Справа №468/193/14-к 19.05.2015 19.05.2015 19.05.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000831 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 03.03.2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , судимого вироками:

1) Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.08.2013 року за ст.125 ч.2 КК України, відповідно до ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 09.10.2013 року до громадських робіт на строк 240 годин.

2) Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30.12.2013 року за ст.185 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 5 місяців,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.
Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/784/317/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст.342 ч.2, ст.345 ч.2 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 2 роки та ухвалити новий вирок, яким визнати останнього засудженим за ч.2 ст.342 КК України до арешту на строк 3 місяці, за ч.2 ст.345 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, покарання, призначене ОСОБА_6 за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30.12.2013 року виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочинів.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.342 КК України 3 місяці арешту;

- за ч.2 ст.345 КК України 1 рік позбавлення волі;

Відповідно до ст.70 ч.4 КК України, шляхом часткового складання покарань, з урахуванням покарання, призначеного вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30.12.2013 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення полі на строк 3 роки 2 місяці.

На підставі ст.75, п.2, 3 ст.76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , стверджує про неправильне застосування кримінального закону, яке полягає у безпідставному звільненні обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України.

Вказує на те, що небажання ОСОБА_6 піддаватися примусу держави, нехтування встановленими КПК та суспільними правилами поведінки призвело до вчинення ним нових злочинів.

Судом не враховано, що ОСОБА_6 притягувався за нанесення легких тілесних ушкоджень, проте висновків не зробив та знов вчинив насильницький злочин, який характеризує його як особу, схильну доводити свою позицію переважно за допомогою протиправного застосування фізичної сили.

Також, суд не в повній мірі враховано його зухвале ставлення до вчиненого та відсутність каяття попре докази вини, а відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_10 не може впливати на прийняття рішення щодо можливості його виправлення без відбування покарання.

На його думку, не враховано неявка за повісткою 05.08.2013 року на проголошення вироку.

Вважає, що не зменшує суспільну небезпеку злочинів проміжок часу, що сплинув, оскільки це не характеризує ОСОБА_6 з позитивного боку, а також безпідставно врахована характеристика як позитивна, яка фактично є посередньою.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вважає безпідставним затримання працівниками міліції за наведених у вироку обставин, оскільки на час затримання - 25.09.2013 року вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.08.2013 року не набрав законної сили, а також йому не було надано копію вироку.

Стверджує, що працівники міліції, які проводили його затримання, не повідомили про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що в протоколі затримання від 25.09.2013 року в графі підстави затримання зазначено «виконання вироку суду», але не вказано який саме вирок суду, від якої дати, щодо якої особи.

На його думку, не проведено належної перевірки затримання, оформленого цим протоколом.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання захисника з цього приводу.

В запереченнях прокурор посилається на необґрунтованість тверджень апелянта щодо затримання його працівниками міліції з метою виконання вироку від 05.08.2013 р. в частині призначеного покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Вказує, що згідно зі ст. 50 ч.1 КВК України цей вид покарання відбувається в арештних домах. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та п. 3.3 Інструкції «Про роботу ізоляторів тимчасового тримання», затвердженої наказом МВС України № 60 ДСК від 20.05.2005 р. особа, вирок щодо якої не набрав законної сили та щодо якої обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, поміщається до ізолятору тимчасового тримання органу внутрішніх справ.

Посилається на обізнаність ОСОБА_6 щодо ухвалення вироку, оскільки вже 14.08.2013 р. його захисник звертався до прокуратури із заявою про оскарження вироку.
Звертає увагу, що ОСОБА_6 був затриманий не в порядку ст. 208 КПК України. Повноваження щодо перевірки законності затримання відповідно до ст. 206 КПК України покладені на слідчого суддю. Тому судом прийнято умотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту щодо перевірки законності затримання ОСОБА_6 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.
25.09.2013 року біля 16 години, старшим оперуповноваженим СКР Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області ст. лейтенантом міліції ОСОБА_10 було отримано оперативну інформацію про перебування ОСОБА_6 , засудженого 05.08.2013 року Баштанським районним судом за ст. 125 ч.2 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту і якому до вступу вироку в законну силу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, від виконання якого ОСОБА_6 навмисно ухилявся, біля магазину «АТБ-Маркет», що розташований в м. Баштанка по вул. Б.Республіки буд. №42.
Під час перевірки вказаної інформації, ОСОБА_6 , дійсно був виявлений біля вищевказаного магазину. Побачивши ст. о/у СКР Баштанського РВ УМВС ОСОБА_10 , який наближався до обвинуваченого, ОСОБА_6 почав тікати від нього в напрямку вул. Енгельса м. Баштанка. ОСОБА_10 повідомив про указаний факт оперативного чергового Баштанського РВ УМВС.
Для надання допомоги ОСОБА_10 у затриманні ОСОБА_6 , оперативним черговим райвідділу було направлено працівників Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області міліціонера-водія Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області сержанта міліції ОСОБА_11 та старшого оперуповноваженого КМСД Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_12 .
Разом з ОСОБА_10 , зазначені працівники міліції на службовому автомобілі приїхали на вул. Енгельса м. Баштанка, де ОСОБА_12 і ОСОБА_10 вийшли із автомобіля та розділившись почали обшукувати місцевість. Через кілька хвилин ОСОБА_12 , який був одягнений у формений одяг, було виявлено місцезнаходження ОСОБА_6 , який перебував у чагарниках біля ставку. ОСОБА_12 скомандував йому вийти та прослідувати до Баштанського РВ УМВС. ОСОБА_6 почав наближатись до ОСОБА_12 і вмовляти останнього відпустити його. ОСОБА_12 запідозривши, що у ОСОБА_6 можуть бути предмети, які він може застосувати в якості зброї, голосно подав команду: «Стій! Не рухайся! Міліція», а коли ОСОБА_6 не відреагував на вказану команду, знову скомандував: «Стій! Не наближайся, інакше відносно тебе буде застосовано вогнепальну зброю», та з цією метою привів табельну зброю у бойову готовність і попередив ОСОБА_6 про можливість її застосування. Після цього ОСОБА_6 перестав скорочувати відстань до ОСОБА_12 , але продовжував твердити про свою невинуватість і що він має піти.
В цей час до місця перебування ОСОБА_6 і ОСОБА_12 підбіг ОСОБА_10 та взяв ОСОБА_6 за руку і скомандував пройти до службового автомобіля, для подальшого слідування до Баштанського РВ УМВС, на виконання вироку суду. Але ОСОБА_6 всупереч законній вимозі працівника міліції, схопив ОСОБА_10 двома руками за куртку, і почав наносити останньому умисно удари ногами в область тулуба, а саме, коліном в живіт, та не менш двох ударів ногами по ногах. Після цього, продовжуючи чинити опір працівникам міліції, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_10 за куртку та відокремив частину бокової зовнішньої правої кишені від поли куртки. В ході вчинення опору працівникам міліції під час виконання ними своїх службових обов`язків, ОСОБА_6 виражався на адресу ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , який був одягнений у формений одяг, нецензурною лайкою з погрозами. На допомогу працівникам міліції ОСОБА_10 і ОСОБА_12 прибіг ОСОБА_11 , після чого, до ОСОБА_6 були застосовані заходи фізичного впливу і спеціальний засіб «БР» браслети, в результаті чого останнього було затримано, поміщено до службового автомобіля та доставлено до Баштанського РВ УМВС.
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , співробітнику міліції ОСОБА_10 було завдано тілесні ушкодження у вигляді численних саден лівої нижньої кінцівки, обох верхніх кінцівок, які утворились від дії тупих твердих предметів, ймовірно в термін і при обставинах вказаних ОСОБА_10 . За ступенем тяжкості зазначені ушкодження згідно висновку судово-медичного експерта №1659 від 03.10.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд прийшов таких висновків.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, а також умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень в зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за наведених у вироку обставин, підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Твердження апелянта ОСОБА_6 про безпідставність затримання спростовується наступними доказами.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 (уповноваженого сектору карного розшуку), наданих в судовому засіданні та зафіксованих на технічному носії інформації вбачається, що на початку вересня 2013 року начальником Баштанського РВ УМВС було доведено особовому складу про рішення суду на затримання та поміщення в ізолятор тимчасового тримання ОСОБА_6
25.09.2013 року біля 16 години надійшла оперативна інформація про перебування ОСОБА_6 в районі магазина «АТБ-Маркет» у м. Баштанка. Там побачив ОСОБА_6 , який почав тікати. Телефоном через чергового Баштанського РВ УМВС викликав оперативну групу. Разом з прибувшими на службовому автомобілі працівниками міліції ОСОБА_12 та ОСОБА_11 переслідували ОСОБА_6 , який повернув на вул. Енгельса. ОСОБА_12 виявив ОСОБА_6 в чагарниках. Знаходячись на відстані близько 50 м. від них, чув команду ОСОБА_12 . ОСОБА_6 :«Стій, не рухайся, стріляти буду». ОСОБА_6 наближався до ОСОБА_12 , який тримав в руках зброю. Був у цивільному одязі. Підійшовши до ОСОБА_6 , представився, що є працівником міліції і пояснив, що його затримано на виконання рішення суду. ОСОБА_6 просив його відпустити, говорив про невинуватість. Взявши ОСОБА_6 за плече, запропонував йому заспокоїтися та пройти до службового автомобіля. У відповідь ОСОБА_6 схопив його за плече, наніс 2 удари коліном в живіт і кілька ударів ногами по ногах. Почали боротися, впали на землю. ОСОБА_12 і ОСОБА_11 прийшли на допомогу та застосували до ОСОБА_6 спеціальний засіб наручники. Доставили ОСОБА_6 до райвідділу міліції, передали начальнику ІТТ.
В процесі затримання ОСОБА_6 заподіяв йому тілесні ушкодження та надірвав праву кишеню куртки.
Потерпілим ОСОБА_10 обставини злочину підтверджені 15.10.2013 року під час слідчого експерименту в ході відтворення обставин події з виходом на місце, в ході якого він показав, як саме ОСОБА_6 чинив опір працівникам міліції та механізм заподіяння йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень під час його затримання 25.09.2013 року (т.1 а.п. 79-82).
Показання потерпілого ОСОБА_10 узгоджуються з аналогічними по суті показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , які є очевидцями події.
Зокрема, свідок ОСОБА_12 (старший оперуповноважений кримінальної міліції) показав, що особовому складу було повідомлено про необхідність затримання ОСОБА_6 та поміщення в ІТТ за рішенням суду. 25.09.2013 року перебував в складі оперативної групи, був у форменому одязі. Виявив ОСОБА_6 в чагарниках. Він стверджував, що у злочині не винуватий та просив його відпустити. Пропонував ОСОБА_6 заспокоїтися та, що в райвідділі міліції розберуться. Привів зброю у готовність у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не виконував його команди зупинитися та не наближатися. Діяв відповідно до Закону України «Про міліцію». В цей час підбіг ОСОБА_10 . Вони розмовляли. ОСОБА_10 пропонував ОСОБА_6 не чинити опір. Цій вимозі ОСОБА_6 не підкорився. Він та ОСОБА_6 стали боротися. ОСОБА_6 висловлювався на адресу ОСОБА_10 нецензурною лайкою, схопив його за куртку, наніс 2-3 удари ногою по ногах. Вони впали на землю. Помістивши зброю до кобури, підбіг до них разом з водієм-міліціонером ОСОБА_13 . До ОСОБА_6 були застосовані наручники. Доставили ОСОБА_6 до райвідділу міліції. В ІТТ його поміщав ОСОБА_14 (начальник ІТТ). Бачив, що у ОСОБА_10 розірвана кишеня куртки.
Свідок ОСОБА_11 (водій-міліціонер) показав, що у складі оперативної групи у форменому одязі на службовому автомобілі виїхав на затримання ОСОБА_6 . Той чинив опір ОСОБА_10 і ОСОБА_12 . Наніс декілька ударів ОСОБА_10 , висловлювався нецензурно на його адресу. Допоміг їм надіти на ОСОБА_6 наручники. Під час його доставки до райвідділу міліції ОСОБА_10 повідомив, що у нього розірвана куртка.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину в інкримінованих злочинах не визнав. Однак, в цілому підтвердив обставини свого затримання і поміщення в ІТТ Баштанського РВ УМВС України в Миколаївської області 25.09.2013 року. Заперечив опір працівникові міліції ОСОБА_10 , умисне заподіяння йому тілесних ушкоджень та пошкодження його одягу. Показав, що коли вийшов з магазину, 3 чоловіка в цивільному почали його переслідувати. Вважаючи, що йому загрожує небезпека, став тікати. Заліг за деревиною біля чагарнику. Приїхала машина з нарядом міліції. Вийшов звідти на вимогу працівника міліції. Він витягнув з кобури пістолет, сказав стояти, не рухатися. Запитав в нього: «В чому справа?». Підбіг ОСОБА_10 , схопив за плечі. У відповідь також схопив ОСОБА_10 за плечі. Почалася боротьба. Разом впали на землю. Підбігли ОСОБА_12 і ОСОБА_15 , наділи наручники, помістили до машини. На запитання: «За що затримали?» відповіли, що усе буде з`ясовано в райвідділі міліції. Лише під час поміщення в ІТТ його начальник пояснив, що затриманий на виконання рішення суду про обрання запобіжного заходу тримання під вартою.
Також не заперечував висловлювання на адресу ОСОБА_10 нецензурною лайкою, стверджуючи, що це було обопільно.
Відповідно до висновків експерта №1659 від 03.10.2013 року та №1814/1659-13 від 06.11.2013 року, у потерпілого ОСОБА_10 виявлені чисельні садна лівої нижньої кінцівки, обох верхніх кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вони могли утворитися за обставин, на які вказують потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_11 згідно з протоколами їх допитів (т.1 а.с. 90,91-92).
З протоколу огляду від 07.10.2013 року і фототаблиць до нього вбачається, що на куртці ОСОБА_10 виявлено пошкодження відірвано край правої бокової кишені (т.1 а.п. 76-88). Зазначена куртка долучена до кримінального провадження як речовий доказ (т.1 а.п. 83).
Є безпідставним твердження апелянта про відсутність пошкодження куртки потерпілого ОСОБА_10 , яке вмотивовано відсутністю ниток в місці пришивання накладної кишені, оскільки є наявним факт часткового відокремлення кишені куртки від її поли. Сутність характеру пошкодження куртки потерпілого у вироку зазначена правильно.
Наведені вище докази: показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 (очевидців події), а також об`єктивні дані, які містяться у висновку експерта щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень, їх локалізації та механізму утворення, в протоколі огляду щодо наявності пошкодження куртки потерпілого є належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність знаходяться у взаємозв`язку та є достатньою для висновку суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Передбачені ст. 94 КПК України правила оцінки доказів судом 1 інстанції дотримані.
Судом 1 інстанції належним чином перевірені твердження обвинуваченого ОСОБА_6 щодо незаконності його затримання працівниками міліції 25.09.2013 року.
З цього приводу суд обгрутовано послався, що вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.08.2013 року, яким ОСОБА_6 був засуджений за ст. 125 ч.2 КК України до арешту на строк 6 місяців та обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, підлягав виконанню в частині запобіжного заходу (т.1 а.п.72-75).
З супровідного листа суду начальнику Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області вбачається, що копія вироку направлена на виконання у той же день (т.1 а.п.71).
Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_6 від 25.09.2013 р., складеного начальником ІТТ Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_14 , на забезпечення виконання вироку й було затримано ОСОБА_6 (т.1 а.п. 87-88).
Про необхідність затримання ОСОБА_6 та поміщення в ІТТ саме з цією метою, про що було доведено особовому складу райвідділу міліції на початку вересня 2013 року вбачається з наведених вище показань потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 . При цьому, не має істотного значення той факт, що вказані працівники міліції не були повністю обізнані про суть судового рішення та допускали деякі неточності з цього приводу в показаннях в судовому засіданні.
Апеляційний суд зауважує, що хоча на момент затримання ОСОБА_6 25.09.2013 року вирок суду від 05.08.2013 р. не набрав законної сили, але обґрунтованість та законність обраного йому вироком запобіжного заходу у виді тримання під вартою могла бути перевірена лише в один спосіб шляхом апеляційного розгляду.
Ухвалою апеляційного суду від 09.10.2013 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 зазначений вирок змінено, покарання ОСОБА_6 пом`якшено до 240 годин громадських робіт. Обраний судом ОСОБА_6 запобіжний захід скасовано як неумотивований (т.1 а.с. 85-86).
Судові рішення були предметом перевірки в касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2014 року касаційна скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення. Також надана оцінка його твердженням в частині невручення копії вироку. З цього приводу суд касаційної інстанції зазначив про направлення на домашню адресу копії вироку ОСОБА_6 , який не з`явився на проголошення вироку. Тому є безпідставними аналогічні твердження апелянта в цьому провадженні.
Крім того, поведінка ОСОБА_6 під час його затримання працівниками міліції 25.09.2013 р., а саме, намагання втекти, переховування в чагарнику, прохання відпустити його, твердження про невинуватість, незаконність рішення, вчинення опору свідчать про обізнаність ОСОБА_6 щодо прийнятого судом рішення та обраного запобіжного заходу.
Оформлення затримання обвинуваченого ОСОБА_6 на забезпечення виконання вироку в частини обраного йому запобіжного заходу з використанням бланку протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину відповідно до ст.208 КПК України не впливає на правомірність виконаних працівниками міліції дій. Разом з тим, зазначений протокол містить посилання на підставу затримання ОСОБА_6 забезпечення виконання вироку суду, роз`яснення йому цієї підстави, а також процесуальних прав. Про обізнаність з підставою затримання свідчить його підпис в протоколі (т.1 а.п. 87-88).
За фактом затримання ОСОБА_6 25.09.2013 року, застосування до нього засобів впливу та спеціальних засобів було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що працівники Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області діяли в рамках чинного законодавства та ст.ст. 14, 15-1 Закону «Про міліцію» і не допустили перевищення покладених на них обов`язків (т. 1 а.п. 84).
Даний висновок є обґрунтованим та відповідає встановленим обставинам справи.
За діючим кримінальним процесуальним законом обов`язки щодо захисту прав людини, які пов`язані з позбавленням свободи, покладені на слідчого суддю (ст. 206 КПК України). Це питання вирішується у передбачений законом спосіб. Захисником ОСОБА_8 клопотання про перевірку законності затримання ОСОБА_6 заявлено під час судового провадження. Однак, і в цьому провадженні ця обставина фактично перевірена під час дослідження наданих доказів як така, що безпосередньо пов`язана з оцінкою дій працівників міліції під час виконання ними службових обов`язків. Тому суд обгрутовано відмовив в задоволенні клопотання захисника щодо окремої перевірки зазначеного питання.
Наведене спростовує твердження апелянта в цій частині.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов про те, що обставини вчинених ОСОБА_6 злочинів судом 1 інстанції встановлені вірно. Його дії правильно кваліфіковані за ст.342 ч.2 КК України як опір представникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, за ст.345 ч.2 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
За такого відсутні підстави для задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить про скасування вироку та закриття провадження.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 65 КК України, тобто, з врахуванням вчинення ним злочинів невеликої та середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно. Є невірним твердження прокурора про безпідставність врахування характеристики обвинуваченого як позитивної, оскільки з наданої начальником КО «Правопорядок» характеристики ОСОБА_6 від 03.10.2013 року вбачається, що за останній рік на нього до міської ради не надходило скарг, заяв та інших компрометуючих матеріалів, повідомлень про порушення громадського порядку та притягнення до адміністративної відповідальності (т.1 а.п. 99).

Вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання апелянтом не оспорюється.
Висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків з числа передбачених ст. 76 КК України, судом 1 інстанції вмотивований даними про особу ОСОБА_6 , який одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутністю претензій з боку потерпілого, а також мінуванням часу після вчинення інкримінованих злочинів.
З цим висновком апеляційний суд погоджується, приймаючи також до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , якій згідно з довідкою військового комісару Баштанського району від 15.10.2013 року знятий з військового обліку за рішенням медичної комісії та звільнений від проходження військової служби (т.1 а.п.97), а також факт його працевлаштування водієм в АТП-14854, що підтверджено довідкою виконуючої обов`язки директора станом на 06.10.2014 року (т.1 а.п. 186). В апеляційному суді обвинувачений зазначив, що на даний час є само зайнятою особою, займається обробкою земельних паїв родини.

Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про наявність у ОСОБА_6 міцних соціально-корисливих зв`язків.

Що стосується врахування судом проміжку часу, який пройшов з моменту вчинення злочинів до ухвалення оскаржуваного вироку (він становить приблизно 1 рік 6 місяців), то зазначена обставина також характеризує особу обвинуваченого, а відтак, підлягає врахуванню при призначенні покарання ОСОБА_6 у сукупності з іншими даними про його особу. Доводи апеляції прокурора в цій частині є безпідставними.

Неявка ОСОБА_6 на проголошення вироку суду 05.08.2013 року, на що також посилається апелянт, характеризує його процесуальну поведінку в іншому кримінальному провадженні, а відтак, не може бути врахована при призначенні покарання в цьому кримінальному провадженні.

Відсутність каяття ОСОБА_6 є його позицією стосовно пред`явленого йому обвинувачення і не підлягає врахуванню з огляду на положення ст.ст. 65, 67 КК України. Що стосується вчинення ним насильницького злочину, то ця обставина як ознака злочину впливає на кваліфікацію злочину, передбаченого ст. 345 ч.2 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним. Тому на підставі ст. 67 ч.4 КК України вказану обставину суд не може ще раз врахувати при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Оскільки ОСОБА_6 нові злочини вчинив до постановлення вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30.12.2013 року, то йому правильно призначено покарання із застосуванням вимог ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Порушень кримінального процесуального закону, які б могли потягти скасування чи зміну вироку, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 03.03.2015 року, відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: