АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 615/1062/14-к
Провадження № 11кп/790/153/15 Головуючий у суді 1 інстанції
Категорія: ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_1
У Х В А Л А
Іменем України
5 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальному провадженні №0000312 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_10 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Хворостове та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, без визначеного роду занять, визнаного таким, що має судимість, оскільки за вироком Валківського районного суду Харківської області від 28 травня 2014 року був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 місяців арешту, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Шарівки та жителя АДРЕСА_2 , а фактично мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, без визначеного роду занять, раніше засуджувався 11 червня 2014 року згідно вироку Валківського районного суду Харківської області за ст.198, ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В с т а н о в и л а:
Валківський районний суд Харківської області ухвалив 30 жовтня 2014 року вирок стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , визнав їх винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначив покарання: ОСОБА_8 позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, ОСОБА_11 позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків призначено остаточне покарання: ОСОБА_8 - позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, ОСОБА_11 позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.

Також ухвалено стягнути солідарно із обвинувачених на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 295 гривень 20 копійок.

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ранком 3 червня 2014 року ОСОБА_8 , повторно, оскільки мав судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та ОСОБА_9 , переслідуючи корисливу мету, за попередньою змовою групою осіб, спільно проникли у приміщення гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_12 два алюмінієві бідони, загальною вартістю 894 гривні.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Апелянт посилається на те, що з боку суду мали місце істотні порушення вимог кримінального процесуального закону: підготовче судове засідання не проводилося, судовий розгляд було розпочато за відсутності потерпілого, а, постановляючи ухвали, головуючий не заслуховував попередньо думку учасників судового провадження.

На скасуванні вироку та призначенні нового судового розгляду наполягає і обвинувачений ОСОБА_9 . Як стверджує цей апелянт, судове провадження здійснено необ`єктивно та упереджено, має місце неповнота з`ясування обставин справи, не всі докази досліджені, суд залишив без уваги його інвалідність, до того ж вирок проголошував не суддя, а прокурор.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційних скарг стосовно наявності підстав для скасування судового рішення, ствердження прокурора про допущення судом істотних порушень кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування вимог апелянтів, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок.

Так, ст.9 КПК України передбачено, що суд та службові особи органів державної влади, які мають відношення до здійснення кримінального провадження, повинні неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбачену цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст.30 КПК України правосуддя здійснюється судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

На підставі положень ст.ст.20, 42 КПК України обвинувачений має право на захист, в тому числі знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, користуватися правовою допомогою захисника, брати участь у дослідженні доказів, висловлювати свою думку щодо клопотань учасників кримінального провадження, також у інших питаннях, як це передбачено процедурою судового провадження, а суд зобов`язаний забезпечити можливість здійснення цих прав.

Під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу і таке фіксування в суді під час судового провадження є обов`язковим - ч.5 ст.27, ч.4 ст.107 КПК України. Крім того, ст.108 КПК України встановлено ведення журналу судового засідання, в якому повинні бути зазначені конкретні відомості.

Процедура підготовчого судового засідання передбачена ст.314 КПК України, а судового розгляду параграфом 3 цього ж Кодексу. Згідно ст.ст.347, 348 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, також головуючий зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення і запитати, чи зрозуміло воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати пояснення.

Перед допитом потерпілого головуючий попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, як це витікає із вимог ст.353 КПК України. Документи - джерела доказів повинні бути оголошені в судовому засіданні, що передбачено положеннями ст.358 КПК України.

На підставі ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.ст.371, 376 КПК України ухвала, постановлена в нарадчій кімнаті, проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Окрім цього, згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Що ж до змісту вироку, то у разі визнання особи винуватою в його мотивувальній частині поряд з іншими відомостями зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів ч.3 ст.374 КПК України.

Проте при здійсненні кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд порушив наведені норми кримінального процесуального закону.

Так, Валківським районим судом Харківської області було проведено декілька судових засідань, але в жодному із них секретар судового засідання не доповідала суду, хто з учасників судового провадження, викликаних та повідомлених осіб прибув у судове засідання, хто не прибув і з яких причин, якщо вони відомі. Також не повідомлялося про здійснення повного фіксування судового розгляду та про умови фіксування судового засідання.

Більше того, не було забезпечено повне фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а журнали судових засідань не в повній мірі відображають ті події, які мали місце під час здійснення судового провадження.

Зокрема, на технічному носії інформації аудіозапис не містить фактичного підтвердження судового засідання від 8 липня 2014 року, проголошення ухвал від 15 липня про застосування до ОСОБА_8 приводу та від 8 жовтня 2014 року про призначення судового розгляду, судового засідання від 27 жовтня 2014 року. Стосовно цих подій на диску в одному випадку відсутні які б то не були звуки, в інших - зафіксовані періодичні стуки та уривки жіночої розмови. На той же час в журналах вказано, що судові засідання мали місце, як і ухвали оголошувались.

У кримінальному провадженні ще не відбулося підготовче судове засідання, але головуючий вже 8 жовтня 2014 року почав проводити судовий розгляд. Прокурор оголосив обвинувальний акт, суддя запитував у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , чи зрозуміло їм обвинувачення, чи визнають вони себе винними, обговорювалось питання про обсяг доказів, які будуть досліджуватися. Після цього головуючий, не з`ясовуючи в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, вийшов до нарадчої кімнати і постановив ухвалу про призначення такого розгляду на 14 жовтня 2014 року. Зазначене судове рішення не проголошувалось прилюдно.

Не була проголошена і постановлена в нарадчій кімнаті, як вказано в журналі судового засідання, ухвала від 15 липня 2014 року про застосування до ОСОБА_8 приводу. Згідно технічного запису судового засідання від 24 вересня 2014 року останні дії головуючого вихід до нарадчої кімнати для вирішення питання про привід обвинувачених, проте відповідне судове рішення у матеріалах провадження відсутнє, а в журналі судового засідання йде мова про оголошення перерви.

Що стосується судового розгляду, здійснення якого було розпочато 14 жовтня 2014 року, то головуючий не тільки не роз`яснив обвинуваченим суть обвинувачення, але й прокурор не оголошував обвинувальний акт. Суд змінив визначений раніше обсяг доказів, що підлягали дослідженню, проте думка обвинувачених з цього приводу не була з`ясовувана. Потерпілого допитали при тому становищі, що головуючий не попереджав його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Більшість документів джерел доказів не оголошувалась в судовому засіданні, а головуючий тільки їх назвав.

Суд оцінив не всі докази, які надали сторони кримінального провадження, не зазначив мотиви неврахування окремих доказів, хоча вони досліджувались у судовому засіданні. При цьому у мотивувальній частині вироку суд тільки вказав пояснення обвинувачених, потерпілого ОСОБА_12 та висновок судово-товарознавчої експертизи, але не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для підтвердження встановлених обставин, прийняття процесуальних рішень.

Крім того, судом не з`ясоване питання щодо необхідності залучення захисника для здійснення захисту за призначенням обвинуваченого ОСОБА_8 . На той же час, як свідчить технічний запис судового засідання, цей обвинувачений вказував, що він має поганий зір: «Майже нічого не бачу», окрім того відчувається наявність у нього дефектів мови.

Ухваливши стягнути з обвинувачених витрати на залучення експерта солідарно, суд не вказав закон, яким він при цьому керувався. Суд застосував ст.71 КК України і призначив ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю вироків, але одночасно зазначив, що злочин, у вчиненні якого він визнав винуватим останнього, було вчинено до ухвалення попереднього вироку.

Таким чином, при здійсненні кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, допущено не тільки цілу низку істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі порушено право обвинувачених на захист, оскільки були обмежені їх можливості захищатись передбаченими законом засобами від обвинувачення, але й має місце невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, всупереч ст.370 КПК України судове рішення стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно пунктів 2,3 ч.1 ст.409, ч.1, пунктів 4, 7 ч.2 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, які на них покладені, запобігання спробам переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи характер обвинувачення вчинення тяжкого умисного злочину, що вони вже мають судимості за умисні злочини, відповідно до вимог ст.ст.177, 178, 183, 419 КПК України колегія суддів вбачає підстави для продовження строку тримання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 376, 405, п.6 ч.1 ст.407, ст.ст.409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Валківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_8 ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити дію запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_8 і ОСОБА_9 до 25 (двадцять п`ятого) лютого 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: