Справа № 620/714/13-к
Провадження № 1-кп/626/171/2013
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2013 року
м. Красноград

Красноградський районний суд
Харківської області у складі:

Головуючого-судді: Дудченка В.О.,

при секретарі: Зінченко Л.В.,

за участю прокурора: Дальока М.С.,

підозрюваної: ОСОБА_2,

потерпілого: ОСОБА_3,

представника потерпілого:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Краснограда,
клопотання прокурора Зачепилівського
району Харківської області про
звільнення від кримінальної
відповідальності ОСОБА_2 у зв'язку із
закінченням строків давності
притягнення особи до кримінальної
відповідальності, підозрюваної за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185
КК України, по кримінальному
провадженню №0000156,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 11 листопада 2013 року, в
зв'язку з неможливістю утворити в
Зачепилівському районному суді склад
суду по кримінальному провадженню
№0000156 відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.185
КК України, матеріали вказаного
кримінального провадження були
передані для розгляду до
Красноградського районного суду.

Відповідно до матеріалів
кримінального провадження №0000156
вони надійшли до суду з клопотанням
прокурора Зачепилівського району
Харківської області про звільнення від
кримінальної відповідальності ОСОБА_2,
яка підозрюється за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у
зв'язку із закінченням строків
давності притягнення її до
кримінальної відповідальності.

Як вбачається з клопотання прокурора,
ОСОБА_2 в період часу з квітня 2006 року по
березень 2008 року, точний період часу
досудовим слідством не встановлено, в
магазині «Товари для дому»,
розташованому по вул.Леніна в с.м.т.
Зачепилівка Харківської області, діючи
на підставі договору про партнерство
від 23.11.2006 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, та за усною домовленістю між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про реалізацію товару,
здійснюючи реалізацію товарів
домашнього побуту, які постачав їй
ОСОБА_3, скориставшись тим, що власник
майна за вказаний період часу не
проводив перевірок наявності товару,
діючи з корисливих спонукань, за
заздалегідь виниклим умислом на
заволодіння грошовими коштами що
належать ОСОБА_3, скоїла крадіжку
грошових коштів від продажу товарів.
Внаслідок чого потерпілому ОСОБА_3 було
заподіяно матеріальні збитки на суму
13850,00 гривень. Своїми діями, які
виразилися в таємному заволодінні
чужим майном, ОСОБА_2 вчинила діяння,
яке містить ознаки кримінального
правопорушення - злочину,
передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

В клопотанні прокурора ставиться
питання про звільнення підозрюваної
ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строків давності, оскільки
останній раз вона заволоділа грошима
ОСОБА_3 у березні 2008 року(т.3 а.с.277). Строк
давності притягнення особи до
кримінальної відповідальності у разі
вчинення особою продовжуваного
злочину починає спливати з моменту
вчинення останнього із тотожних діянь,
які були об'єднані єдиним злочинним
наміром. Злочин, інкримінований ОСОБА_2
передбачений ч.2 ст.185 КК України
відноситься до злочину середньої
тяжкості, а згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України,
особа звільняється від кримінальної
відповідальності, якщо з дня вчинення
нею злочину і до набрання вироком
законної сили минуло п'ять років у разі
вчинення злочину середньої тяжкості.
Перебіг строків давності ОСОБА_2 не
преривався та не зупинявся(т.3 а.с.264).

В судовому засіданні прокурор Дальока
М.С. підтримав клопотання прокурора
району та просив звільнити від
кримінальної відповідальності
підозрювану ОСОБА_2 у зв'язку із
закінченням строків давності, з
підстав, викладених в клопотанні.

В судовому засіданні підозрювана
ОСОБА_2 підтвердила факт того, що вона
погоджується зі звільненням її від
кримінальної відповідальності, як це
письмово зазначено нею в протоколі
роз'яснення підозрюваной права на
звільнення від кримінальної
відповідальності (т.4 а.с.10). Додатково,
на роз'яснення головуючим їй права про
можливість вимагати судового розгляду
її справи, з метою її повного
виправдання, вона підтвердила, що
згодна на звільнення її від
кримінальної відповідальності за
нереабілітуючими обставинами, так як
це викладено в клопотанні прокурора.
При цьому пояснила, що вину у
пред'явленому обвинуваченні визнає
повністю, вказавши, що з квітня 2006 року
вона почала працювати в магазині
«Товари для дому», де займалася
реалізацією товарів домашнього побуту,
які до магазину постачав ОСОБА_3 Прийом
товару здійснювався за специфікаціями,
у яких вказувалося найменування
товару, його ціна, сума, яка підлягає
передачі ОСОБА_3, дата надходження
товару. Через деякий час у неї з'явилися
фінансові проблеми в магазині і тоді
вона почала забирати, тобто
привласнювати гроші за реалізований
товар, а ОСОБА_3 пояснювала, що товар не
продається. Оскільки вона особисто
заповнювала специфікацію у двох
примірниках, свій та ОСОБА_6, а останній
сам не перевіряв залишок товару, тому
ОСОБА_3 тривалий час не виявляв
недостачу товару. Облік заборгованості
ОСОБА_2 вела у себе в зошиті і сума, яку
вона вкрала у ОСОБА_6 за її підрахунками
близько 12-13тис. гривень, більш точно
вона сказати не може. Останній раз
кошти з каси вона брала у березні 2008
року.

Потерпілий ОСОБА_3 та його представник -
адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні
були категорично проти задоволення
клопотання прокурора та звільнення
ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності та пояснили, що 23.11.2007
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено
договір про постачання товару, згідно
яким він, як постачальник, пропонує
продавцю - ОСОБА_5 на реалізацію
господарські та побутові товари для
продажу у магазині «Товари для дому»,
однак у 2009 році на протязі чотирьох
місяців ОСОБА_2 почала говорити, що
товар погано продається, через це він
запідозрив, що його вводять в оману та
приїхав до магазину, де виявив пусті
коробки, в яких не було товару. Через
деякий час ОСОБА_2 передала йому,
складений нею, список відсутнього
товару, пояснивши, що товар вона
продавала, а грошей немає, т.я. гроші
вона забирала собі. У червні 2009 року
була проведена ревізія, згідно якою
виявилася нестача на суму 75 301 грн. з
урахуванням її заробітної плати.

З клопотанням прокурора вони не згодні,
пославшись на те, що: органами
досудового слідства не правильно
встановлений період скоєння злочину,
оскільки протягом 3-х років ОСОБА_2
визнавала, що кошти за товар вона
привласнювала по квітень 2009 року, а не
по березень 2008 року, як зазначено в
клопотанні; невірно встановлена сума
коштів, які ОСОБА_2 привласнила(вкрала),
як вони вважають правильна сума
зазначена в звіті про оцінку ПП
«Атлант» - 85431.00 грн., а не як
інкримінують ОСОБА_2 - 13850грн.; в зв'язку
з тим що невірно встановлена сума
привласнених коштів, то і кваліфікація
її дій за ч.1 ст.185 КК України також є
невірною. Таким чином в зв'язку з
невірним встановленням періоду
скоєння злочину і невірною
кваліфікацією дій ОСОБА_2, підстав для
її звільнення немає.

Суд, заслухавши сторіни кримінального
провадження, з'ясувавши думку
потерпілого щодо можливості
звільнення підозрюваної ОСОБА_2 від
кримінальної відповідальності, з
підстав вказаних в клопотанні та
дослідивши матеріали кримінального
провадження №0000156 в 4-х томах
прийшов до висновку, що в задоволенні
клопотання прокурора необхідно
відмовити та повернути його разом з
усіма матеріалами прокурору
Зачепилівського району Харківської
області для здійснення кримінального
провадження в загальному порядку, з
наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено,
що 29.07.2013р. ОСОБА_2 повідомлено про
підозру у вчиненні кримінального
правопорушення - злочину,
передбаченого ч.1 ст.185 КК України. У
кримінальному провадженні потерпілим
ОСОБА_7 заявлено цивільний позов на
суму 80307,60 гривень. Шкода, завдана
правопорушенням підозрюваною ОСОБА_2
не відшкодована.

Вирішуючи питання, пов'язані з
клопотанням прокурора, суд дійшов
наступних висновків. Звільнення від
кримінальної відповідальності - це
відмова держави від застосування щодо
особи, котра вчинила злочин,
установлених законом обмежень певних
прав і свобод шляхом закриття
кримінального провадження, яке
здійснює суд у випадках, передбачених
Кримінальним кодексом України, у
порядку, встановленому Кримінальним
процесуальним кодексом України.

Підставою такого звільнення може бути
або певна поведінка особи після
вчинення злочину, яку держава заохочує
або настання певної події, зокрема,
закінчення строків давності.

Процесуальний порядок звільнення
особи від кримінальної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строків давності
передбачений ч.2 ст.286 КПК України,
відповідно до якої: Встановивши на
стадії досудового розслідування
підстави для звільнення від
кримінальної відповідальності та
отримавши згоду підозрюваного на таке
звільнення, прокурор складає
клопотання про звільнення від
кримінальної відповідальності та без
проведення досудового розслідування у
повному обсязі надсилає його до суду,
тобто у зв'язку із закінченням строків
давності.

Відповідно до ч.4 ст.288 КПК України у
разі встановлення судом
необґрунтованості клопотання про
звільнення особи від кримінальної
відповідальності суд своєю ухвалою
відмовляє у його задоволенні та
повертає клопотання прокурору для
здійснення кримінального провадження
в загальному порядку або продовжує
судове провадження в загальному
порядку, якщо таке клопотання надійшло
після направлення обвинувального акта
до суду.

В ході проведеного судового засідання,
судом було встановлено
необґрунтованість клопотання
прокурора про звільнення ОСОБА_2 від
кримінальної відповідальності.

За змістом норм кримінального і
кримінально - процесуального
законодавства правова визначеність
розглядається як обов'язок державного
органу забезпечити учасникам процесу
можливість розуміти і реалізувати їхні
права, знати обсяг пред'явленого
звинувачення і мати можливість
ефективно захищатися від пред'явленого
звинувачення.

Як вбачається з клопотання прокурора,
ОСОБА_2 в період часу з квітня 2006 року
по березень 2008 року діючи на підставі
договору про партнерство від 23.11.2007
року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
скоїла крадіжку належних потерпілому
ОСОБА_6 грошових коштів на суму 13850 грн.

Проте, всупереч вищевказаним вимогам
кримінально-процесуального закону,
орган досудового слідства не
конкретизував у даному випадку
наявність та кількість товару, за
реалізацію якого ОСОБА_2 таємно викрала
гроші, належні ОСОБА_3, а також час таких
дій, тобто період скоєння крадіжки.

Договір про постачання товарів між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладений 23.11.2007 року,
а в клопотанні прокурора зазначається,
що злочинні діяння ОСОБА_2 скоювала
починаючи з квітня 2006 року.

Крім того, кінцева дата злочинної
діяльності підозрюваної в клопотанні
зазначається, як березень 2008 років,
однак така дата встановлена тільки з
показів самої ОСОБА_2, які є
неоднозначними та суперечливими.

Так, з моменту порушення кримінальної
справи з 21.01.2010 року по травень 2013 року,
справа кілька разів направлялася до
районного суду для її розгляду в
загальному порядку разом з
обвинувальними висновками(ще за
правилами КПК 1960 року). Протягом цього
всього часу органом досудового
слідства ОСОБА_2 інкримінувався період
скоєння вказаного злочину квітень 2006 -
травень 2009 року, такий період
відповідав і показам даними самою
ОСОБА_2, як під час досудового
розслідування, так і в судових
засіданнях попередніх інстанцій. Однак
після направлення справи на додаткове
розслідування постановою суду від
20.05.2013 року, кінцевий період скоєння
злочину змінився з травня 2009 року на
березень 2008 року, також змінилася і
сума збитків завданих потерпілому
ОСОБА_3 з 12371грн. на 13850грн. Однак з яких
саме міркувань та якої доказової бази
змінився вказаний період скоєння
злочину та сума викрадених коштів, в
клопотанні належних висновків не
мається.

Крім того, в самому клопотанні
прокурора зазначено, що точний період
часу скоєння ОСОБА_2 злочину, досудовим
слідством не встановлено.

Таким чином незрозуміло якими доказами
підтверджується час скоєння злочину та
кількість товару, тобто на підставі
яких об'єктивних даних слідство
прийшло до висновку саме про такий
період часу.

Поряд з цим в клопотанні зазначено, що
ОСОБА_2 заволоділа грошовими коштами
ОСОБА_3, шляхом скоєння крадіжки
грошових коштів від продажу товарів на
суму 13850грн. Однак з яких саме
висновків, з приводу суми привласнених
коштів, зроблений такий висновок є
незрозумілим, оскільки вважати
наведену суму однозначною й
беззаперечною не можна з наступних
підстав.

Так, в якості доказу винності ОСОБА_2 у
крадіжці коштів ОСОБА_3, в клопотанні,
як на доказ йдеться посилання:

- на акт переобліку товарів у магазині
«Товари для дому», проведеного ОСОБА_3
та ОСОБА_2, згідно якого було
встановлено недостачу товарів на суму
75301.00грн.(т.1 а.с.30-32);

- розписку ОСОБА_2 про визнання боргу
перед ОСОБА_3 за товар - на суму
68459.00грн.(т.1 а.с.38);

- на висновок експерта-оцінщика ОСОБА_8
№14 від 22.02.2011 року, яким проведено
оцінку не всіх, а лише частини об'єктів
товару - на суму 12371 грн.(т.2 а.с.67-69);

- на звіт ПП «Атлант» про оцінку
вартості побутової техніки у кількості
94 одиниць, належної ОСОБА_3 - на суму 85431
грн.(т.1 а.с.211-232).

Однак жодна з вказаних сум у наведених
доказах на підтвердження винуватості
ОСОБА_2 в клопотанні прокурора, не
співпадає з інкримінованою їй сумою -
13850.00грн. Як пояснив прокурор в судовому
засіданні, вказана сума - 13850грн.
підтверджується тільки показами самої
ОСОБА_2, оскільки саме таку суму вона
визнає.

При цьому будь-яка належна оцінка
наведеному, органом досудового
слідства не давалася, що зумовило
прийняття необґрунтованого й
неоднозначного висновку про вартість
майна, оскільки оцінувалася вартість
майна, а не оцінка недостатніх товарів.

Поряд з цим, як пояснила сама ОСОБА_2 в
судовому засіданні, точну суму коштів
викрадених у ОСОБА_3 вона сама не знає, а
тільки передбачає, що ця сума близько
12-13тис., таким чином звідки встановлено
суму зазначену в клопотанні - 13850.00грн.,
взагалі не зрозуміло, що спростовує
твердження прокурора про визнання
ОСОБА_2 саме такої суми в 13850.00грн.

Таким чином, коли матеріалами
кримінального провадження не
встановлено конкретний перелік товару,
за який ОСОБА_2 привласнювала кошти
ОСОБА_3, конкретний період часу скоєння
ОСОБА_2 вказаних дій та конкретну суму
привласнених коштів, то не можливо
встановити і відповідну правову
кваліфікацію дій останньої за
конкретною нормою та відповідною
частиною кримінального закону, який
діяв на момент скоєння злочину.

З урахуванням наведеного, коли не
встановлені конкретні факти скоєння
злочину, наведені вище, то не можливо
встановити існують чи ні підстави для
звільнення особи від кримінальної
відповідальності, передбачені ст.49 КК
України.

З урахуванням викладеного та керуючись
ст.ст.285-288 КПК України, ст.49 КК України,
суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора
Зачепилівського району Харківської
області про звільнення від
кримінальної відповідальності ОСОБА_2
у зв'язку із закінченням строків
давності притягнення особи до
кримінальної відповідальності,
підозрюваної за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.185 КК України, по
кримінальному провадженню №0000156 -
відмовити.

Зазначене клопотання разом з усіма
матеріалами повернути прокурору
Зачепилівського району Харківської
області для здійснення кримінального
провадження в загальному порядку.

Ухвала суду про повернення клопотання
для здійснення кримінального
провадження в загальному порядку,
оскарженню не підлягає.

Суддя: