , передати власнику.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Вирок може бути оскаржено, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя: