ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/11538/14-к

02.04.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0000189 за обвинуваченням:

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Цюрупинськ Херсонської області, українка, громадянка України, освіта середня спеціальна, одружена, утриманців не має, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, працює перукарем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувалась

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:
ОСОБА_10 21.05.2014 року близько 09-10 год., перебуваючи у вагоні №9 пасажирського потяга №101/102 сполученням Київ - Херсон на ст. Херсон Одеської залізниці, переслідуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 , який слідував в тому ж вагоні на 45-му пасажирському місці, пішов на вихід з вагону і залишив свої речі без нагляду на столі на боковому місці, таємно викрала майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки «НТС Desire X Т328е», imei НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору загальною вартістю 2298 грн. із сім - картою вартістю 20 грн., після чого вийшла із вагону та розпорядилася зазначеним майном на власний розсуд, чим завдала останньому шкоду на загальну суму 2318 грн..

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала. Разом з цим не заперечила проти того, що 21.05.2014 року потягом Київ Херсон у 9 му плацкартному вагоні на 23му місці слідувала до м. Херсона. Визнала, що при прибутті на ст. Херсон виходила з вагону останньою (після виходу інших пасажирів) і побачила на столі на боковому місці мобільний телефон, взявши який, пішла на вихід, про виявлення того телефону нікому не повідомляла. Розповіла, що на пероні її зустрів чоловік, вони поїхали додому, де оглянули телефон, який вона взяла в вагоні, перевірили його справність, після чого вимкнули та поклали в тумбочку. Там він пролежав близько 2х місяців до того моменту, коли у її чоловіка зламався його мобільний телефон. У зв`язку з цим до придбання нового телефону її чоловік почав користуватися тим телефоном, який вона раніше взяла у вагоні потягу, після чого той телефон був вилучений слідчим. Вважає, що належний потерпілому телефон не викрала, а знайшла, у зв`язку з чим в її діях відсутній склад злочину.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового слідства та перевірених і досліджених судом доказів, які суд визнає належними та допустимими.

Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 21.05.2014 року він з дружиною на 45 - му місці у 9 - му вагоні потягу Київ Херсон слідував до м. Херсона. Тоді ж бачив обвинувачену, яка їхала в купе, розташованому біля його купе. При собі він мав невелику сумку, у якій, серед інших його речей, знаходився мобільний телефон марки НТС Desire X Т328е в чорному чохлі. Вийшовши з вагону на ст. Херсон, він забув ту сумку. Виявивши її відсутність, він відразу (приблизно через 10 хвилин після виходу з вагону) повернувся назад та звернувся з цього приводу до провідника. Разом з провідником вони оглянули місце, на якому він їхав, а також весь вагон, однак забутої ним сумки не знайшли, про що він заявив в міліцію. Приблизно через два місяці після зазначених подій телефон йому повернув слідчий, зі слів якого йому відомо, що належний йому телефон був виявлений та вилучений у чоловіка обвинуваченої.

Обставина, про яку показав потерпілий і яку не оспорила сама обвинувачена, про перебування нею у інкримінований їй час у вагоні №9 пасажирського потягу №101/102 сполученням Київ Херсон, підтверджується також даними посадочного документу (а.с. 82).

За змістом висунутого ОСОБА_10 обвинувачення потерпілий до виходу з вагону забув свої речі на столі, розташованому в купе, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки сам потерпілий з цього приводу показав, що їхав на 45-му пасажирському місці, яке є боковим. Це ж вбачається і з показань обвинуваченої, яка вказала на те, що, виходячи з вагону, взяла телефон зі столу на боковому місці.

Тому суд вважає за необхідне визнати доведеним, що стіл, на якому за версією обвинувачення був телефон потерпілого до його викрадення ОСОБА_10 , був розташований на столі на боковому місці, і внести зміни у цій частині у обвинувачення, висунуте останній прокурором.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що працює начальником потягу Київ Херсон, у травні 2014 року був на роботі, однак про обставини справи йому нічого не відомо.

На підтвердження належності потерпілому викраденого у нього мобільного телефону останнім надані і долучені до матеріалів справи гарантійний талон та чек №31892, який свідчить про те, що той телефон він купив 01.06.2013 року за 2 298,00 грн. (а.с. 79, 84). Останній доказ потерпілий надав під час судового розгляду справи, відкривши його перед цим сторонам кримінального провадження, що, зокрема, захисник та обвинувачена підтвердили у судовому засіданні і не заперечили проти долучення цього документу до матеріалів справи.

Мобільний телефон потерпілого визнаний речовим доказом і повернутий йому (а.с. 80-81).

Під час судового розгляду справи за клопотанням потерпілого була проведена товарознавча експертиза для визначення вартості належного йому телефону на час вчинення щодо нього протиправних дій.

За висновком експерта №581 від 24.03.2015 року така вартість становила 2 415,60 грн. (а.с. 98-104).

Разом з цим, за змістом ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для суду.

З огляду на те, що ні прокурором, ні самим потерпілим після отримання такого висновку не ставилося питання про зміну обвинувачення в частині приведення вартості викраденого обвинуваченою телефону у відповідність до вартості, визначеної експертом, а також враховуючи те, що у справі є наданий потерпілим інший зазначений вище документ (чек), який також містить дані про вартість викраденого у нього телефону і та вартість не суттєво відрізняється від визначеної експертом, суд вважає за можливе визначити вартість викраденого обвинуваченою телефону на рівні тієї, яка вказана у чеку 2298 грн., оскільки проти цього не заперечував потерпілий і це не погіршує становище обвинуваченої, бо така вартість є меншою, ніж та, яка визначена органом досудового розслідування і вказана у висунутому ОСОБА_10 обвинуваченні.

Оцінивши зазначені вище докази у сукупності, суд вважає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй злочину і кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Такий висновок суду ґрунтується на аналізі фактичних обставин, визнаних доведеними, та позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 06 березня 2014 року №5-2кс14, прийнятій з приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми закону про кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна, яке вибуло з володіння власника чи особи, якій було ввірене.

За змістом ст. 458 КПК України висновки Верховного Суду України з цих питань є обов`язковими для всіх судів загальної юрисдикції.

У вказаній постанові Верховний Суд України вказав, що визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.

Предметом крадіжки завжди є будь - яке чуже майно чи майнові права на нього. Нерідко це майно може знаходитися на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебувати в іншому доступному місці. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

Про те, що майно, доступ до якого був неутруднений, має власника, що воно тимчасово з якихось причин опинилося поза увагою останнього, що власник фактично не втратив над ним контролю і завжди може його поновити, а також те, що особа, яка виявляє таке майно й заволодіває ним, фактично викрадає його, можуть свідчити такі обставини:

- індивідуальні відмінні ознаки предмета майна (тип, вид, найменування, особливості тощо), з вигляду яких винна особа в змозі визначити власника майна;

- конкретна характеристика місця перебування майна на момент його виявлення, яка дає можливість визначити (побачити, виявити) межі приватності місця знаходження майна;

- зазвичай нетривалий час, упродовж якого у винної особи визріває і реалізується намір заволодіти майном;

- причини появи майна на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок з ним.

Про умисел на викрадення майна за аналізованих підстав може свідчити поведінка винної особи під час та після злочину. Навіть якщо ця особа до виявлення майна мала якийсь свій порядок дій, після його виявлення відмовляється від своїх планів, заволодіває майном і зникає з місця події.

Так, із фактичних обставин цієї справи засвідчується, що:

- предметом викрадення був мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_7 , який був одним з пасажирів вагону №9;

- цей телефон лежав на одному з столів у тому вагоні на конкретному боковому пасажирському місці;

- у вагоні, у якому слідувала обвинувачена, їхали їхні пасажири, після виходу яких вона за її показаннями виходила останньою;

- після виявлення мобільного телефону обвинувачена не намагалася встановити власника телефону, а навпаки, взявши телефон, відразу вийшла з вагону, при виході нікому, зокрема провіднику, не сказала про виявлений телефон;

- після приїзду додому, виключила той телефон та поклала в тумбочку, де він лежав близько 2х місяців.

Зазначені фактичні обставини дають підстави вважати, що обвинувачена після того, як побачила на конкретному столі мобільний телефон, відразу визначила, що він належить одному з пасажирів, які їхали в тому вагоні, розуміла, що саме один з пасажирів його забув і невдовзі може (має) за ним повернутися, усвідомлювала, що його повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить її володіння ним, тому на противагу цьому таємно викрала телефон і з місця події зникла.

Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що потерпілий тимчасово втратив контроль над своїм майном, він знав місце, в якому залишив телефон, майно перебувало без його нагляду впродовж короткого проміжку часу, як тільки він виявив його відсутність, відразу повернувся туди, де його залишив. Ці та інші обставини справи переконують, що потерпілий забув своє майно у знаному йому місці, а не загубив його невідомо де, він спробував поновити контроль над майном і поновив би, якщо б обвинувачена не вчинила інкримінованих їй дій.

Обвинувачена знала, що виявлене нею майно має власника у якості пасажира, якого була в змозі передбачити та встановити. Знала також, що потерпілому відоме місцезнаходження телефону і що він може за ним повернутися. Усвідомлюючи це, вона таємно його викрала.
Установлені у справі фактичні ознаки інкримінованого ОСОБА_10 діяння збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і дають підстави кваліфікувати її дії саме за цією нормою закону.

При цьому, суд вважає, що суперечності між показаннями обвинуваченої про місце, де вона виявила належний потерпілому телефон, і показаннями потерпілого про те, де він залишив свої речі, на правильність визначеної органом досудового розслідування кримінально правової кваліфікації дій обвинуваченої не впливають, оскільки вирішальним при вирішенні цього питання є саме психічне ставлення обвинуваченої до вчинюваних нею дій після виявлення телефону.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується позитивно, зайнята суспільно - корисною працею, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинила вперше, обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено і вважає за необхідне призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі, який на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення неї нових злочинів.

Також при обранні обвинуваченій міри покарання суд враховує думку прокурора та думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання і підтримав позицію прокурора з цього питання.

Цивільний позов у справі не пред`явлений.

Оскільки суд не кладе в основу вироку висновок товарознавчої експертизи, тому позбавлений можливості покласти і витрати на її проведення в сумі 614,40 грн. на обвинувачену.

Інші процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) грн..
Витрати НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області на проведення товарознавчої експертизи №581 від 24.03.2015 року в сумі 614,40 грн. прийняти на рахунок держави.

Речовий доказ у справі: мобільний телефон вважати повернутим власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Копію вироку негайно після проголошення вручити засудженій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1