Справа №11а-735/07 р. Головуючий
у І інстанції Шрамко Р.Т.
України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2007
року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Львівської області в складі :

Головуючого -
Перетятька В.О.;

суддів -
Галина В.П., Гнатіва
Н.І.;

з участю
прокурора - ОСОБА_3;

адвоката - ОСОБА_1

потерпілого -
ОСОБА_2,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляціями
державного обвинувача ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2

на вирок
Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2007 року Цим
вироком засуджений :

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., українець, гр-н України, непрацюючий -
пенсіонер, одружений, раніше не судимий

за ч.1
ст.365 КК України на 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займати
посади в правоохоронних органах терміном на 1 рік, відповідно до ст.75 КК
України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Стягнуто
з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 8000(вісім) тисяч грн. моральної шкоди.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну силу - підписку про невиїзд з постійного
місця проживання залишено без змін. Вирішено питання з речовими доказами.

Стягнуто
з ОСОБА_4. на користь
Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 1089 (одну тисячу
вісімдесят девять)
грн.60 коп. за проведення комп'ютерно-технічної експертизи. За
проведення судово-почеркознавчої експертизи стягнуто 581(п'ятсот вісімдесят
одну) грн. 20 коп., за проведення ще однієї почеркознавчої експертизи стягнуто
508 (п'ятсот вісім) грн.

За
вироком суду ОСОБА_4
визнано винним в тому, що працюючи на посаді першого заступника начальника
кримінальної міліції Сколівського РВ УМВСУ у Львівській області та одночасно
виконуючи обов'язки начальника Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській області,
тобто будучи працівником правоохоронного органу, в період з серпня по вересень
2003 року в усній формі не надав змоги оперуповноваженому Сколівського ВКР РВ
ГУМВСУОСОБА_6. з метою не порушення кримінальної справи реєструвати в КОЗП
заяву ОСОБА_5. про розбійний напад на її сім'ю, а також скаргу адвоката
ОСОБА_8. щодо укриття працівниками Сколівського РВ УМВСУ зазначеного злочину,
які ОСОБА_6. отримав для розгляду в канцелярії РВ УМВСУ відповідно 02.09.2003
та 23.09.2003 p.,
тобто умисно вчинив дії, які виходять за межі наданих йому законом прав та
повноважень, внаслідок чого в КОЗП не було зареєстровано розбійний напад на
сім'ю ОСОБА_2. та належним чином не проводились оперативні заходи по розкриттю
даного злочину.

Крім
того засуджений ОСОБА_4., в порушення вимог ст.ст.2,4, 106 КПК України,
19.09.2003 року в своєму службовому кабінеті в порушення вимог
кримінально-процесуального законодавства України, тобто без порушення кримінальної
справи, прийняття такої до свого провадження, а відповідно без присутності
понятих та складання протоколу, організував зустріч віч-на-віч потерпілого
ОСОБА_2 з ОСОБА_7., в процесі
чого потерпілий ОСОБА_2. підтвердив участь ОСОБА_7 в розбійному нападі на нього
та його сім'ю в ніч на 21.08.2003 року однак, незважаючи на це, засуджений
ОСОБА_4 відпустив
ОСОБА_7 додому, давши вказівку заступнику начальника Сколівського РВ ГУМВСУ
Білинцю Д.В., на прохання ОСОБА_2 аналогічну процесуальну дію з ОСОБА_7.
провести по місцю проживання потерпілого, що той і зробив.

27.09.2003 р.
засуджений ОСОБА_4. зважаючи
на подані адвокатом ОСОБА_8. скарги про укриття працівниками Сколівського РВ
ГУМВСУ даного злочину, які поступили 25.09.2003р. в ГУМВСУ у Львівській області
та 26.09.2003р. в прокуратуру Львівської області, по яких були призначені
службові перевірки, з метою створення видимості своєчасного прийняття від
потерпілої сторони заяви про вчинений злочин та своєчасного реагування на цю
заяву з метою розкриття злочину та порушення кримінальної справи за цим фактом,
дав вказівку невстановленій слідством особі підробити від імені ОСОБА_2 заяву
про вчинений на нього і його сім'ю в ніч на 21.08.2003 року розбійний напад,
яка була зареєстрована в КОЗП цього ж дня під № 740. ОСОБА_6. разом з
оперуповноваженим ВКР Юрковим Ю.Б. за допомогою невстановлених слідством осіб
склали фіктивного змісту документи: протокол огляду місця події та схему до
нього від 27.09.2003 року, заяву від імені ОСОБА_5.
від 27.09.2003 року про дачу
згоди на огляд її

житлового
будинку та повідомлення прокурору Сколівського району про здійснення огляду
місця події та схему до нього від 27.09.2003 року, заяву від імені ОСОБА_5. від
27.09.2003 року про дачу згоди на огляд її житлового будинку та повідомлення
прокурору Сколівського району про здійснення огляду приватного володіння
(житлового будинку) гр.ОСОБА_5. 27.09.2003 року без постанови судді.

В
апеляції державний обвинувач просить вирок Стрийського міськрайонного суду від
12.02.2007 року скасувати, а кримінальну справу скерувати на новий судовий
розгляд, оскільки на його думку вирок в частині виправдання ОСОБА_4, за ст.364
ч.3 КК України є незаконним та підлягає скасуванню у зв'язку з однобічністю та
неповнотою судового слідства.

Посилається
на те, що суд вірно встановивши обставини справи за епізодом перевищення влади
ОСОБА_4, тобто скоєнні ним злочину передбаченого ч.1 ст.365 КК України, та
давши правильну правову оцінку в цій частині, в свою чергу безпідставно прийняв
рішення про виправдання останнього по епізоду інкримінованого ОСОБА_4. за
ст.364 ч.3 КК України.

Вважає,
що приймаючи таке рішення, суд посилався на покази Корчинського, дані ним на
початку досудового слідства, покази ОСОБА_4, який заперечував свою вину і не
сприяв встановленню істини по справі, попередні покази свідків ОСОБА_9.,
ОСОБА_10та на довідку начальника Сколівського РВ № 6307 від 13.12.2004 року про
те, що не реєстрація особливо тяжкого злочину не вплинула на загальний відсоток
розкриття злочинів по райвідділу. Крім того суд в загальних фразах не мотивуючи
ніяких підстав вказав, що в судовому засіданні не здобуто жодних даних
зловживання владою або службовим становищем ОСОБА_4 з корисливих мотивів чи
будь-яких інтересах.

Таке
твердження суду є безпідставним, оскільки вина ОСОБА_4. по ст.364 ч.3 КК
України доводиться рядом зібраним доказів по справі. А саме, показами
потерпілого ОСОБА_2, який підтвердив факт розбійного нападу на його будинок
21.08.2003 року, передачу речових доказів вилучених на місці події, про те, що
безпосередньо ОСОБА_4. він 26.08.2003 року разом з дружиною подав заяву про
розбійний напад і ОСОБА_4. відмовився в його присутності ставити підпис на
заяві про отримання, крім того вводив його в оману, коли 28.08.2003 року
безпосередньо показував їм зошит про те, що їхня заява реєстрована, що декілька
раз приїзджав до нього додому і просив його написати в прокуратуру заяву про
те, що він будь-яких претензій до працівників Сколівського РВ не має з приводу
не реєстрації заяви про розбійний напад. Водночас ОСОБА_2. ствердив, що мав
розмову з ОСОБА_11., який сказав, що заява про розбійний напад не була
зареєстрована, оскільки ОСОБА_4. хотів стати начальником міліції і відповідно
не хотів мати не розкритого злочину( том.№5, арк..211-213). Дані покази потерпілий
підтвердив в судовому засіданні повністю.

Крім того
факт умисної не
реєстрації заяви ОСОБА_4ом підтверджується показами свідка
ОСОБА_5., дані в судовому засіданні.

В свою чергу
свідок ОСОБА_12 ствердила, що в кінці серпня 2003 року до неї на роботу дзвонив
адвокат зі Львова з приводу реєстрації

заяви ОСОБА_5., однак такої заяви в неї не було зареєстровано.(
т.4 а.с.106-110).

Не взято
до уваги покази свідка ОСОБА_13, який ствердив, що разом з ОСОБА_14 доповідав
про розбійний напад на будинок ОСОБА_2 і що ОСОБА_14 розказував йому як
неодноразово добивався реєстрації даного злочину у ОСОБА_4., однак той відмовив
йому. На його думку укриття даного злочину ОСОБА_4., як керівнику РВ давало
можливість не мати контрольного злочину, а відповідно і не нести
відповідальності перед керівництвом.

Крім
того не взято до уваги і показів ОСОБА_6.(том№5 ,а.с.224), який крім того в
судовому засіданні стверджував, що ОСОБА_4 давав вказівку не реєструвати даний
злочин; покази свідка ОСОБА_15.(том.№3 ,арк..111-124), який ствердив, що заява
ОСОБА_2 про розбійний напад з резолюцією ОСОБА_4 поступила на реєстрацію лише
27.09.2003 року.

Як
вбачається з вищенаведеного ОСОБА_4 будучи в.о.начальника Сколівського РВ ГУМВСУ у Львівській
області згідно своїх службових та функціональних обов'язків (том № 2
арк.201-202, том № 2 а.с.211-214, том №5 а.с.44-47, том№ 5 а.с.20-23)
зобов'язаний був прийняти всі необхідні дії для реєстрації та розкриття даного
злочину, однак своїми прямими вказівками сприяв його укриттю.

Таким
чином, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_4. за ст.364 ч.3 КК України, суд
порушив вимоги ст.323 КПК України, оскільки не обґрунтував дане рішення на
доказах, які були зібрані і повному об'ємі в процесі розгляду кримінальної
справи, а посилався на попередні покази свідків зібраних на досудовому
слідстві.

Потерпілий
ОСОБА_2. подав апеляцію в якій просить переглянути вирок Стрийського
міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2007 року в частині цивільного
позову, стягнувши з засудженого ОСОБА_4. на його користь 30 ( тридцять тисяч ) грн. моральної шкоди, так
як суму у 8 (вісім) тисяч грн. вважає не достатньою для компенсації моральних
страждань його сім'ї, що були спричинені вчиненим ОСОБА_4. злочином. Крім того
вимагає відшкодування витрат на оплату послуг адвоката ОСОБА_8., згідно
укладеного між ними договору, в розмірі 250 доларів США.

Адвокат
ОСОБА_16 подав заперечення на апеляцію державного обвинувача - прокурора у
справі ОСОБА_3 Вважає, що під час розгляду даної кримінальної справи, судом
було забезпечено всебічне, повне і об'єктивне дослідження обставин справи,
зокрема допитані абсолютно всі свідки обвинувачення, досліджені всі інші
докази. При цьому висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. В
зв'язку з цим просить вирок по даній справі залишити без змін, а апеляцію
державного обвинувача без задоволення.

Заслухавши
доповідача, прокурора ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2, які підтримали подані
апеляції, засудженого ОСОБА_4. і адвоката ОСОБА_1., які просять в задоволенні
апеляцій відмовити, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що вони задоволенню підлягають частково.

При
вивченні матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що в мотивувальній
частині вироку наведені доводи, якими спростовується вина ОСОБА_4. у вчиненні
злочину передбаченого ч.3 ст.364 КК України, і що суд прийшов до висновку про
те, що останнього за цією статтею слід виправдати, оскільки судом не здобуто
достатніх доказів про звинувачення ОСОБА_4 за даною статтею і його вина
заперечується показами самого підсудного та матеріалами справи. Однак, при
постановленні вироку, в його резолютивній частині, питання за ст.364 КК України
не вирішено, про що наголошується в апеляції прокурора. Таким чином, суд при
постановленні вироку порушив вимоги ст.ст.367, 371 КПК України щодо
правильності застосування кримінального закону.

Також суд
не вирішив питання
з цивільним позовом
потерпілого ОСОБА_2 стосовно оплати ним послуг адвоката ОСОБА_8.

Вищенаведене слід
вважати підставою
для скасування даного вироку і направлення справи на новий
судовий розгляд.

Ураховуючи
викладене та керуючись ст.ст.362, 365, 366, 369 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
державного обвинувача ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2 задоволити частково.

Вирок
Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2007 року відносно
ОСОБА_4скасувати, а справу повернути до Стрийського міськрайонного суду
Львівської області на новий судовий розгляд.