Справа № 197/950/14-к/214
1-кп/214/52/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000169 відносно
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троіцький Сафоново, Новобугського району Миколаївської області, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого:
· 20.07.2004 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробування строком на 3 роки;

· 27.01.2005 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:

23.03.2014 року, близько 01-30 годині ОСОБА_12 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті у власній квартирі АДРЕСА_2 , де через раптово виниклі особисті неприязні відносини між ним та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, яка переросла в бійку. Під час зазначеної бійки ОСОБА_12 , взявши в праву руку зі столу кухонний ніж яким умисно маючи намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пораненням серця, тампонади серця, відкритого гемопневмоторекса, у зв`язку з чим останнього госпіталізовано до реанімаційного відділення КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» у м. Кривому Розі де останній знаходився на лікуванні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками: умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, визнав частково, суду пояснив, що в ніч на 25 березня 2014 року, приблизно о 01-30 годині його розбудив потерпілий ОСОБА_10 тим, що дзвонив та стукав в двері його квартири. ОСОБА_10 бив ногами в перегородку квартири АДРЕСА_2 , смикав ручку від дверей, в наслідок чого вирвав її. Він відчинив двері та побачив раніше знайомого п`яного ОСОБА_10 , який одразу почав кидатися на нього з кулаками та вдарив його. Він мовчки повернувся та пішов до квартири, при цьому двері квартири не зачиняв, а лише прикрив, щоб у разі чого ОСОБА_10 знову не бив у двері квартири. Зайшов до кімнати, в якій світло не горіло, оскільки освітлення було в коридорі, підійшов до столу, на якому була їжа, лежав ніж та цигарки. Тільки він хотів запалити, як почув, що зайшов ОСОБА_10 , при цьому нецензурно висловлювався, почав кидатися на нього з кулаками. Тоді він схопив зі столу ножа з невеликим лезом, витягнув руку прямо і вдарив ОСОБА_10 .. Після удару ОСОБА_10 втік, а він викинув ножа в миску з водою, яка була на кухні. Він не хотів заподіяти смерті ОСОБА_10 . Він не цілився в останнього, а лише хотів його зупинити та захиститися від нього. В момент нанесення удару він цілком розумів, що у нього в руках ніж та розумів, що удар він наносить потерпілому ОСОБА_10 ножем, але при цьому він хотів лише зупинити останнього. Він злякався ОСОБА_10 , оскільки мав одне покалічене око та боявся, що ОСОБА_10 виб`є йому інше око. ОСОБА_10 бив його в обличчя кулаками, попав в губу та в лоб. Потім ОСОБА_10 вибіг з квартири. Прокинулась його дружина та спитала, що трапилося. Він роз`яснив їй, що приходив п`яний ОСОБА_10 та махав руками. Поки він палив, його дружина десь вийшла. Потім дружину він знайшов на площадці між поверхами, де вона сиділа з ОСОБА_10 .. Він забрав дружину та вони пішли додому. Напередодні ввечері він з дружиною випили 0,5 літри горілки. ОСОБА_10 він бачив за 2-3 дні до цього випадку. Можливо двері квартири відкривала його дружина, точно він вже не пам`ятає, оскільки був п`яний.
25.03.2014 року в кабінеті слідчого він казав останньому, що потерпілий увірвався до його квартири та став його бити.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, винність ОСОБА_12 у вчиненні злочину, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що 25 березня 2014 року, о 01-30 годині він знаходився біля будинку ОСОБА_12 .. Він з ОСОБА_13 сиділи випивали пиво. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки випив в той день 1,25 л пива. Біля 24-00 години повз них проходив сусід ОСОБА_12 . ОСОБА_14 , який був йому винен 50 гривень. Пекарський ОСОБА_15 сказав йому, що буде у ОСОБА_12 до якого він може зайти за забрати борг. Він піднявся та почав стукати та дзвонити у двері перегородки до ОСОБА_12 . Двері йому відчинила ОСОБА_16 , співмешканка ОСОБА_12 .. Він одразу не дочекавшись запрошення зайшов до квартири. В коридорі горіло світло. Він відразу пішов до кімнати шукати ОСОБА_17 , але не знайшов останнього. Він казав ОСОБА_18 , що шукає ОСОБА_15 , оскільки останній сказав, що буде у них та віддасть йому борг. Потім повертаючись через ліве плече він побачив ОСОБА_12 , який вдарив його ножем в груди. Удар був нанесений зі спини, коли він розвернувся. Він сказав ОСОБА_12 , що він зробив, на що останній посміхнувся і витягнув ніж. По відношенню до вхідної двері він був обличчям до дверей на вихід, при цьому був у кімнаті. Сам ОСОБА_12 був позаду нього, тобто останній не міг бути в самій кімнаті, скоріше він вийшов з кухні, чи з ванної кімнати. Потім він вийшов з квартири ОСОБА_12 , втратив свідомість і прокинувся лише в лікарні. Він ОСОБА_12 не бив, але допускає, що намагався його вдарити після того як той вдарив його. Він думає, що ОСОБА_19 бачила як все відбувалося. Він на площадці не спілкувався зі ОСОБА_20 . Не пам`ятає хто йому викликав швидку, можливо він сам. Раніше він міг без стуку зайти до квартири ОСОБА_12 , оскільки був з останнім знайомим.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що 24 березня 2014 року вона з ОСОБА_12 були у його тітки на 7-мій дільниці. Ввечері, приблизно о 21-22 годині, вони повернулися додому в квартиру на АДРЕСА_1 . По дорозі додому взяли пляшку горілки. Дома поїли, випили та лягли спати. Приблизно о першій годині ночі вона почула сильний тривалий стук в перегородку. Вона вийшла та відчинила двері. До квартири відразу зайшов ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_12 в цей час спав. Раніше ОСОБА_10 вони знали, спілкувались і іноді випивали з останнім. ОСОБА_10 зайшовши до квартири, побачив ОСОБА_12 , схопив останнього за горло та став бити кулаками. При цьому ОСОБА_12 був сонним та лежав на ліжку. ОСОБА_10 кричав: « ОСОБА_22 , ти що самий діловий!». ОСОБА_12 оборонявся, відштовхував ОСОБА_10 від себе та виганяв з квартири. Потім ОСОБА_12 не витримав та схопив зі столу ніж, при цьому він не погрожував ОСОБА_10 .. Вона в цей час знаходилась в коридорі та стукала до сусідів, тому самого удару ножем не бачила. Вона тричі викликала міліцію, але вони не приїхали. Потім ОСОБА_10 вийшов з квартири, присів, а потім впав, при цьому вона бачила на останньому кров. Весь конфлікт в квартирі тривав хвилин 10-20. Вона закрила двері перегородки та вони лягли спати. Її товариш ОСОБА_23 з 3-ї дільниці зателефонував їй та повідомив, що викликав швидку. У ОСОБА_12 від дій потерпілого ОСОБА_10 була розбита губа та невелика шишка, оскільки останній 2-3 рази вдарив ОСОБА_22 по обличчю кулаками та дав по зашийку коли останній лежав. ОСОБА_10 був п`яним, і вона з ним не спілкувалась в під`їзді. 25 березня 2014 року, приблизно в 8-00 годині чи в 08-30 годині, ОСОБА_12 забрали з квартири. Вона чула, як ОСОБА_12 казав слідчому про побої, котрі йому наніс ОСОБА_10 , але слідчим це було проігноровано. Міліція допитувала її та сусідку в районному відділі міліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що з потерпілим ОСОБА_10 знайомий з 2011 року. 24 березня 2014 року він побачив потерпілого пізно ввечері біля свого під`їзду, останній сидів з кимось та випивав пиво. Він заборгував потерпілому 50 гривень тому сказав, що ОСОБА_10 може зайти пізніше до нього забрати борг. При цьому конкретний час з потерпілим вони не обговорили. Він не казав, що буде у ОСОБА_12 . В той вечір ОСОБА_10 так до нього додому і не зайшов. Вже після самого конфлікту, він від сусідки ОСОБА_25 , співмешканки ОСОБА_12 , з якими він разом мешкає на одній площадці, дізнався що останній посварився з ОСОБА_10 та підрізав його. Відчинивши двері ОСОБА_18 він побачив, що ОСОБА_10 сидів на площадці та важко дихав. На прохання ОСОБА_26 він, не виходячи з квартири, викликав швидку. Крові на ОСОБА_10 не було видно, він лише бачив, що останньому погано. Раніше ОСОБА_10 приходив до нього, але не так пізно, оскільки у нього двоє малолітніх дітей. До стуку в квартиру ОСОБА_27 , йому було чутно шум в квартирі ОСОБА_12 , який тривав хвилин 5. Від того шуму вони прокинулись. Звуки були такі неначе щось впало. До стуку ОСОБА_27 в його квартиру до нього ніхто не дзвонив та не стукав. Після того, як ОСОБА_10 забрала швидка він розмовляв з ОСОБА_12 , однак побоїв на останньому не бачив. ОСОБА_12 розказав, що коли він спав, до нього зайшов п`яний ОСОБА_10 котрому двері відчинила ОСОБА_16 . Потерпілий ОСОБА_10 почав щось шукати в квартирі та лізти битись до ОСОБА_12 і тому останній його вдарив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що він проводив досудове розслідування по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_12 . Загальний стаж роботи в органах внутрішніх справ 19 років, в слідчому відділі працює 16 років. 25.03.2014 року ним були внесені відомості до ЄРДР про злочин, який був вчинений ОСОБА_12 . Того ж дня, зранку він затримав ОСОБА_12 за вчинення ним злочину передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч.1 КК України, який був вчинений в ночі. При затримані ОСОБА_12 були роз`яснені його права та наданий захисник. В день був огляд квартири ОСОБА_12 , при цьому світла в квартирі не було оскільки електрика в квартирі відключена. Було встановлено, що помешкання перебувало в антисанітарних умовах, не придатних для проживання. При цьому видимих пошкоджень під час бійки не було виявлено, тобто явних слідів боротьби видно не було. В квартирі був тільки старий диван і кухонний стіл. З квартири був вилучений ніж, яким було нанесено рану потерпілому, і здається була вилучена куртка останнього зі слідами порізу. При затримані ОСОБА_12 останній, на підставі ст.63 Конституції України, відмовився від надання якихось пояснень. Але не для протоколу ОСОБА_12 казав, що в ночі впустив в квартиру ОСОБА_10 , з яким сталася сварка. Останній був п`яним, ввірвався до його квартири, при цьому розбудив його сильним гуркотом, тому ОСОБА_12 не витримав і вдарив його один раз ножем. Жодних заяв від ОСОБА_12 щодо того, що його побив ОСОБА_10 не було. Також не було жодних заяв щодо того, що ОСОБА_12 необхідна медична допомога. ОСОБА_12 каявся, що переборщив з захистом, оскільки боявся, що потерпілий міг пошкодити йому останнє око, яке було зряче. При цьому на ОСОБА_12 не було ніяких тілесних ушкоджень. На пропозиції надання медичної допомоги ОСОБА_12 відповідав, що йому допомога не потрібна, оскільки у нього нічого не болить та не має ніяких пошкоджень. Але коли ОСОБА_12 вручили підозру в останній редакції за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України останній став просить, щоб йому інкримінували будь-яку іншу статтю, що буде згоден на все що завгодно, тільки не на цю статтю. Коли ОСОБА_12 відмовили в перекваліфікації, останній став казати, що потерпілий його бив, щоб зафіксували цей факт, але такі заяви він став казати тільки після того як зрозумів, що його обвинувачують у спробі вбивства. При цьому письмових заяв під час досудового слідства ОСОБА_12 стосовно того, що його побив потерпілий, і що необхідно зафіксувати побої не заявляв. Заява ОСОБА_12 про побиття спростовувалась показами потерпілого та свідка ОСОБА_29 .. Було проведено одночасний допит потерпілого ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_26 , в ході якого остання підтвердила покази потерпілого, а не ОСОБА_12 , та підписала протокол без якогось впливу на неї з боку працівників міліції. Він виїздив на місце події вранці 25.03.2014 року, і тоді ОСОБА_12 не повідомляв йому про тілесні пошкодження, а навпаки казав, що на ньому ніяких пошкоджень немає і немає необхідності йому надавати медичну допомогу. Крім того в особовій справі ОСОБА_12 мається довідка, що у останнього не має тілесних ушкоджень. Чому свідок ОСОБА_26 змінила свої покази йому не відомо, але без протоколу, свідок ОСОБА_26 казала, що вона бажає допомогти уникнути своєму співмешканцю ОСОБА_12 відповідальності за скоєний злочин.

Окрім показань потерпілого та вищезазначених свідків, судом були досліджені письмові докази по справі, якими також підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні злочину, за встановлених судом обставин в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним.

- протоколом огляду місця події від 25.03.2014 року відповідно до якого була оглянута квартира АДРЕСА_2 , в ході якого був виявлений та вилучений ніж та куртка (Т. 2 а.с. 3);

- протоколом огляду одягу, який належить ОСОБА_12 від 26.03.2014 року, відповідно до якого був оглянутий та вилучений одяг ОСОБА_12 , а саме: светр зі синтетичної тканини різнокольоровий в брудному стані, спортивні брюки чорного кольору із синтетичної тканини в брудному стані (Т. 2 а.с. 28);

- висновком експерта № 39 від 05.05.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_10 спричинене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з ушкодженням серця в ділянці верхівки, яке у своєму перебігу ускладнилося лівобічним гемотораксом (500млю), гемо тампонадою серця (400 мл.). Ушкодження спричинене плоским колюче-ріжучим предметом, про що свідчать рівні краї та загострені кінці рани шкіри та верхівки серця, які сполучені між собою рановим каналом. Згідно медичних документів, поранення спричинене 25.03.2014 року. Дані ушкодження мають ознаки загрози для життя і тому належать до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень. Враховуючи дані медичних документів: лінійну форму, наявність рівних країв та загострених кінців ран шкіри та серця, вважає, що ушкодження спричинене дією плоского колюче-ріжучого предмету на зразок клинка ножа. Виникнення цього ушкодження від ударів неозброєною рукою людини неможливо. Виявлена концентрація етанолу в крові ОСОБА_10 (1,6%) при токсилогічному дослідженні на момент госпіталізації могла відповідати СЕРЕДНЬОМУ ступеню алкогольного сп`яніння. В сечі потерпілого експрес-тестам наркотичні речовини не виявлені (Т. 2. а.а.с. 82-83);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.06.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого останній показав та розповів як саме відбувалася подія, яка мала місце 25.03.2014 року близько 01-30 години. А саме, ОСОБА_10 , в присутності понятих, взяв в праву руку макет кухонного ножа та показав як знизу вверх підозрюваний ОСОБА_12 правою рукою наніс йому один удар в область серця. На той час вони обидва знаходились у стані алкогольного сп`яніння. Після отриманого поранення ножем, він вийшов з квартири до під`їзду, де йому стало зле, він втратив свідомість, а прийшов до тями в лікарні (Т. 2 а.а.с. 84-85);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.06.2014 року за участю свідка ОСОБА_21 в ході якого остання показала та розповіла як саме відбувалася подія, яка мала місце 25.03.2014 року близько 01-30 години за адресою АДРЕСА_1 . А саме розповіла, що 25.03.2014 року близько 01-30 години вона разом з ОСОБА_12 спали, потім почули сильний стук в двері. До квартири зайшов в нетверезому стані ОСОБА_10 почав чіплятися до неї. ОСОБА_12 просив його покинути квартиру, але він його не слухав і став чіплятися до ОСОБА_12 .. ОСОБА_12 стояв саме біля столу на якому лежав кухонний ніж, який він взяв в праву руку і наніс один удар в область серця ОСОБА_10 , більше ніяких ударів не наносив. Після цього ОСОБА_10 покинув приміщення квартири. (Т. 2 а.а.с. 87-88);

- протоколом одночасного допиту підозрюваного ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 від 11.06.2014 року, відповідно до якого останні пояснили, що знайомі між собою років і на момент події знаходилися в хороших стосунках. Потерпілий ОСОБА_10 розповів при яких обставинах обвинувачений завдав йому удар ножем і чому він вважає, що останній мав намір його вбити. Обвинувачений ОСОБА_12 заперечував проти показань потерпілого ОСОБА_10 пояснюючи, що останній наніс йому удар в обличчя, після чого він взяв ніж зі столу і наодмаш наніс йому удар в область тулуба, щоб зупинити його напад, так як злякався за своє здоров`я. Двері потерпілому між квартирною перегородкою відчинив він сам. Вбивати потерпілого він не хотів. (Т. 2 а.а.с. 96а-96б);

- протоколом одночасного допиту свідка ОСОБА_21 та потерпілого ОСОБА_10 від 11.06.2014 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 розповів при яких обставинах обвинувачений завдав йому удар ножем. Свідок ОСОБА_21 погодилася зі свідченнями потерпілого ОСОБА_10 однак додала, що двері в квартиру останньому відчиняв ОСОБА_30 , а вона в цей час лежала в ліжку (Т. 2 а.с. 96в).

- копією довідки КЗ «Широківська центральна районна лікарня» від 25.03.2014 року, згідно якої ОСОБА_12 станом на 15 год. 20 хв. 25.03.2014 року тілесних ушкоджень не мав (Т.2 а.с.193 зворіт).

Зазначені письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, за встановлених судом обставин в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідають показанням обвинуваченого, потерпілого та свідків по справі.

Показання потерпілих та свідків, дані наведених процесуальних документів, та на підставі сукупності доказів встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Суд, керуючись ст. 94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з урахуванням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що по справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні діяння, за встановлених судом обставин в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним.

На досудовому слідстві дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як вчинення замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не доведений до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Разом з цим, проаналізувавши в сукупності вищенаведені докази, користуючись своїм правом, визначеним ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_12 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження та викликано необхідністю надання правильної правової кваліфікації діям обвинуваченого ОСОБА_12 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що у нього не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , а також його посилання, що ніж він взяв лише з метою свого захисту від протиправних дій потерпілого, також перевірено судом, однак суд розцінює їх як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути відповідальності за вчинене.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховується спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, про що також зазначено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 08.02.2005 року, 19.08.2009 року та постанові Верховного Суду України від 31.01.2013 року по справі №5-32кс12, при цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.455, ч.1 ст.458 КПК України, висновки Верховного суду України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.

За встановлених у даній справі обставин ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_10 були знайомі та неодноразово розпивали разом алкогольні напої, однак явно неприязних відносин між зазначеними особами не було, конфлікт виник спонтанно, на побутовому ґрунті, кухонний ніж опинився в руках обвинуваченого випадково, удар був одиничний, поранення було нанесено потерпілому у грудну клітину зліва з ушкодженням серця в ділянці верхівки. Одразу ж після завдання цього удару ОСОБА_12 не наносив потерпілому інших тілесних ушкоджень (в т.ч. і ударів ножем), після чого іншими особами було вжито усіх заходів, щоб відвернути настання для потерпілої шкідливих наслідків: викликано швидку медичну допомогу та потерпілого госпіталізували до медичного закладу.

Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_10 , допитаних по справі свідків та інших доказів, досліджених у судовому засіданні, ОСОБА_12 у ході конфлікту наніс один удар кухонним ножем, який він взяв на столі в квартирі, у якій мешкав з метою допомоги владнати конфлікт з потерпілим.

Колегія суддів критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_21 , що нанесенню обвинуваченим ножового поранення потерпілому передувала бійка між ними, в ході якої ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, оскільки зазначені обставини не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Згідно копії довідки КЗ «Широківська центральна районна лікарня» від 25.03.2014 року, ОСОБА_12 станом на 15 год. 20 хв. 25.03.2014 року тілесних ушкоджень не мав (Т.2 а.с.193 зворіт).

Після нанесення ножового поранення ОСОБА_12 мав реальну можливість продовжити власні злочинні дії, водночас він цього не зробив. Фактично продовженню злочинних дій, за наявності намірів на позбавлення життя ОСОБА_10 обвинуваченому ніщо не заважало.

Вказані обставини з достовірністю встановлені у судовому засіданні та підтверджуються показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків.

Таким чином, спрямованість одного ножового удару в область грудної клітки зліва з ушкодженням серця в ділянці верхівки, знаряддя злочину та поведінка обвинуваченого після нанесення удару ножем потерпілому, а також підтвердження потерпілим факту відсутності перешкод для продовження нанесення обвинуваченим ударів ножем потерпілому, свідчать про наявність у ОСОБА_12 умислу саме на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті особистих неприязних стосунків, а тому доводи обвинувачення про не доведення ОСОБА_12 своїх злочинних намірів на умисне вбивство потерпілого до кінця по незалежним від нього обставинам є необґрунтованими, оскільки об`єктивно не підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 неправильно кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство (умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині).

Судовим розглядом підтверджено, що в момент конфлікту та бійки, що відбувалась між ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_10 , в руках у останнього не було жодних предметів, якими б він міг наносити тілесні ушкодження самому обвинуваченому. У зв`язку з викладеним, дії обвинуваченого щодо нанесення потерпілому ножового поранення в область грудної клітини фактично є суспільно небезпечним діянням, яке вчинено поза межами стану необхідної оборони та не розцінюються судом навіть як такі, що вчинені з перевищенням меж необхідної оборони.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на положеннях ст.36 КК України, а також підтверджуються правовою позицією, викладено п.п.2, 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» №1 від 26.04.2002 року.

Оскільки ОСОБА_12 фактично вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке за об`єктивною стороною являє собою посягання на здоров`я особи, тому завдання одиничного удару предметом, що придатний заподіяти значної шкоди здоров`ю потерпілого, а також встановлена судом локалізація причиненого ушкодження, психічне ставлення винного до вчинюваної дії та її наслідків, свідчить про направленість умислу підсудного саме на спричинення потерпілому невизначеного тілесного ушкодження (в тому числі яким могло бути і тяжке тілесне ушкодження).

Колегія суддів враховує, що відповідальність за ст.121 КК України настає й у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Враховуючи наведені обставини, дії ОСОБА_12 кваліфікуються судом за ч.1 ст.121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно ст.67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_12 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т. 2 а.с. 16).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується з нейтральної сторони (Т. 2 а.с.20), раніше судимого (Т. 2 а.а.с. 18-19), на обліку в КЗ «Широківська центральна районна лікарня» у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває (Т. 2 а.с. 16-17).

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 , суд виходить із положень ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі.

Разом з цим, колегія суддів зазначає про неможливість виправлення підсудного ОСОБА_12 без ізоляції його від суспільства, оскільки він є особою, яка має не зняту на непогашену судимість за тяжкі корисливі злочини, а тому суд не знаходить підстав для призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також для застосування до нього при призначенні покарання положень ст.ст.69, 75 КК України.

Оскільки ОСОБА_12 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, до набрання вироком законної сили щодо нього необхідно залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Потерпілим цивільного позову не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.369-371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_12 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 числити з моменту затримання, тобто з 25 березня 2014 року (Т. 2 а.с. 25).

Речовий доказ кухонний ніж, який знаходиться на зберіганні в Широківському РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області знищити (Т. 2 а.с. 48).

Речовий доказ куртка, яка належить ОСОБА_10 , яка знаходиться на зберіганні в Широківському РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області повернути потерпілому ОСОБА_10 (Т. 2 а.с. 59).

Речовий доказ штани, які належать ОСОБА_12 , які знаходяться на зберіганні в Широківському РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_12 (Т. 2 а.с. 59).

Речовий доказ зразок крові потерпілого ОСОБА_10 , який знаходиться на зберіганні в Широківському РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області знищити (Т. 2 а.с. 74).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3