В И Р О К Справа №
1-63

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2008 року Томашпільський районний суд

в складі : головуючого
Маліновського О.А.

при секретарі
Трибіді Т.В.

з участю прокурора Зубар В.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт.
Томашпіль справу про обвинувачення
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, українки, громадянки України,
проживаючої по АДРЕСА_1, освіта середня, розлученої, приватного підприємця,
раніше не судимої, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172, КК України,
-

ВСТАНОВИВ:

Гр. ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва
про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, серії ВО1 № НОМЕР_1,
зареєстрованого державним реєстратором в Томашпільській райдержадміністрації
29.06.2006 року, являючись приватним підприємцем, використовуючи працю найманих
працівників, грубо порушила законодавство про працю.

ОСОБА_1 займається роздрібною
торгівлею продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами в
магазині «Мінімаркет» розташованому в с.
В.Русава Томашпільського району. Для реалізації товарів ОСОБА_1 на початку
квітня 2007 року прийняла на роботу на посаду продавця ОСОБА_2, з якою до 11
січня 2008 року не склала трудовий договір і використовувала працю найманого
працівника.

Використовуючи працю найманого
працівника ОСОБА_1 грубо порушила законодавство про працю та трудові права
громадянина на працю, право на оплату праці, право на загальнообов'язкове
державне страхування та пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. ст. 24, 24-1 КЗпПУ
додержання письмової форми трудового договору є
обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Фізична
особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до
роботи, зареєструвати укладений в
письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості, однак в
порушення вказаних вимог трудового законодавства трудовий договір з найманим
працівником ОСОБА_1 не склала.

Відповідно до інформації
Томашпільського районного центру зайнятості трудовий договір між ОСОБА_1 та
найманим працівником ОСОБА_2 не зареєстрований.

Відповідно до ст. ст. 253-254 КзпПУ
особи, які працюють за трудовим договором на підприємствах, установах,
організаціях, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання,
або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню.
Основними джерелами коштів загальнообов'язкового державного соціального
страхування є внески власників підприємств, установ, організацій, або
уповноважених ними органів чи фізичної особи працівників.

Порушуючи вказану вимогу закону, з
метою ухилення від сплати відповідних зборів, ПП ОСОБА_1 не звітувала до
управління Пенсійного Фонду про використання праці найманого працівника. До
Томашпільського районного центру зайнятості за найманого працівника страхові
внески не сплачувала У Ямпільське відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Томашпільському
районі та у Фонд страхування на випадок тимчасової втрати працездатності
страхові внески не сплачувала, чим позбавила найманого працівника ОСОБА_2 права
на одержання відповідних соціальних гарантій, в разі настання будь - якого
страхового випадку.

Своїми діями ОСОБА_3 скоїла злочин
передбачений ст. 172 ч. 1 КК України, грубе порушення законодавства про працю.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину в
пред'явленому її обвинуваченні визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому і
вважає, як і інші учасники судового процесу за можливе при дослідженні доказів
по справі обмежитись її допитом. З'ясувавши розуміння учасниками процесу змісту
обставин, які не будуть досліджуватись, роз'яснивши, що у такому випадку вони
будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному
порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає
обсяг доказів, що підлягають дослідженню, визначити допитом підсудної.

По суті пред'явленого обвинувачення
підсудна ОСОБА_1 суду пояснила, що вона, являючись приватним підприємцем, в
власності якої знаходиться магазин «Мінімаркет», оформила з найманим працівником трудову
угоду. ОСОБА_1 не оформила трудову угоду з ОСОБА_2, яка працює продавцем
магазину з початку квітня. Підсудна розуміє, що це порушення законодавства про
працю і з ОСОБА_2 трудову угоду укладено, ніяких претензій потерпіла
немає.

Заслухавши пояснення підсудної, суд
вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину доказана і її дії правильно
кваліфіковано за ч. 1 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства про
працю.

Призначаючи покарання, суд враховує
характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу підсудної, яка
повністю визнала вину, щиро розкаялась у вчиненому, виявлені порушення усунула, обставини за яких вчинено злочин,
оскільки підсудна, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, сприяла розкриттю злочину, одна виховує двох
неповнолітніх дітей, до кримінальної відповідальності притягується вперше, суд вважає, що виправлення і перевиховання
ОСОБА_1 можливе при призначенні їй покарання у вигляді штрафу,

На
підставі викладеного, керуючись ст. 323-324 КПК України, суд,

З
А С У Д И В :

ОСОБА_1визнати винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК
України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу
вироку у законну силу залишити попередній - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений протягом
15 діб з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області через
Томашпільський райсуд.

Суддя
: