Ухвалаіменем україни

13 листопада 2014 року м.
Київ

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючого Кульбаби В.М.,

суддів
Лагнюка М.М., Слинька С.С.,

за участю прокурора Сорокіної
О.А.,

захисників ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

секретаря
Мельник Г.А.

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000055 за
касаційною скаргою прокурора на вирок
Богунського районного суду
м. Житомира від 25 лютого 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Житомирської
області від 29 квітня 2014 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, раніше не
судимого,

в с т а н о в и в:

вироком Богунського районного суду м.
Житомира від 25 лютого 2014 року ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочину за ч.
2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69
КК України призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3
роки із покладенням обов'язків не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти про зміну місця
проживання, періодично з'являтися для
реєстрації.

Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 29 квітня 2014
року вирок районного суду залишено без
зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить
питання про скасування вироку та
ухвали суду, призначення нового
розгляду в суді першої інстанції.
Стверджує, ухвалюючи вирок суд
допустив істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону,
неправильно застосував закон України
про кримінальну відповідальність, що
потягло за собою невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості вчиненого злочину та особі
засудженого. Зокрема, відповідно до
обвинувального акту ОСОБА_4 наніс
потерпілому декілька ударів в область
грудної клітки, внаслідок чого
останній помер. Висновки суду
суперечать пред'явленому
обвинуваченню. Наведене ставить під
сумнів законність прийнятого рішення в
частині перекваліфікації дій
засудженого та призначеного покарання.
Суд апеляційної інстанції розглянув
справу без урахування всіх цих доводів,
та помилку суду першої інстанції не
виправив.

У запереченнях на касаційну скаргу
прокурора потерпіла ОСОБА_3 та захисник
ОСОБА_2 вважають кваліфікацію дій
засудженого вірною, а призначене
покарання таким, що відповідає ступеню
тяжкості вчиненого злочину та особі
засудженого. Просять відмовити у
задоволенні скарги прокурора та не
позбавляти волі засудженого.

За вироком суду ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за
місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1
під час сварки з ОСОБА_5, умисно наніс
останньому кулаком удар в грудну
клітку. Від отриманого удару
потерпілий вдарився об стіну та впав на
підлогу, після чого засуджений наніс
йому удар ногою у грудну клітку.
Внаслідок отриманих ударів потерпілий
отримав переломи ребер, внутрішні
ушкодження, розрив дуги аорти - тяжкі
тілесні ушкодження, що небезпечні для
життя в момент їх заподіяння, від яких
наступила смерть.

Заслухавши доповідь судді, прокурора,
котрий підтримав скаргу частково та
вважав, що ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню, а справа
призначенню до нового розгляду в суді
апеляційної інстанції, засудженого,
захисників та потерпілу, котрі
заперечили проти задоволення
касаційної скарги прокурора,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_4 у
вчиненні злочину за який його
засуджено за викладених у вироку
обставин, ґрунтуються на доказах,
зібраних та оцінених відповідно до
вимог КПК України.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги
показання засудженого про обставини
вчиненого злочину, за якими саме
потерпілий, що знаходився в стані
алкогольного сп'яніння, спровокував
конфлікт. Розмахував виделкою та
намагався нею вдарити.

Показання засудженого підтверджуються
показаннями свідка ОСОБА_6 про те, що в
день вчинення злочину вона застала
потерпілого лежачим на підлозі, а
навколо нього були розкидані виделки
та ножі, котрі вона підібрала.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5
тривалий час зловживав алкогольними
напоями, вчиняв насильство щодо членів
родини. Наведене підтверджено
дослідженими в судовому засіданні
постановами про відмову в порушенні
кримінальної справи стосовно ОСОБА_5 за
ст.ст. 129, 296 КК України та про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ч. ч. 1,2 ст.
173-2 КУпАП (матеріали крим. провадження
а.с. 131-132) та свідченням свідків.

Об'єктивно ці обставини
підтверджуються висновком
судово-медичної експертизи, згідно
якої у засудженого виявлено тілесні
ушкодження. За його показаннями в
минулому батько наніс удар ножем у ліву
частину грудної клітки.

Таким чином, під час досудового та
судового слідства по справі
встановлено, що причиною конфлікту
були дії потерпілого, який образливо
висловлювався на адресу
обвинуваченого, вчиняв насильницькі
дії.

Тілесні ушкодження потерпілому
засуджений заподіяв на ґрунті
особистих неприязних стосунків, які
мали місце в результаті неправомірної
поведінки потерпілого в побуті.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_4 суд
обґрунтовано зазначив, що не
встановлено очевидців події, а
показаннями допитаних свідків не
підтверджено, що засуджений діяв з
умислом на вбивство.

Про відсутність такого умислу свідчить
поведінка засудженого, котрий після
нанесення декількох ударів
потерпілому добровільно припинив свої
дії, покинув приміщення квартири та
одразу повідомив матері про подію, що
мала місце.

В наступному, після виклику
працівників міліції, послідовно
розповідав про всі обставини вчиненого
злочину, показав, що не допускав
настання наслідків у вигляді смерті та
не бажав цього.

Згідно висновку комісійної
судово-медичної експертизи неможливо
категорично виключити можливість
розриву аорти від удару кулаком зі
значною силою, передачі тілу
кінетичної енергії, з наступним ударом
об стіну, струсом тіла та падіння.

Відповідно до роз'яснення висновку
судово-психологічної експертизи,
засуджений, перебуваючи у стресовому
стані, котрий був викликаний
агресивними діями потерпілого, не міг
адекватно контролювати силу ударів по
відношенню до особи, яка проявила
протиправні дії.

Щодо кількості внутрішніх тілесних
ушкоджень, на що посилається у скарзі
прокурор, то відповідно до висновку
експертизи та роз'яснень експерта,
деякі ушкодження, які були виявлені на
трупі загиблого, як то садна, синці та
переломи ребер могли утворитися до
конфлікту між засудженим та
потерпілим. За показаннями свідків
ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, котрі
допитувалися в судовому засіданні, у
потерпілого були наявні тілесні
ушкодження до події злочину.

Наведені докази, яким дана належна
оцінка судом першої та апеляційної
інстанції, не спростовують показання
ОСОБА_4 про те, що він не мав умислу на
вбивство потерпілого.

Оскільки дослідженими в суді доказами
не доведено наявність умислу
засудженого на вбивство, то відповідно
до вимог ст. 62 Конституції України
обвинувачення не може грунтуватися на
припущеннях, усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Виходячи із сукупності доказів суд
обґрунтовано кваліфікував дії
засудженого за результатами наслідків
які наступили - заподіяння тяжких
тілесних ушкоджень, що спричинили
смерть потерпілого.

Наведене спростовує доводи касаційної
скарги прокурора.

Колегія суддів вважає, що встановлений
факт продовжуваної неправомірної
поведінки потерпілого, котрий був
ініціатором конфлікту та спровокував
бійку, а також позитивні дані про особу
засудженого, відсутність обставин, що
обтяжують покарання дали можливість
призначити покарання засудженому
нижче від найнижчої межі встановленої
санкцією частини 2 статті 121 КК України.

З урахуванням відношення засудженого
до вчиненого злочину, котрий раніше не
судимий, критично ставиться до
вчиненого, активно сприяв розкриттю
злочину, має незадовільний стан
здоров'я та позиції потерпілої ОСОБА_3,
яка категорично заперечувала проти
позбавлення волі засудженого, суд
обґрунтовано застосував положення ст.
ст. 75, 76 КК України, з чим погоджується і
колегія судді касаційного суду.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд
дотримався вимог ст. 65 КК
України та врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, обставини вчиненого
злочину, дані про особу засудженого.

Як убачається зі змісту ухвали, суд
апеляційної інстанції перевірив
доводи апеляційної скарги прокурора,
дав на неї відповіді і своє рішення
належним чином вмотивував.

Ухвала Апеляційного суду Житомирської
області від 29 квітня 2014 року відповідає
вимогам ст. 419 КПК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає доводи скарги прокурора
безпідставними, а касаційну скаргу
такою, що задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями 433-438 КПК України колегія
суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити
без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м.
Житомира від 25 лютого 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської
області від 29 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_4 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Лагнюк М.М.
Слинько С.С.
Кульбаба В.М.