Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
05 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора - ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_5 , його представника- адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Рівненського міського суду від 19 листопада 2014 року.

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дубно Рівненської області, житель АДРЕСА_1 , гомадянин України, з вищою освітою, непрацюючий, одружений, пенсіонер МВС, не судимий, засуджений:

- за ч.1 ст.122 КК України до позбавлення волі на строк виді 2 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки згідно п. 2,3 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 429 369 гривень 97 копійок матеріальної шкоди та 80000 гривень моральної шкоди.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів по справі.

За вироком суду, 02 березня 2010 року, біля 12 години ОСОБА_8 , керуючи автомобілем, марки «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходячись на дорозі, що проходить поблизу приміщення № 11в, м. Рівне по вул. Сірка на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно здійснив наїзд автомобілем на ОСОБА_5 , після чого протягнув його на капоті автомобіля приблизно від 3,5 м до 5 м., внаслідок чого, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді розриву внутрішньо-бокової зв`язки та розриву передньої зхрещеної зв`язки, ускладненої гемартрозом правого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 328/Е-895, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я, а також садно та крововилив на лівій гомілці, два крововиливи на внутрішній поверхні середньої третини лівого передпліччя та по одному крововиливу на внутрішній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданих на вирок суду апеляціях:

- потерпілий ОСОБА_5 та його представник- адвокат ОСОБА_6 просять вирок суду скасувати частково, постановити новий вирок та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Зазначають, що висновки суду щодо недостовірності показів окремих свідків не відповідають тим обставинам, на які посилається суд у вироку. Доводять, що при вирішенні цивільного позову суд не прийняв рішення про вжиття заходів щодо забезпечення цивільного позову при наявності відповідного клопотання потерпілого. Вказують, що суд при призначенні засудженому покарання не врахував ступінь тяжкості, обставини вчиненого злочину та особу винного.

- засуджений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 вважають вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою досудового і судового слідства; невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи; істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. Доводять, що суд не дослідив ряд обставин, що завідомо заперечують покази свідків ОСОБА_5 та виключають факт спричинення останньому тілесних ушкоджень на місці події; висновки суду, викладені у вироку, не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та не врахував докази, що мають істотне значення для справи; комплексні судово-медична та трасологічна експертиза і її висновок №3752 від 13.01.2013 р. є неналежними та недопустимими доказами. Просять вирок суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину.

В поданих на вирок суду змінах до апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині вирішення цивільного позову, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд. Вказує, що суд необгрунтовано включив до майнової шкоди витрати на харчування, проживання, переліт, чим порушив принципи справедливості, добросовісності та розумності, передбачені п.6 ст.3 ЦК України. Зазначає, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 80 000 грн. моральної шкоди належним чином не обгрунтовано та не мотивовано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, пояснення потерпілого ОСОБА_5 та його представника- адвоката ОСОБА_6 , які просять вирок суду скасувати та постановити новий вирок, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про скасування вироку суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляціях доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а апеляції потерпілого ОСОБА_5 , його представника- адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 - задоволенню частково, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку злочині ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України є правильною.

Твердження засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про скасування вироку суду та закриття провадження не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються показами потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині не визнав та пояснив, що 02 березня 2010 року приблизно о 11 год. 35-40 хв. на будівництво об`єкта по вул. Сірка в м. Рівне приїхав ОСОБА_5 та між ними виник словесний конфлікт, під час якого вони ображали і погрожували один одному. Після цього у він разом із дружиною та ОСОБА_10 сіли в належний йому автомобіль, марки «Хюндай Санта Фе» та, проїхавши 15-20 м. помітив, як йому назустріч по проїжджій частині рухався потерпілий. Останній зупинив автомобіль та після розмови відійшов в сторону. Наїзду на потерпілого не здійснював.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 02 березня 2010 року, приблизно о 11 год на об`єкті по вул. Сірка в м. Рівне між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт, його виштовхнули на вулицю за межі території. На вулиці він помітив ОСОБА_8 , який пізніше сів у свій автомобіль, марки «Хюндай-Санта Фе». Розмовляючи по телефону, різко відчув біль в області колін від удару вказаного автомобіля та впав на капот машини, яка декілька метрів його протягнула.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_12 , 02 березня 2010 року на будівництві по вул. Сірка в м. Рівне був очевидцем конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 . Після чого, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_10 сіли в автомобіль, марки «Хюндай Санта Фе», яким керував ОСОБА_8 . Під час руху останній здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_5 , ноги котрого опинилися під автомобілем, потерпілий намагався втриматися за капот автомобіля.

Свідок ОСОБА_13 показав, що бачив як 02 березня 2010 року автомобіль ОСОБА_8 «Хюндай Санта Фе» наїхав на ОСОБА_5 і, протягнувши, його декілька метрів зупинився.

Аналогічні покази в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_14 та показав, що 02 березня 2010 року бачив, як автомобіль, яким керував ОСОБА_8 , рухаючись із невеликою швидкістю, вдарив потерпілого в область колін та протягнув ще декілька метрів, останній впав на капот і намагався втриматися. Приблизно через два-три метри автомобіль зупинився. ОСОБА_5 , кульгаючи відійшов у сторону, а ОСОБА_8 разом із жінкою поїхали із місця пригоди.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_15 , 02 березня 2010 року він приїхав на об`єкт, який знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Сірка, забрати працівників. Від`їжджаючи від об`єкту він побачив, що перед його автомобілем на дорозі стояв автомобіль «Хюндай», за кермом якого знаходився ОСОБА_8 . Бачив, як ОСОБА_5 , кульгаючи відходив від капоту даного автомобіля. З автомобіля вийшов підсудний і між ними відбувалась якась суперечка.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 328 Е-895 від 17 червня 2010 року тілесні ушкодження ОСОБА_5 могли утворитися 02 березня 2010 року, а саме незадовго до поступлення потерпілого в лікувальний заклад, тобто не суперечать вказаному в

обставинах справи терміну ( а.с. 95-98 т.1). Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів з відносно значною силою в ділянку правого коліна (при розгинанні гомілки в колінному суглобі із частковою її ротацією), лівої гомілки та обох передпліч і, враховуючи їх характер та локалізацію, цілком могли утворитися внаслідок наїзду автомобілем при обставинах, на які вказує потерпілий, які виникли майже одночасно, внаслідок дії виступаючих частин автомобіля на різні ділянки тіла потерпілого з точками прикладення травмуючої сили не менше чотирьох. (а.с.98 т.1).

Відповідно до висновку комплексної судово-медичної та авто технічної експертизи № 102/227 морфологічні особливості, локалізація і характер тілесних ушкоджень на нижніх кінцівках ОСОБА_5 (правий колінний суглоб, та верхня третина правої гомілки) з урахуванням висоти розташування передніх конструктивних частин автомобіля «Хюндай Санта Фе» д.н.з. НОМЕР_1 свідчить за можливість виникнення цих тілесних ушкоджень в результаті травмування вказаним автомобілем під час його руху з невеликою швидкістю. При цьому контактування з нижніми кінцівками потерпілого найбільш ймовірно відбулося виступаючими до переду частинами автомобіля на рівні ушкоджень - номерний знак, бампер тощо. Після цього, враховуючи дію травмуючої сили нижче центру ваги тіла, могло мати місце незначне часткове закидання тіла на капот автомобіля, при якому відбулося контактування обома передпліччями потерпілого з капотом автомобіля ( а. с.105-116 т.1 ).

Висновки експертизи № 102/227 об`єктивно підтверджуються висновком № 3752 комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по кримінальній справі від 29.01.2013р., складеної 29.01.2013р. з якої вбачається, що виявлені на тілі ОСОБА_5 тілесні ушкодження, зокрема ушкодження на правому колінному суглобі є характерними для автотравми. Виходячи із розташування пошкоджень, виступаючих передніх частин та слідів на автомобілі марки «Хюндай Санта Фе», з урахуванням морфологічних особливостей, локалізації та характеру тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не виключено, що наїзд на потерпілого міг відбутися вказаним автомобілем і при цьому від контакту нижньої кромки рамки під передній знак автомобіля, на якій утворилась тріщина пластмаси, на його тілі утворилось ушкодження правого колінного суглобу, з подальшим неповним закиданням тіла потерпілого на капот, про що свідчать сліди у вигляді зняття шару дорожнього бруду на пластмасовій декоративній накладці на передній кромці капота, що в подальшому призвело до контакту обох передпліч з поверхнею капота, на якому утворились сліди ковзання у вигляді смуг зняття шару дорожнього бруду, а на передпліччях крововиливи на внутрішніх поверхнях. Ушкодження у вигляді садна з крововиливом на зовнішній поверхні верхньої третини лівої гомілки потерпілого ОСОБА_5 могли утворитися як від контакту з виступаючими передніми частинами автомобіля «Хюндай Санта Фе» в процесі неповного закидання його тіла на капот.

Висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 3752 від 29.01.2013 р. суд першої інстанції правильно визнав мотивованим, науково обгрунтованим, що узгоджується з матеріалами кримінальної справи і сумнівів у його правильності не виникає, а тому твердження захисника ОСОБА_9 про те, що висновок судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №3752 від 13.01.2013 р. є неналежним та недопустимим доказом не заслуговує на увагу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, прийшов до вірного висновку, що вина ОСОБА_8 в скоєному злочині, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, доведена повністю.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що виявлені на тілі ОСОБА_5 тілесні ушкодження не могли бути спричинені внаслідок прямого бамперного удару автомобіля є безпідставними, оскільки вони спростовуються показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які підтвердили, що 02 березня 2010 року автомобіль ОСОБА_8 здійснив наїхав на ОСОБА_5 . Покази свідків є послідовними, об`єктивними та узгоджуються з фактичними матеріалами справи.

Твердження захисника ОСОБА_9 щодо не встановлення досудовим слідством кількості виявлених на тілі ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а також їх характеру та локалізації спростовуються висновком судово-медичної та автотехнічної експертизи № 102/227, згідно якого морфологічні особливості, локалізація і характер тілесних ушкоджень на нижніх кінцівках ОСОБА_5 (правий колінний суглоб, та верхня третина правої гомілки) з урахуванням висоти розташування передніх конструктивних частин автомобіля «Хюндай Санта Фе» д.н.з. НОМЕР_1 свідчить за можливість виникнення цих тілесних ушкоджень в результаті травмування вказаним автомобілем під час його руху з невеликою швидкістю.

Показання потерпілого про умисний наїзд на нього автомобіля «Хюндай Санта Фе», за кермом якого перебував ОСОБА_8 , узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з яких убачається, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Хюндай Санта Фе» здійснив умисний наїзд на ОСОБА_5 , тому доводи апеляцій засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 щодо незаконності вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням кримінально-процесуального закону є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Згідно ст. 65 КК України у кожному випадку, призначаючи покарання, суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, вказати, які дані про особу, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання підсудного він враховує.

Суд при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 , особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його пенсійний вік, за місцем проживання характеризуються позитивно.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання не є явно несправедливим внаслідок м`якості, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а тому твердження апеляції потерпілого ОСОБА_5 та його представника- адвоката ОСОБА_6 про посилення покарання засудженому не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки він був засуджений місцевим судом до закінчення строків давності.

Разом з тим, при вирішенні цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_5 судом не в повній мірі дотримані вимоги процесуального закону.

Згідно ст.28 КПК України 1960 року право пред`явлення цивільного позову у кримінальній справі належить особі, що зазнала від злочину збитків , а в силу п.4 ст.64 КПК України 1960 року характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 2.07.2004 р. передбачено, що суд повинен не тільки роз`яснити у судовому засіданні потерпілому та його представникові права, передбачені статтями 49, 52, 521, 87, 871, 88, 267, 348, 384 КПК, а й забезпечити можливість їх реального здійснення.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 січня 2014 року потерпілий ОСОБА_5 цивільним позивачем не визнаний, хоча ним заявлений цивільний позов про відшкодування збитків про відшкодування витрат на лікування; задовольнивши цивільний позов ОСОБА_5 в частині майнової шкоди суд не з`ясував об`єктивної необхідності здійснення операції потерпілим у приватній клініці м.Дьоблінг (Австрія), а також обгрунтованості включення до майнової шкоди витрат на харчування, проживання та переліт потерплого.

Вказані вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду місцевим судом не виконані.

Судом першої інстанції після прийняття позовної заяви потерпілого не прийнято всіх необхідних дій для забезпечення своєчасного та правильного вирішення справи в частині цивільного позову.

Як вбачається з протоколів судового засідання, позовна заява потерпілого ОСОБА_5 та доповнення до неї цивільним позивачем не оголошувались та в судовому засіданні не досліджувались згідно ч.3 ст.297 КПК України (1960р). У вироку суд навів докази, що стосуються вирішення цивільного позову, в тому числі ті, котрі не досліджував безпосередньо. Тобто, суд на обґрунтування своїх висновків щодо вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 429 369 гривень 97 копійок матеріальної шкоди та 80000 гривень моральної шкоди не проаналізував докази у справі і не дав їм належної оцінки.

Враховуючи, що цивільний позов розглянутий судом з істотними порушеннями кримінально-процесуального законодавства, відповідно до ст.ст.367, 370 КПК України (1960р) вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_5 підлягає скасуванню з поверненням в цій частині кримінальної справи на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України 1960 р., колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора задовольнити, а апеляції потерпілого ОСОБА_5 , його представника- адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду від 19 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_5 скасувати, а справу направити в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в цей же суд під головуванням іншого судді.

В решті вирок залишити без змін.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3