Справа № 11-737 2007 р.
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Шенін П.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня
2007 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючої Мельничук Н.М.

суддів Михайловського В.І.,

Шеніна П.О.

прокурора Воронухи Д.С.

потерпілої ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Житомирського районного суду від
24.09.2007 р.

Цим вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, мешканець АДРЕСА_1, несудимий,
- був засуджений за ч.1 ст.382 КК України із застосуванням ст.ст.75 і 76
КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні
посади на підприємствах, установах
і організаціях незалежно
від форм власності на 3
роки, зі звільненням від відбування
покарання і випробуванням, а також
іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_2 зобов'язаний періодично реєструватись в органах
кримінально-виконавчої системи і не виїжджати без дозволу цих органів за межі
України на постійне проживання.

Запобіжний захід
засудженому залишений - підписка про невиїзд.

Згідно вироку суду,
ОСОБА_2 з 24.03. 2002 року був призначений на посаду начальника ДКП
ВЖРЕП с. Висока Піч Житомирського р-ну.

Постановою Житомирського райсуду
від 16.11.2006 р. засудженого було зобов'язано надати гр-ці ОСОБА_1
письмовий дозвіл на приватизацію державної квартири АДРЕСА_2.

2

Добровільно ОСОБА_2 не виконав цю постанову, тому 14.02.07 р. був виданий виконавчий лист
№2а-117/06, на підставі якого 23.02.07
р. державною виконавчою службою Житомирського райуправління юстиції відкрито
виконавче провадження № 6853.

Засуджений продовжив відмовлятись від виконання постанови
суду, за що постановами держвиконавця
від 11.05. та 28.05.2007 р. на нього були накладені штрафи.

Таким чином, станом на 21.06.07 р.,
в порушенні ст. 124 Конституції України, ОСОБА_2 умисно не виконав постанову
Житомирського райсуду від
16.11.06 p., яка набула законної сили 9.01.07 p.,
тобто вчинив злочин проти правосуддя.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить змінити вирок суду в частині
призначеного йому покарання, застосувати
до нього ст. 69 КК України і обрати основне покарання у вигляді штрафу (до його
розміру також застосувати ст. 69 КК), не
призначати йому додаткове покарання.

Мотивує це надмірною суворістю призначеного покарання, недостатнім рівнем правової освіти, бажанням відстояти інтереси держави. Пізніше
він надав ОСОБА_1 усі необхідні документи на приватизацію квартири, розкаявся у скоєному, позитивно характеризується, може і має намір працювати на посаді
керівника ВЖРЕП с.В.Піч.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, засудженого ОСОБА_2, який апеляцію підтримав, потерпілу ОСОБА_1 і прокурора, які вважають вирок суду законним і
обгрунтованим, перевіривши справу, задовольняє апеляцію частково з наступних
міркувань.

Правильність кваліфікації власних дій і доведеність вини у злочину по
справі апелянт не оспорює.

Що стосується міри покарання, то
вона обрана судом з врахуванням вимог ст. 65 КК України, усіх даних про особу ОСОБА_2а, обставин справи і ступеню тяжкості вчиненого
злочину.

Твердження в апеляції засудженого про те,
що суд обрав йому занадто суворе покарання, без врахування його каяття і можливості
незастосування додаткового покарання - не відповідають дійсності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 висловився в тому розумінні, що він захищав інтереси держави, вважає себе правим і суд ніби-то мусить
задовольнити апеляцію, оскільки вона
обгрунтована.

За матеріалами справи,
ОСОБА_2 не визнавав вину ні під час слідства, ні в суді. Його визнання одержано лише в
судових дебатах і в останньому слові.

Потерпіла Богатько категорично заперечила проти
задоволення апеляції і пояснила, що
незважаючи на усну заяву ОСОБА_2а в суді 1-ої інстанції про його згоду на
приватизацію житла, фактично працівники
ДКП ВЖРЕП створювали їй труднощі в оформленні цих документів.

3

Також, за
матеріалами справи, незважаючи на
неодноразове накладення штрафів з боку виконавчої служби, засуджений вперто відмовлявся виконувати
судове рішення, яке набуло законної
сили.

Тому колегія суддів не знаходить підстав для застосування
до засудженого ст. 69 КК України і обрання йому іншого покарання, в тому числі звільнення від додаткового, яке є обов'язковим по санкції ч.1 ст. 382 КК.

Крім того, суд 1ої інстанції навів
достатні мотиви і застосував до ОСОБА_2а ст. 75 КК України, тобто до основного покарання.

Підлягає задоволенню апеляція засудженого в частині уточнення додатково
покарання - заборона обіймати керівні посади,
з врахуванням вчиненого, може
стосуватись установ і організацій державної і комунальної форми власності.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вточнити порядок застосування до нього додаткового покарання, яке повинно включати в себе заборону обіймати
керівні посади на підприємствах,
установах і організаціях державної і комунальної форм власності на визначений
судом строк.

Врешті апеляцію ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду від
24.09.07 року щодо нього - без зміни.