Справа № 128/6147/14-к
ВИРОК
Іменем України
06 серпня 2015 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
представника цивільного позивача: ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого начальником цеху №3 на ДП «Стрижавська виправна колонія №81», не одруженого, пенсіонера не одруженого, раніше судимого, а саме
-05.11.2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 366 КК України, обрано покарання у виді штрафу, який сплачено 05.12.2014 року (судимість не погашена);
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.367 ч. 2 КК України,-
ОСОБА_4 працює згідно наказу УДПтС у Вінницькій області від 06.07.2009, № 38 о/с, на посаді начальника цеху № З ДП «Стрижавська виправна колонія № 81», з 08.01.2013 року, згідно наказу УДПтС у Вінницькій області від 08.01.2013, №1 о/с, працює на вищевказаній посаді по вільному найму.Відповідно до посадової інструкції начальника цеху №3, затвердженої 21.11.2012 року директором підприємства установи - заступником начальника установи з виробництва Стрижавської ВК № 81 ОСОБА_6 , ОСОБА_4 зобов`язаний забезпечувати раціональну витрату сировини та матеріалів, перевіряти якість продукції, що випускається, приймати участь в прийманні завершених робіт, забезпечувати виконання виробничих норм виробітку, аналізувати результат виробничої діяльності, забезпечувати правильність і своєчасність оформлення первинних документів, своєчасно інформувати чергову зміну про засуджених, які вчинили або готуються вчинити правопорушення. В разі завдання матеріальної шкоди установі начальник цеху №3 ОСОБА_4 несе матеріальну відповідальність.
Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 09.01.2013 року, укладеного між директором підприємства установи - заступником начальника установи з виробництва Стрижавської ВК №81 ОСОБА_6 та начальником цеху №3 цього ж підприємства ОСОБА_4 , товарно-матеріальні цінності на ДП «Стрижавськавиправна колонія № 81», які обліковуються по рахунку 206 «Матеріали, передані в переробку», по інвентарних номерах, місцях експлуатації і виробничих цехах закріплені за матеріально-відповідальною особою - начальником цеху № 3 ОСОБА_4 , оскільки останній відповідно до даного договору прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, і у зв`язку з викладеним зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей.
Проте, у зв`язку з неналежним виконанням своїх посадових обов`язків,передбачених вищевказаними документами, начальником цеху №3 ДП «Стрижавська ВК №81», допущено знищення товарно-матеріальних цінностей, що завдало істотної шкоди вказаному підприємству та державі.
Згідно акту «Позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Стрижавська виправна колонія № 81» за період з 01.01.2011 по 01.07.2013» від 29.08.2013 року, яка проведена Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області, факт нестачі підтвердився та виник з вини начальника цеху № З ДП «Стрижавська ВК №81» ОСОБА_4 .
Згідно висновку службового розслідування по факту виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей на ДП «Стрижавська виправна колонія №81» та відповідно до довідки Відділу нагляду і безпеки установи та згідно книги №1037 від 17.01.2008 «обліку інформації про злочини та пригоди» і книги №1669 від 23.11.2012 «обліку інформації про події» будь-якої інформації, щодо несанкціонованого використання деревини не зафіксовано. Відповідно до журналів реєстрації переміщень товарно-матеріальних цінностей на територію, з території, що охороняється через КПП №1668 та №1670 «Стрижавської виправної колонії № 81» розбіжностей, щодо ввозу лісоматеріалів та вивозу готової продукції не встановлено. Тобто факту крадіжки, або несанкціонованого вивозу матеріалів з установи не було.
Вищевказаний факт недостачі став можливим у зв`язку з неналежним ставлення до виконання своїх посадових обов`язків начальником цеху № 3 ОСОБА_4 , а тривала бездіяльність службової особи призвела до тяжких наслідків та матеріальних втрат.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням вину визнав частково, розкаявся у вчиненому та пояснив, що дійсно вчинив злочин з підстав, викладених в обвинувальному акті, а саме те, що він дійсно працював в Стрижавській СВК, був матеріально-відповідальною особою начальником цеху №3,прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Проте, у зв`язку з великою навантаженістю в роботі, а також того, що хворів, знаходився в відпустках своєчасно не оформив і не здав документи про списання лісоматеріалу, який виявлений, як недостача та який був спалений засудженими в саморобних «Буржуйках», яких було більше 70 ти. Він усно неодноразово звертався до керівництва з питанням оприбуткування «Буржуйок» з можливістю списання спаленого лісоматеріалу, але це питання відкладалось, не вирішувалося до проведення ревізії, якою виявлено недостачу лісоматеріалу на суму, що вказана в обвинувальному акті. Йому відомо, що на даний час саморобні «Буржуйки» оприбутковані по бухгалтерії та недостача списана та за ним не рахується.
Крім часткового визнання обвинуваченим своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, вина його у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні обставинами, а саме: показами представника цивільного позивача та свідків.
Так, представник цивільного позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні дав пояснення, якими підтверджується факт виявлення недостачі лісоматеріалу за матеріально-відповідальною особою ОСОБА_4 в сумі 232 046,07 грн., що в подальшому підприємством було встановлено, що лісоматеріал був використаний засудженими для опалювання приміщень, в тому числі 70 саморобними «Буржуйками». В подальшому саморобні «Буржуйки» були оприбутковані, а недостача частинами помісячно списана, тому в даний час за ОСОБА_4 недостача не значиться і вони до нього претензій не мають.
Свідок ОСОБА_9 пояснила. що працює головним бухгалтеромДП « Стрижавської ВК «81» з весни 2015 року і відповідно до бухгалтерських документів оприбутковано по підприємству 70 саморобних «Буржуйок», і згідно протоколу Балансової комісії недостача в сумі 232 046,07 грн., що числилась за ОСОБА_4 списана внаслідок використання лісопродукції для опалювання у вказаних «Буржуйках» в зимній період.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_6 дали пояснення про відомі їм обставини по кримінальному провадженню, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_4 та представника цивільного позивача ОСОБА_5 .
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст.367 КК України підтверджується також іншими доказами по кримінальному провадженню, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні, а саме:
актом позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Стрижавська виправна колонія №81» за період з 1 січня 2011 року по 1 липня 2013 року від 29.08.2013року, де ревізією встановлено що за даними бухгалтерського обліку - Головної книги за 2013 рік нестача відображена по дебету субрахунку 375 «Розрахунки за відшкодуванням завданих збитків» та кредиту субрахунку 206 «Матеріали, передані в переробку» в сумі 232046,07 гривень;
договорами про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_4 від 09.01.2013 року та 02.01.2013 року;
інвентаризаційними описами товаро-матеріальних цінностей ввірених матеріально-відповідальній особі ОСОБА_4 по ДП « Стрижавської ВК «81»;
протоколами засідання інвентаризаційної комісії по ДП « Стрижавської ВК «81»;
протоколом проведення засідання Балансової комісії ДП « Стрижавської ВК «81», яким підтверджується наявність і використання на території виробничої зони підприємства та виробничих приміщень 76 саморобних опалювальних пристроїв типу «Буржуйка», а за даними бухгалтерського обліку, на підприємстві рахується лише 3 опалювальні пристрої, що для опалювання в усіх вказаних «Буржуйках» засудженими використовувались різні лісоматеріали, кількість та вид яких по бухгалтерському обліку не відображався. Згідно висновку службового розслідування необхідно оприбуткувати опалювальні пристрої та відобразити використані лісоматеріали. З метою недопущення перевитрат собівартості готової продукції списання лісоматеріалів відображати в бухгалтерському обліку пропорційно до фактичного виготовлення продукції на протязі 6 місяців 2013 р.
бухгалтерськими довідками про списання недостачі лісоматеріалів, що числились за ОСОБА_4 (а.с.32-34,75);
копією головної книги по ДП « Стрижавської ВК «81», якою підтверджується списання недостачі лісоматеріалів, що числилась за ОСОБА_4 ;
посадовою інструкцією начальника цеху №3 ОСОБА_4 ;
наказом в.о. директора ОСОБА_12 ДП « Стрижавської ВК «81» про призначення ОСОБА_4 на посаду начальника цеху №3 з 09.01.2013 року;
висновком службового розслідування по факту виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей на Державному підприємстві Стрижавської виправної колонії УДПтС України у Вінницькій області №81 від 21.05.2013 року, відповідно до якого факт нестачі лісопродукції мав місце внаслідок неповного належного виконання своїх посадових обов`язків начальником цеху №3 ОСОБА_4 .
Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст.86 КПК України).
Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 367 ч.2 КК України була доведена під час досудового слідства та знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.
Суд вважає, що часткове визнання вини обвинуваченим являється методом його захисту з метою пом`якшення покарання за вчинене кримінальне правопорушення.
Суд вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам державним інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Тому при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості злочину; обставини його вчинення обвинуваченим;особу винного, який розлучений, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, являється осудним, не хворіє на психічне захворювання, за місцем останньої роботи характеризується позитивно; його стан здоров`я; сімейний та матеріальний стан.
Обставини, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих вину обвинуваченого обставин та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, обставини вчинення кримінального правопорушення, позицію державного обвинувачення відносно міри покарання та можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що на день ухвалення вироку завдана шкода списана підприємством, а також вищезазначені відомості, які характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі, з призначенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права займати керівні посади та посади пов`язані з матеріальною відповідальністюта без штрафу. Також ОСОБА_4 може бути звільнений від відбування основного покарання з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України. Також суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Цивільний позов прокурора Вінницького району в інтересах держави в особі ДП «Стрижавська виправна колонія №81» підлягає залишенню без розгляду, відповідно до клопотання прокурора.
При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Заходи забезпечення даного кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, клопотань про їх обрання не надходило.
Керуючись ст.ст.128, 129, 369-371, 373, 374 КПК України, суд
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати керівні посади та посади пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 рокибез штрафу.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції;
Цивільний позов прокурора Вінницького району в інтересах держави в особі ДП «Стрижавська виправна колонія №81» залишити без розгляду.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: