Справа № 201/9270/13к
Провадження № 1кп/201/12/2014
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження 0001260 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, українки, з середньою освітою, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

У кримінальному провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

обвинувачена ОСОБА_4

захисник ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:
Стороною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у вересні 2011 року, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 вона уклала усну угоду з ОСОБА_10 , дружиною засновника та господаря ПП ОСОБА_7 , ОСОБА_7 . Згідно з угодою ОСОБА_4 фактично буде виконувати функції торгового представника ПП Ларін А.Ю., що належить ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 , в свою чергу, зобов`язується надавати ОСОБА_4 грошову винагороду за виконану роботу. При цьому ОСОБА_4 наполягала на тому, щоб ОСОБА_7 не оформлював її офіційно на підприємстві оскільки тоді вона втратить можливість отримувати матеріальну допомогу по безробіттю. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у подальшому склались довірливі відносини, на підставі яких, почав діяти укладений усний договір.

Фактично виконуючи функції представника приватного підприємства ПП ОСОБА_7 ОСОБА_4 , зі свого боку, заповнила бланк договору про повну матеріальну відповідальність з зазначеним ПП, та директором ОСОБА_7 від 07.09.2011 року, згідно якого ОСОБА_4 , виконувала роботу торгового представника, що пов`язано з збереженням товарно-матеріальних цінностей, та прийняттям на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, тобто ОСОБА_4 взяла на себе повну матеріальну відповідальність за безпечну схоронність довірених їй організацією цінностей. Однак ОСОБА_4 користуючись виниклими довірливими відносинами, наполягла на тому, щоб вказаний договір не був підписаний ОСОБА_7 , на що останній погодився.

У подальшому ОСОБА_4 , фактично виконуючи обов`язок торгового представника ПП Ларін А.Ю., за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з вересня 2012 року до січня 2013 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, розуміючи, що контрагенти ПП ОСОБА_7 фактично сприймають її як торгового представника ПП ОСОБА_7 , отримала від контрагентів ПП Ларін А.Ю. грошові кошти у розмірі 18 365,21 гривен, за раніше поставлений товар. У подальшому ОСОБА_4 діючи на досягнення своєї злочинної мети, не внесла вказані кошти до каси підприємства ПП Ларін А.Ю., та не повернула їх на виконання усної домовленості безпосередньо ОСОБА_7 у будь який інший спосіб, а використала за власним розсудом на власні потреби, чим спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 18 365,21 гривен, чим вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні не визнала та пояснила, що фактично вона з ПП ОСОБА_7 в трудових відносинах не перебували і жодних договорів з ПП Ларін А.Ю. не укладала. У вересні 2011 року вона шукала роботу і по оголошенню прийшла до офісу ПП Ларін А.Ю., що знаходиться на вул. Бородинській в м. Дніпропетровську, де їй дали заповнити договір про повну матеріальну відповідальність з ТОВ Союз-Метал Маркет, а через деякий час зателефонували та повідомили, що на роботу прийняти не можуть, однак пропонують співробітництво. Згідно умов, вона мала на території м. Павлограду та району приймати замовлення від підприємців, передавати їх ПП Ларін А.Ю., підприємці отримували від вказаного ПП товар, а обвинувачена забирала грошові кошти і передавала їх оператору або водієві ПП Ларін А.Ю.. Обвинувачена погодилась на цю пропозицію і почала працювати за вказаними умовами. Іноді гроші за поставлений товар забирала вона, і відразу про них звітувала та передавала оператору чи водієві, а іноді водій сам забирав кошти у підприємців. Заробітну плату обвинувачена брала з коштів, які їй надали підприємці в розмірі та з дозволу її безпосереднього начальника ОСОБА_11 і її заробіток складав десь 3000 гривень на місяць. В даний час обвинувачена вважає, що вона не має заборгованості перед ПП ОСОБА_7 . Крім того, обвинувачена пояснила, що вона жодних договорів, крім договору повної матеріальної відповідальності з ТОВ Союз-Метал Маркет, не підписувала, в інвентаризації участі не приймала та з дружиною ОСОБА_7 ніяких угод не укладала.

Заслухавши показання обвинуваченої, потерпілого, свідків, безпосередньо дослідивши докази, надані сторонами кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, суд вважає встановленим факт, що ОСОБА_4 в період з вересня 2011 року по січень 2013 року, за усною домовленістю з довіреними особами ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , виконувала обов`язки торгового представника ФОП ОСОБА_7 до яких входило: прийняття замовлення на постачання товару в магазинах та у приватних підприємців, які здійснюють свою діяльність в м. Павловграді та Павлоградському районі Дніпропетровської області; передачу цього замовлення до офісу ФОП ОСОБА_7 ; збір грошових коштів після постачання товару приватним підприємцям та передача цих коштів до офісу ФОП ОСОБА_7 , що підтверджується показаннями обвинуваченої та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що приблизно три роки тому ним з дружиною було прийнято рішення про створення дистрибуційної компанії і він зареєструвався як ФОП ОСОБА_7 за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 , відкривши при цьому офіс на АДРЕСА_4 . Його підприємство займалось поставкою товарів на торгові об`єкти. У нього на посаді начальника торгового відділу працював ОСОБА_13 , який займався прийняттям на роботу та звільненням персоналу, визначав завдання працівникам, укладав договори з постачальниками. ОСОБА_4 на посаду торгового представника також приймав ОСОБА_14 , який говорив потерпілому про те, що обвинувачена не бажає офіційно працевлаштовуватись, так як боїться втратити субсидію. В обов`язки ОСОБА_4 входило приймати замовлення на товар в торгових об`єктах в м. Павлоград та районі, передавати це замовлення до офісу підприємства. Після чого виписувалась ТТН на товар і товар відвантажувався на торговий об`єкт про, що представник торгового об`єкту розписувався. Після отримання товару ОСОБА_4 забирала у представника торгового об`єкту грошові кошти за товар, які привозила до офісу та передавала працівникові Кальміній, яка списувала заборгованість торгового об`єкту за товар та заборгованість торгового представника по цьому об`єкту;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , допитаного в судовому засіданні, які підтверджують і доповнюють показання потерпілого та згідно яких він з 2011 року по січень 2013 року працював у ФОП ОСОБА_7 , без оформлення на підставі усних домовленостей, начальником відділу продаж. В його обов`язки входив продаж товару посередництвом торгових представників на території м. Дніпропетровська, м. Дніпродзержинська, м. Павлоград та м. Новомосковськ. З ОСОБА_4 свідок познайомився в м. Павлограді з метою її працевлаштування. Під час співбесіди свідок роз`яснив ОСОБА_4 умови роботи та оплати праці. Після чого вона спілкувалась з ОСОБА_10 та її прийняли на посаду торгового представника без офіційного працевлаштування. В обов`язки ОСОБА_4 входило приймати замовлення на товар від приватних підприємців, направляти це замовлення до ПП ОСОБА_7 , після чого водії експедитори розвозили товар, а ОСОБА_4 збирала грошові кошти за товар і передавала їх до ПП ОСОБА_7 через водія;

- показаннями свідка ОСОБА_10 допитаної в судовому засіданні, які підтвердждують та доповнюють показання потерпілого і свідка ОСОБА_13 та яка пояснила, що вона дружина потерпілого ОСОБА_7 , який являється приватним підприємцем. Їй відомо, що начальник відділу продаж ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_13 , який не був офіційно працевлаштований, проводив співбесіду з ОСОБА_4 в м. Павлоград, після якої запросив обвинувачену до свідка для співбесіди. Після співбесіди свідок погодила прийняття ОСОБА_4 на роботу торговим агентом з перспективою на супервайзера, однак за проханням ОСОБА_4 її не оформили, так як вона отримувала допомогу від держави. При працевлаштуванні з обвинуваченою було обумовлено умови роботи та оплата праці, згідно яких ОСОБА_4 мала приймати замовлення від приватних підприємців, передавати ці замовлення ПП ОСОБА_7 , а після відвантаження товару забирати кошти у підприємців і передавати ПП Ларін А.Ю.;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що вона працювала у ФОП ОСОБА_7 з лютого 2010 року на посаді торгового представника, однак оформлена вона була фактично на ТОВ Союз-Метал Маркет. В її обов`язки входило: розробка територій, відвантаження товару на торгові об`єкти, збір грошей з них, моніторинг продаж. В грудні 2011 року на роботу до ПП Ларін А.Ю. влаштувалась ОСОБА_4 на посаду торгового представника, яка обслуговувала міста Павлоград, Васильковку, Терновку, Покровку. ОСОБА_4 , як торговий представник, отримувала замовлення на торгових об`єктах, які передавала до офісу. Після цього зі складу на підставі ТТН, в якій було зазначено вартість товару та строк погашення заборгованості за нього, відвантажувався товар, який поставлявся на торгові об`єкти. Після поставки товару ОСОБА_4 мала зібрати гроші та привезти їх до офісу, куди вона приїздила десь 2 рази на тиждень.

- показаннями свідків ОСОБА_16 , який працював водієм, та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які являються приватними підприємцями чи працівниками приватних підприємців, які пояснили, що знали ОСОБА_4 як торгового представника ФОП ОСОБА_7 ;

- копіями свідоцтва про держреєстрацію ФОП ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 8), свідоцтва платника єдиного податку (т. 1 а.с. 9),

- копією трудової книжки та довідкою з ПФУ (т. 2 а.с. 20, 105), з яких вбачається, що в період з вересня 2012 року до січня 2013 року обвинувачена офіційно працевлаштована не була.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що ОСОБА_4 в період з вересня 2011 року по січень 2013 року, за усною домовленістю з довіреними особами ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , виконувала обов`язки торгового представника ФОП ОСОБА_7 , які перелічені вище.

Потерпілий, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_26 та ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили, що в січні 2013 р. була виявлена дебіторська заборгованість по напрямку діяльності ОСОБА_4 і в зв`язку з цим була проведена ревізія в ході якої виявилось, що розмірі заборгованості складає близько 18 000 гривень. При звірці з підприємцями було встановлено, що вони заборгованості перед ФОП ОСОБА_7 не мають, а тому потерпілий зі свідками дійшли до висновку, що вказані кошти отримані ОСОБА_4 та не передані до офісу ФОП ОСОБА_7

З показань свідка ОСОБА_20 , допитаної в судовому засіданні, вбачається, що вона працює в магазині, розташованому по АДРЕСА_5 , і одним з постачальників товару був ФОП ОСОБА_7 , представником якого була ОСОБА_4 . Остання отримувала замовлення від свідка, через деякий час водій поставляв замовлений товар, а ще через деякий час ОСОБА_4 особисто забирала грошові кошти про що розписувалась в журналі, а свідок відмічала в накладній данні про оплату. На сьогоднішній день заборгованості перед ПП ОСОБА_7 магазин в якому працює свідок не має.

Покази ОСОБА_20 об`єктивно підтверджуються: свідоцтвом про держреєстрацію (т. 1 а.с. 45) з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровано фірму Мономах-Павлоград; видатковими накладними № 12674 від 25.12.2012 р. (т. 1 а.с. 50) та № 12729 від 28.12.2012 р. (т. 1 а.с. 49) згідно яких товар було поставлено з ЧП ОСОБА_7 до фірми ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої по АДРЕСА_6 на суму 769,22 гривень і 1071,36 гривень відповідно; та копіями з журналу (т. 1 а.с. 47, 48) з яких вбачається, що оплата за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар була здійснена в сумі 758,41 гривень 11.01. та 1071,36 гривень 18.01., що в сукупності з видатковими накладними та показаннями свідка ОСОБА_20 говорить про сплату частини заборгованості по накладним у січні 2013 р.

Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку, а також в сукупності з показами обвинуваченої про те, що саме вона розписалась в журналі про отримання коштів (а.с. 47, 48) є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно в січні 2013 року отримала від ОСОБА_20 1829,77 гривень кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаних видаткових накладних.

З показань свідка ОСОБА_19 , допитаної в судовому засіданні вбачається, що вона працювала старшим продавцем магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 ФОП ОСОБА_27 , що розташований по АДРЕСА_7 . ОСОБА_4 була торговим представником ФОП ОСОБА_7 , який поставляв продукти харчування в магазин ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спочатку ОСОБА_4 приймала замовлення, після чого водій привозив товар з накладною, а на вихідних ОСОБА_4 забирала грошові кошти за товар, про що вона обов`язково розписувалась на накладній. Також бували випадки коли гроші забирав водій, про що він розписувався у накладній. Одного дня приїхала не ОСОБА_4 , а інша дівчина, яка назвалась представником ФОП ОСОБА_7 та повідомила, що ФОП ОСОБА_7 припиняє поставки, а тому заборгованість ФОП ОСОБА_27 по поставкам в розмірі 200-300 гривень списується. Також вона просила ніяких грошей ОСОБА_4 не давати.

Покази ОСОБА_19 об`єктивно підтверджуються: випискою з ЄДР юр осіб та ФОП (т. 1 а.с 57) та торговим патентом (т. 1 а.с. 59) з яких вбачається, що за адресою: АДРЕСА_7 діє магазин ІНФОРМАЦІЯ_3 ФОП ОСОБА_28 ; копією договору та свідоцтва про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 63, 64) з яких вбачається, що ОСОБА_19 працювала у ФОП ОСОБА_28 на посаді продавця; видатковою накладною № 11928 від 27.11.2012 р. (т. 1 а.с. 62) з якої вбачається, що ФОП ОСОБА_7 поставив товар в маг. ОСОБА_29 ОСОБА_28 на суму 1171,69 гривень з яких 671,69 гривень було отримано ОСОБА_4 в період з 02.01.2013 р. по 08.01.2013 р.

Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку, а також в сукупності з показами обвинуваченої про те, що саме вона розписалась в накладній про отримання коштів в сумі 371,69 і 300 гривень (а.с. 62) є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно в січні 2013 року отримала від ФОП ОСОБА_28 671,69 гривень кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаної видаткової накладної.

Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_19 продавця маг. ОСОБА_29 грошові кошти в розмірі 500 гривень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом встановлено, про що вище описано, що до маг. ОСОБА_29 поставлено товар на суму 1171,69 гривень, з яких 671,69 гривень забрала ОСОБА_4 . З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що заборгованість в розмірі 200-300 гривень списані за розпорядженням іншого торгового представника ФОП ОСОБА_7 , а отримання ОСОБА_4 інших коштів стороною обвинувачення взагалі не доведено, а тому суд застосовує принцип презумпції невинуватості та приходить до висновку, що ОСОБА_4 не отримувала від ОСОБА_19 продавця маг. ОСОБА_29 грошові кошти в розмірі 500 гривень

З виписки з ЄДР та свідоцтва платника єдиного податку (а.с. 82, 84) вбачається, що ОСОБА_30 займається підприємницькою діяльністю роздрібною торгівлею за адресою: АДРЕСА_8 . Як вбачається з видаткових накладних (а.с. 85, 86) ФОП ОСОБА_7 здійснював поставки товару ОСОБА_30 09.11.2012 р. та 23.11.2012 р. на суму 916,33 гривень та 158,84 гривень з яких 166,33 гривень було отримано ОСОБА_4 21.01.2013 р. та 158,84 гривень було отримано ОСОБА_4 23.11.2012 р.

Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку, а також в сукупності з показами обвинуваченої про те, що саме вона розписалась в накладній від 09.11.2012 р. (а.с. 85) про отримання коштів в сумі 166,33 гривень і в накладній від 23.11.2012 р. (а.с. 86) про отримання коштів в сумі 158,84 (а.с. 86) є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно 23.11.2012 р. і 21.01.2013 р. отримала від ФОП ОСОБА_30 325,17 гривень - кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаних видаткових накладних.

Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 отримала від ФОП ОСОБА_30 грошові кошти в розмірі 750 гривень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом встановлено, про що вище описано, що ФОП ОСОБА_30 поставлено товар на загальну суму 1075,17 гривень (916,33+158,84), з яких 325,17 гривень (166,33+158,84) забрала ОСОБА_4 , а отримання ОСОБА_4 інших коштів стороною обвинувачення взагалі не доведено, а тому суд застосовує принцип презумпції невинуватості та приходить до висновку, що ОСОБА_4 не отримувала від ФОП ОСОБА_30 грошові кошти в розмірі 750 гривень.

З показань свідка ОСОБА_25 , допитаної в судовому засіданні вбачається, що її донька являється приватним підприємцем ОСОБА_31 , яка має кіоск на території центрального базару м. Тернівка, а свідок їй допомагає продавати товар. З ОСОБА_4 свідок познайомилась в зв`язку з тим, що остання поставляла рибу від ФОП ОСОБА_7 . ОСОБА_4 брала замовлення, потім привозили товар по накладній, а через декілька днів ОСОБА_4 забирала гроші за поставлений товар. Крім ОСОБА_4 свідок нікому гроші не передавала, а факт отримання товару і коштів фіксувався розпискою в зошиті. Наразі заборгованості перед ФОП ОСОБА_7 у ФОП ОСОБА_31 не має. Також свідок пояснила, що до неї приїздив представник ФОП ОСОБА_7 і повідомляв, що вона має заборгованість, однак свідок надала для огляду зошит в якому ОСОБА_4 розписувалась за отримані кошти.

Покази ОСОБА_25 об`єктивно підтверджуються: випискою з ЄДР юр осіб та ФОП (т. 1 а.с 95), свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 101), довідкою про взяття на облік платника податку з яких вбачається, що ОСОБА_32 зареєстрована як ФОП і здійснює діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування на ринку ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Тернівка; видатковою накладною № 12727 від 28.12.2012 р. (т. 1 а.с. 96, 99), № 26 від 10.01.2013 р. (т. 1 а.с. 97, 103) з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_7 поставив товар ФОП ОСОБА_32 суму 853,46 гривень та 177,42 гривень відповідно; копією записки (а.с. 98) згідно якої вказані кошти сплачені ФОП ОСОБА_7
Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно отримала від ФОП ОСОБА_32 1030,88 гривень кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаних видаткових накладних.

Посилання обвинуваченої на те, що вона цих коштів не отримувала суд вважає такими, що направлені на ухилення від відповідальності, так як вони повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_25 , які є послідовними та в сукупності з іншими доказами не викликають сумніву у їх правдивості.

З показань свідка ОСОБА_17 , допитаної в судовому засіданні вбачається, що її чоловік ОСОБА_18 та ОСОБА_33 являються власниками магазину ІНФОРМАЦІЯ_5 , що розташований по АДРЕСА_9 в якому здійснюється торгівля продуктами харчування. Свідок допомагає здійснювати підприємницьку діяльність. Приблизно півтора два роки тому до них у магазин прийшла ОСОБА_4 , яка запропонувала поставку товарів на що вони погодились. ОСОБА_4 приймала замовлення на товар, через деякий час водій привозив товар з накладною в якій свідок, або хтось з продавців розписувався про отримання товару, а через деякий час ОСОБА_4 забирала гроші за товар про що також розписувалась в накладній і блокноті. Іноді гроші за товар забирав водій, який також розписувався про отримання, але це було рідко. Одного разу прийшла ОСОБА_4 і повідомила, що поставки більше здійснюватись не буде та запропонувала провести звірку, в результаті якої з`ясувалось, що заборгованості перед ОСОБА_4 вони не мають.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, він здійснює підприємницьку діяльність в магазині ІНФОРМАЦІЯ_5 , що розташований в м. Тернівка в якому здійснюється торгівля продуктами харчування. Рік-два тому ОСОБА_4 здійснювала поставки товару за які проводились розрахунки або з ОСОБА_4 або з водієм. При цьому отримувач грошей обов`язково розписувався про це в блокноті.

Покази свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 об`єктивно підтверджуються: випискою з ЄДР юр осіб та ФОП (т. 1 а.с 109) свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 110) з яких вбачається, що ОСОБА_33 зареєстрована як ФОП і здійснює діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування на АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 і АДРЕСА_12 ; видатковою накладною № 12504 від 14.12.2012 р. (т. 1 а.с. 107, 121), № 12618 від 21.12.2012 р. (т. 1 а.с. 119, 123), № 12737 від 28.12.2012 р. (т. 1 а.с. 120, 122), № 27 від 10.01.2013 р. (т. 1 а.с. 118, 122), з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_34 поставив товар ФОП ОСОБА_33 суму 782,20 гривень, 328,86 гривень, 219,24 гривень і 219,24 гривень відповідно; копією зошита (а.с. 111) згідно якого ФОП ОСОБА_7 з 21.12.2012 р. сплачено грошові кошти в розмірі 219,24 гривень 28.12.2012 р. та 219,24 гривень 10.01.2013 р.

Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку, а також в сукупності з показами обвинуваченої про те, що саме вона розписалась в зошиті (а.с. 111) про отримання коштів в сумі 219,24 гривень 28.12.2012 р. та 219,24 гривень 10.01.2013 р. є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно 28.12.2012 р. і 10.01.2013 р. отримала від ФОП ОСОБА_33 438,48 гривень - кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаних видаткових накладних.

Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 отримала від ФОП ОСОБА_33 грошові кошти в розмірі 1096,20 гривень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом встановлено, про що вище описано, що ФОП ОСОБА_33 поставлено товар на загальну суму 1549,54 гривень (782,20+328,86+219,24+219,24), сторона обвинувачення обгрунтовує суму актом ревізії (а.с. 171) згідно якого сума заборгованості ФОП ОСОБА_33 складає 1534,68 гривень. Судом встановлено, що ОСОБА_4 отримала 438,48 гривень як оплату за поставлений товар, а отримання ОСОБА_4 інших коштів стороною обвинувачення взагалі не доведено, а тому суд застосовує принцип презумпції невинуватості та приходить до висновку, що ОСОБА_4 не отримувала від ФОП ОСОБА_33 грошові кошти в розмірі 1096,20 гривень. (1534,68 - 438,48).

З показань свідка ОСОБА_35 вбачається, що вона являється ФОП і здійснює свою діяльність в магазині ІНФОРМАЦІЯ_6 , що розташований по АДРЕСА_13 . Вона знає ОСОБА_4 з 2012 року як торгового представника ФОП ОСОБА_7 . Свідок замовляла у обвинуваченої товар, який привозив водій, а вона розраховувалась за поставлений товар лише з обвинуваченою. Заборгованості перед ФОП ОСОБА_7 свідок не має.

Покази свідка ОСОБА_35 об`єктивно підтверджуються: випискою з ЄДР юр осіб та ФОП (т. 1 а.с 125) свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 129) з яких вбачається, що ОСОБА_35 зареєстрована як ФОП і здійснює діяльність з роздрібної торгівлі продуктами харчування на АДРЕСА_13 ; видатковою накладною № 12620 від 21.12.2012 р. (т. 1 а.с. 134), з якої вбачається, що ФОП ОСОБА_7 поставив товар ФОП ОСОБА_35 суму 129,48 гривень; копією зошита (а.с. 132) згідно якого ФОП ОСОБА_7 з 16.01.2013 р. сплачено грошові кошти в розмірі 129,50 гривень.

Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно 16.01.2013 р. отримала від ФОП ОСОБА_35 129,48 гривень - кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаної видаткової накладної.

Посилання обвинуваченої на те, що вона цих коштів не отримувала суд вважає такими, що направлені на ухилення від відповідальності, так як вони повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_35 , які є послідовними та в сукупності з іншими доказами не викликають сумніву у їх правдивості.

З показань свідка ОСОБА_22 , допитаної в судовому засіданні, вбачається, що вона працює продавцем в ФОП ОСОБА_36 за адресою: АДРЕСА_14 . ОСОБА_4 свідок знає як представника ФОП ОСОБА_7 , яка в період з 01.02.2011 року по 24.01.2012 року здійснювала поставки товару від ФОП ОСОБА_7 та особисто отримувала грошові кошти за поставлений товар про що вона розписувалась. Заборгованості перед ФОП ОСОБА_7 у свідка ніколи не було.

Покази ОСОБА_22 об`єктивно підтверджуються: свідоцтвом про держреєстрацію ФОП (а.с. 126), свідоцтвом про сплату єдиного податку (а.с. 143), свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 144) з яких вбачається, що ОСОБА_36 являється ФОП, який здійснює діяльність з роздрібної торгівлі за адресою: АДРЕСА_14 ; довідкою про трудові відносини (а.с. 145) з якої вбачається, що ОСОБА_22 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_36 ; видатковою накладною № 12735 від 28.12.2012 р. (т. 1 а.с.147) з якої вбачається, що ФОП ОСОБА_7 поставив товар ФОП ОСОБА_36 на суму 230,26 гривень; копії зошиту (а.с. 148) з якого вбачається, що оплату 230,26 гривень здійснено 24.01.2013 р.

Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку, а також в сукупності з показами обвинуваченої про те, що саме вона розписалась в зошиті (а.с. 148) про отримання коштів в сумі 230,26 гривень 24.01.2013 р. є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно отримала від ФОП ОСОБА_36 230,26 гривень - кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаної видаткової накладної.

З показань свідка ОСОБА_21 , допитаної в судовому засіданні, вбачається, що вона являлась приватним підприємцем і займалась продажем дитячої продукції в АДРЕСА_15 . Свідок познайомилась з ОСОБА_4 ,, як торговим представником ФОП ОСОБА_7 , яка приймала замовлення, а через тиждень після поставки товару, особисто забирала грошові кошти за поставлений товар 13.12.2012 р. в розмірі 588,50 гривень і 17.01.2013 р. в розмірі 499,70 гривень.

Покази ОСОБА_21 об`єктивно підтверджуються: свідоцтвом про держреєстрацію ФОП (а.с. 150), свідоцтвом про сплату єдиного податку (а.с. 151) з яких вбачається, що ОСОБА_21 являється ФОП, яка здійснює діяльність з роздрібної торгівлі за адресою: АДРЕСА_14 ; видатковими накладними № 12312 від 07.12.2012 р. (т. 1 а.с.157) і № 12739 від 28.12.2012 р. з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_7 поставив товар ФОП ОСОБА_21 на суму 588,50 гривень і 499,70 гривень відповідно; копії зошиту (а.с. 159) з якого вбачається, що оплату 588,50 гривень здійснено 13.12.2012 р., а оплату 499,71 гривень здійснено 17.01.2013 р.

Оцінюючи всі вищеперелічені докази суд приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність, а всі вони в своїй сукупності і взаємозв`язку, а також в сукупності з показами обвинуваченої про те, що саме вона розписалась в зошиті (а.с. 159) про отримання коштів в сумі 588,50 гривень 13.12.2013 р. є достатніми для висновку суду про те, що ОСОБА_4 дійсно отримала від ФОП ОСОБА_21 1088,21 гривень - кошти за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар згідно вищевказаних видаткових накладних.

Посилання обвинуваченої на те, що вона грошових коштів в розмірі 499,71 гривень не отримувала суд вважає такими, що направлені на ухилення від відповідальності, так як вони повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_21 , які є послідовними та в сукупності з іншими доказами не викликають сумніву у їх правдивості.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що він являється приватним підприємцем, який здійснює свою діяльність в магазині, що розташований по АДРЕСА_16 . ОСОБА_4 він знає як торгового представника ФОП ОСОБА_7 , яка приймала у свідка замовлення на поставку товару, а після отримання товару особисто забирала грошові кошти за нього.

Показання вказаного свідка суд не приймає до уваги в обгрунтування того, що ОСОБА_4 отримувала від нього грошові кошти, оскільки свідком не вказано яку саме суму він передавав обвинуваченій, дати передачі грошових коштів, а суду не надано жодних документів, підтверджуючих отримання коштів від ОСОБА_23 саме обвинуваченою.

Копія з зошита (а.с. 76) з якого вбачається, що на адресу ПП ОСОБА_37 сплачено 108,42 гривень 18.01., 467,44 гривень 11.01.2013 р., 106,74 18.01. не підтверджує факту отримання цих коштів обвинуваченою, так як її підписи в цьому зошиті відсутні. Також, видаткові накладні (а.с. 77-81) не містять в собі інформації, яка вказувала б на отримання ОСОБА_4 грошових коштів, які в них вказані, а тому суд застосовує принцип презумпції невинуватості та приходить до висновку, що ОСОБА_4 не отримувала від ОСОБА_23 грошові кошти в розмірі 575,86 гривень

Підбиваючи підсумок з вищевикладених висновків, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 в період з листопада 2012 року по січень 2013 року, фактично виконуючі обов`язки торгового представника ФОП ОСОБА_7 , діючі за усною домовленістю з довіреними особами ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримала за поставлений ФОП ОСОБА_7 товар від ОСОБА_20 1829,77 гривень, від ФОП ОСОБА_28 671,69 гривень, від ФОП ОСОБА_30 325,17 гривень, від ФОП ОСОБА_32 1030,88 гривень, від ФОП ОСОБА_33 438,48 гривень, від ФОП ОСОБА_35 129,48 гривень, від ФОП ОСОБА_36 230,26 гривень, від ФОП ОСОБА_21 1088,21 гривень, а всього 5743,94 гривень.

Доказів отримання інших грошових сум обвинуваченою стороною обвинувачення не надано, а тому факт отримання ОСОБА_4 12621,27 гривень (18365,21 - 5743,94) в судовому засіданні свого підтвердження не знайшов.

Акт ревізії дебіторської заборгованості (а.с. 171) не може бути прийнятий до уваги як доказ отримання ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 18365,21 гривен, оскільки з показань потерпілого, свідків ОСОБА_38 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вбачається, що грошові кошти за поставлений товар забирала не лише ОСОБА_4 , а й водій, який поставляв товар. Суду не надано стороною обвинувачення доказів отримання інших коштів, ніж 5743,94 гривень, безпосередньо обвинуваченою, а тому з урахуванням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не отримувала грошові кошти від замовників товару в розмірі 12621,27 гривень (18365,21-5743,94), як це вказано в обвинувальному акті.

Посилання обвинуваченої на те, що встановити розмір коштів, які вона отримувала від покупців неможливо, так як вона з цих коштів за погодженням з ОСОБА_13 , брала заробітну плату, суд не приймає до уваги, оскільки з журналу, який долучено до справи, вбачається, що по грудень 2012 року ОСОБА_4 отримувала заробітну плату особисто про що розписувалась, з чого можна дійти висновку, що заробітну плату вона забирала по місцю знаходження журналу офіс ФОП ОСОБА_7 .

В той же час сторонами кримінального провадження не надано суду доказів того, що ОСОБА_4 не передавала грошові кошти ФОП ОСОБА_7 особисто чи через водія.

Так, з показань потерпілого та свідка ОСОБА_26 вбачається, що ОСОБА_4 привозила грошові кошти особисто, а з показань свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_4 передавала грошові кошти через водія. Ці суперечності в судовому засіданні усунути не вдалось. При цьому суд звертає увагу, що кримінальне судочинство ведеться за принципом диспозитивності, який зобов`язує суд розглядати лише ті докази, які надані сторонами кримінального провадження та вирішувати лише ті питання, які поставлені перед судом, а сторонами кримінального провадження не надано суду доказів, які б вказували на механізм передання коштів від обвинуваченої до потерпілого.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_4 з вересня 2011 року виконувала обов`язки торгового представника ФОП ОСОБА_7 і до січня 2013 року претензій до неї з боку ОСОБА_7 та його працівників не було, що говорить про те, що грошові кошти передавались, однак документів підтверджуючих таке передання суду не надано.

Також з показань свідків і досліджених документів судом встановлено, що звітність у ФОП ОСОБА_7 ведеться не повно, з порушеннями, що вбачається зокрема з того, що відсутні підписи про передання товарів, підписи про отримання товарів підприємцями, підписи по передання грошових коштів від торгового представника до бухгалтерії, працівники ОСОБА_13 , ОСОБА_15 і ОСОБА_39 , а також обвинувачена працювали у ФОП ОСОБА_7 без належного оформлення.

Такі порушення не дають можливості суду беззаперечно встановити факт передання чи непередання отриманих обвинуваченою від підприємців грошових коштів від ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_7 , а самих по-собі показань потерпілого і свідків, які знаходяться в трудовій залежності від потерпілого про те, що гроші не передані, недостатньо для встановлення цього факту з урахуванням вищевикладених обставин. Більш того, показання потерпілого і цих свідків в частині ненадходження коштів не можуть бути прийняті до уваги ще й тому, що їх покази щодо отримання ОСОБА_4 18 000 гривень спростовані в ході розгляду справи по суті іншими доказами, а отже показання цих осіб слід сприймати критично, як показання направлені на виправдання допущення нестачі грошових коштів на ФОП ОСОБА_7 і намагання знайти особу відповідальну за допущення цієї нестачі.

Підтвердженням необхідності надання критичної оцінки показам потерпілого є і те, що в матеріалах справи містяться два різних акти ревізії (а.с. 169, 171) з сумами дебіторської заборгованості: 17058 гривень, 19656,47 гривен і 18365,21 гривень, що свідчить про фактичну підміну комісією даних, отриманих під час проведення ревізії і додатково може слугувати підставою для висновку про невідповідність цієї ревізії фактичним обставинам.

Таким чином, з урахуванням принципів презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини та того, що стороною обвинувачення не доведено факту непередання отриманих грошових коштів в розмірі 5743,94 гривень від ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 були передані ці грошові кошти.

Таким чином стороною обвинувачення не доведено факту вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України обвинуваченою ОСОБА_4 , а тому вона підлягає виправданню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Необхідно зазначити, що в обвинувальному акті стороною обвинувачення вказано, що ОСОБА_4 у вересні 2011 року, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 уклала усну угоду з ОСОБА_10 , однак в судовому засіданні з показань обвинуваченої, потерпілого та свідка ОСОБА_10 беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 ніколи не була за адресою: АДРЕСА_2 .

В обвинувальному акті стороною обвинувачення вказано, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у подальшому склались довірливі відносини, на підставі яких, почав діяти укладений усний договір, однак в судовому засіданні з показань обвинуваченої, потерпілого та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_13 беззаперечно встановлено, що обвинувачена з потерпілим ніколи близько не спілкувались і довірливих відносин між ними ніколи не виникало обвинувачена лише виконувала обов`язки торгового представника ФОП ОСОБА_7 .

Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 , фактично виконуючи функції представника приватного підприємства ПП ОСОБА_7 , заповнила бланк договору про повну матеріальну відповідальність з зазначеним ПП, та директором ОСОБА_7 від 07.09.2011 року, згідно якого ОСОБА_4 , виконувала роботу торгового представника, що пов`язано з збереженням товарно-матеріальних цінностей, та прийняттям на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, тобто ОСОБА_4 взяла на себе повну матеріальну відповідальність за безпечну схоронність довірених їй організацією цінностей. Однак ОСОБА_4 користуючись виниклими довірливими відносинами, наполягла на тому, щоб вказаний договір не був підписаний ОСОБА_7 , на що останній погодився. В судовому засіданні встановлено фактично договір про повну матеріальну відповідальність підписаний обвинуваченою з ТОВ Союз Метал Маркет (а.с. 11), від імені якого договір не підписано. Факту ж наполягання обвинуваченою на непідписанні цього договору ОСОБА_7 в судовому засіданні не лише встановлено, а й спростовано показами як обвинуваченої так і потерпілого.

Однак, оскільки чинним КПК України не надано суду право повертати обвинувальний акт у разі зміни обвинувачення, то суд вимушений вирішувати пред`явлене обвинувачення по суті.

Посилання сторони захисту на порушення судом правил підсудності суд вважає необгрунтованим оскільки в судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , яка територіально розташована в Жовтневому районі м. Дніпропетровська, фактично здійснював свою діяльність по вул. Бородинській в м. Дніпропетровську, яка територіально розташована в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, а ОСОБА_4 здійснювала свою діяльність на території Павлоградського району Дніпропетровської області. На момент надходження кримінального провадження до суду з обвинувального акту неможливо було встановити точне місце скоєння кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 , а отже кримінальне провадження було здійснено судом у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове слідство Жовтневий район м. Дніпропетровська. Під час же розгляду справи по суті суд позбавлений права в силу п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України передавати кримінальне провадження на розгляд іншому суду, а отже судом не допущено порушення правил територіальної підсудності.

Посилання сторони захисту на те, що стороною обвинувачення не визначено потерпілого, так як в обвинувальному акті зазначено ОСОБА_7 , а зі змісту обвинувачення вбачається, що потерпілим є ПП ОСОБА_7 суд вважає надуманими, так як згідно норм цивільного законодавства фізична особа підприємець несе ту ж відповідальність, що і фізична особа і, відповідно, наділена тими ж правами.

Посилання сторони захисту на те, що не зрозуміло ПП ОСОБА_7 чи ФОП ОСОБА_7 поставляв товар, суд не приймає до уваги, оскільки ПП і ФОП являються взаємозамінними термінами і загальновідомим є факт того, що фізична особа підприємець та приватний підприємець є фактично синонімами. Крім того, ці обставини на висновки суду, викладені вище, не впливають.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення 18 365,21 гривня матеріальної шкоди та 5 000 гривень моральної шкоди необхідно відмовити на підставі ч. 2 ст. 129 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України виправдати в зв`язку з недоведеністю того, що вчинено злочин в якому вона обвинувачується.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченій і прокурору.
Суддя: ОСОБА_1