АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/766/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: амністія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 р. м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Червонозаводськогорайонного суду м. Харкова від 12 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

29 грудня 2014 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла заява засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 січня 2015 року, ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні зазначеної заяви, оскільки амністія не може бути застосована до осіб, які звільнялись судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати ухвалу районного суду та застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначив, що судом першої інстанції допущена помилка, оскільки суд керувався ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», чим порушив вимоги ст.ст.349, 350, 358, 368 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення засудженого, який просив застосувати до нього вимоги ст.6 Закон України «Про амністію у 2014 р.», думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, обговоривши ці доводи, перевіривши матеріали судового провадження та особову справу засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» № 392/96-ВР від 1 жовтня 1996 р., амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» №1185-VI від 8 квітня 2014 р., до якого 6 травня 2014 р. Законом України №1246-VII були внесено зміни.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 р.» від 8 квітня 2014 р., скорочується наполовину не відбута частина покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. ст.1-5 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_7 , раніше він був засуджений:

- 19 березня 2010 р. за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 22 лютого 2012 р. - за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4 років і 4 місяців позбавлення волі, а на підставі ч.1 ст. 70 КК України йому призначено покарання 4 роки і 4 місяці позбавлення волі.

Згідно ст.71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 19 березня 2010 року і остаточно визначено покарання 4 роки і 10 місяців позбавлення волі.

11 січня 2013 р. вироком апеляційного суду Харківської області вищезазначений вирок від 22 лютого 2012 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання був скасований, колегією суддів постановлено новий вирок, відповідно до якого цей обвинувачений був засуджений:

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, а на підставі ч.1 ст. 70 КК України йому призначено покарання 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 19 березня 2010 року і остаточно визначено покарання 5 років і 10 місяців позбавлення волі.

Із санкції ч.3 ст.185 КК України, за якою засуджений ОСОБА_7 , видно, що за вчинення цього діяння, особа карається позбавленням волі на строк від 3 до 6 років позбавлення волі.
Частина 4 ст.12 КК України передбачає, що тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 10 років.
Вищезазначені обставини свідчать про те, що після засудження ОСОБА_7 19 березня 2010 р. за ч.1 ст.185 КК України до покарання з випробуванням, за скоєння злочину, який не є тяжким, він знову вчинив умисний тяжкий злочин, за який був засуджений до позбавлення волі.

Пунктом «в» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 р.» регулюється питання щодо можливості застосування амністії до осіб, зазначених у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» , а також до осіб, зокрема, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Зміст цього закону і його тлумачення, дає підстави вважати, що заборона на застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 р. стосується випадків, коли особа раніше була засуджена до покарання волі з випробуванням саме за скоєння умисного тяжкого, або особливо тяжкого злочину і під час цього іспитового строку вчинила новий умисний тяжкий, або особливо тяжкий злочин.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України у період іспитового строку за попереднім вироком, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про неможливість застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 р. є помилковим, оскільки, як наведено вище, така заборона на застосування цього Закону, передбачена лише щодо осіб, яким покарання з випробуванням призначено за скоєння умисного тяжкого, або особливо тяжкого злочину і вони повторно вчинили умисний тяжкий, або особливо тяжкий злочин.

Зважаючи, що перший злочин, за який ОСОБА_7 був засуджений 19 березня 2010 року не є тяжким, до нього, з вищенаведених підстав можливо і необхідно застосувати ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, відповідно до якої підлягає скороченню невідбута частина покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особам, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст.1-5 цього Закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 р., ст.ст.1,6 і 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 р., колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського суду м. Харкова від 12 січня 2015 р. про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 щодо застосування до нього вимог ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скасувати.

На підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 скоротити наполовину невідбуту частину покарання, призначеного йому вироком Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2013 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді