справа № 462/8381/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх доньок 2007 і 2008 рр. народження, непрацюючого, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: востаннє 26.01.2015 року Сихівським районним судом м.Львова за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік позбавлення волі та на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 07.11.2013 року і остаточно призначено покарання - 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
ОСОБА_6 19.10.2014 року близько 12.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, знаходячись по вул.Пилявського, 2 у м.Львів-Рудно, увійшов в довіру до ОСОБА_4 , під приводом оренди відбійного молотка, отримав від останнього відбійний молоток марки «Hilti», вартістю 5000 грн., і зобов`язався повернути його протягом двох наступних днів. Однак, у встановлений термін вказаного відбійного молотка ОСОБА_6 не повернув, так як 19.10.2014 року реалізував його в ломбардне відділення ПТ «Ломбард-Скарбниця», що по вул.С.Бандери, 89 у м.Львові, де отримав гроші в сумі близько 2200 грн., які витратив на власні потреби, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 5000 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України.
24.01.2015 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України укладено угоду про примирення.
Згідно з укладеною угодою, обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_6 у виді штрафу у розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1360 грн.
Також, відповідно до додаткової угоди між потерпілим і обвинуваченим від 04.03.2015 року, вони погодили внесення доповнень до п.6 угоди про примирення від 24.01.2015 року, зокрема, що вирок Сихівського районного суду м.Львова від 26.01.2015 року і вирок на підставі даної угоди, згідно ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України, виконувати самостійно, оскільки покарання у виді штрафу складанню з іншими покараннями не підлягає.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав угоду про примирення, при цьому, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки невиконання даної угоди.
Потерпілий ОСОБА_4 в суді просить затвердити угоду про примирення, зазначив, що завдана йому шкода ОСОБА_6 відшкодована повністю, а також підтвердив, що дана угода укладена ним добровільно, без будь-якого примусу і що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди.
Прокурор при вирішення питання про затвердження угоди про примирення покладається на розсуд суду.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину визнає повністю.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про примирення. Також, згідно вимог ч.4 ст.474 КПК України, з`ясовано, що потерпілому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України, та що він просить затвердити зазначену угоду.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, визначена у межах санкції ч.2 ст.190 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.
Також суд визнає таким, що відповідає вимогам закону положення угоди, погоджене сторонами і викладене в додатку від 04.03.2015 року до угоди, а саме: що на підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 26.01.2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 07.11.2013 року та призначено остаточно покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій, на строк 1 рік, слід виконувати самостійно, оскільки він вчинив даний злочин до постановлення вироку Сихівським районним судом м.Львова від 26.01.2015 року, покарання у виді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати, згідно матеріалів кримінального провадження, відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 394, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд -
засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 грн.
На підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України вирок Сихівського районного суду м.Львова від 26.01.2015 року виконувати самостійно.
Речовий доказ паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Сихівським РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_6 , 1987 р. народження, який передано на зберігання обвинуваченому (матеріали кримінального провадження, арк. 14, 15), повернути останньому, як законному володільцю.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова, з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1