У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Кравченко К.Т.,

суддів

Мороза М.А., Шевченко Т.В.,

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

розглянула
у судовому засіданні 29 листопада 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Івано-Франківської області на вирок
Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2006
року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця сел. Богородчани, не судимого,

засуджено
за ч. 1 ст. 190 КК України на 1 рік виправних робіт, за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення
волі, за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік позбавлення волі, за ч. 2 ст. 189 КК
України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки
позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
остаточно визначено 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК
України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки та покладено обов'язки, передбачені п.п. 3, 4 ст. 76 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, вирок щодо якого у касаційному порядку не
оскаржено.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

ОСОБА_1визнано винним у тому, що він у сел. Богородчани Івано-Франківської області вчинив
наступні злочини:

- 29 вересня 2005 року шляхом обману заволодів належним ОСОБА_6 мобільним
телефоном вартістю 506 грн. 35 коп.;

- 5 жовтня 2005 року за попередньою змовою з ОСОБА_2відкрито викрав майно
ОСОБА_3вартістю 680 грн.;

- 6 жовтня 2005 року шляхом обману заволодів належним ОСОБА_4мобільним
телефоном вартістю 670 грн.;

- у жовтні 2005 року за попередньою змовою з ОСОБА_2, застосовуючи
насильство, яке не є небезпечним для життя й здоров'я потерпілого, вимагав у ОСОБА_3передати йому комп'ютер або
7 000 грн.;

- 12 грудня 2005 року таємно викрав майно ОСОБА_5 вартістю 580 грн.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеність
винності ОСОБА_1у вчиненні зазначених злочинів, ставить питання про скасування
вироку та направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону. Посилається на те, що суд, кваліфікуючи дії
ОСОБА_1за ч. 2 ст. 190 КК України зайво кваліфікував дії засудженого ще й за ч.
1 ст. 190 КК України. Крім того, зазначає, що суд усупереч вимогам ст. 57 КК
України призначив непрацюючому ОСОБА_1. покарання у виді виправних робіт.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора, який підтримав подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення
особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними
частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не
було засуджено. При сукупності злочинів кожен із них підлягає кваліфікації за
відповідною статтею або частиною статті Особливої частини Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, злочини, вчинені ОСОБА_1, не були
охоплені єдиним умислом. Тому його дії за епізодом незаконного заволодіння
шляхом обману належним ОСОБА_6 майном, вірно кваліфіковано як злочин з окремим від інших
епізодів складом за ч. 1 ст. 190 КК України.

Посилання у касаційному поданні прокурора на помилку суду при
призначенні ОСОБА_1. покарання за ч.
1 ст. 190 КК України є слушними.

Згідно змісту ст. 57 КК України, роз'яснень п. 12
постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року “Про
практику призначення судами кримінального покарання” виправні роботи
призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених.

Проте суд призначив учню 10 класу ОСОБА_1., який на час
постановлення вироку не працював,
покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді виправних робіт, чим
неправильно застосував кримінальний закон.

Разом із тим, відповідно до статей 98, 99 КК України до особи, яка на
момент постановлення вироку не досягла 16 років, не можуть бути застосовані й
інші види покарань, передбачені санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, - штраф та обмеження волі.

Оскільки у цьому випадку жодний вид покарання не може бути застосований до
засудженого ОСОБА_1як до неповнолітнього, то, виходячи з роз'яснень, які
містяться у ч. 7 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24
жовтня 2003 року “Про практику призначення судами кримінального покарання”,
вирок суду щодо нього підлягає зміні зі звільненням засудженого від покарання
на підставі ст. 7 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника прокурора Івано-Франківської
області задовольнити частково.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14
березня 2006 року щодо ОСОБА_1 змінити і на підставі ст. 7 КПК України
звільнити його від покарання, призначеного судом за ч. 1 ст. 190 КК України.

Вважати ОСОБА_1. засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України на 4
роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік позбавлення волі, за
ч. 2 ст. 189 КК України на 3
роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, а на підставі
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів на 5 років позбавлення волі. На
підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_1. від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов'язків,
передбачених п.п. 3, 4 ст. 76 КК України: повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання,
і періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

С у д д і :

Кравченко
К.Т. Мороз
М.А.
Шевченко Т.В.