Справа № 169/178/15-к
Провадження № 1-кп/169/30/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2015 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Партизанське Приморського краю Російської Федерації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, неодруженої, з професійно-технічною освітою, раніше судимої: 15 травня 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 185 КК України засуджена до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 19 січня 2015 року близько 08 години, перебуваючи в приміщенні магазину Колібріс, що знаходиться по вулиці Луцькій в смт Турійськ Волинської області, повторно з корисливих мотивів умисно таємно викрала скриньку Збір допомоги бійцям Української армії, що належала Громадській організації Автомайдан України, з грошима в сумі 272,35 грн, чим заподіяла зазначеній організації майнову шкоду на вказану суму.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе у вчиненні інкримінованого їй органами досудового розслідування злочину визнала повністю і показала, що дійсно зранку 19 січня 2015 року, будучи в магазині Колібріс в смт Турійськ та розрахувавшись за цукор, який купила для власних потреб, підійшла до столика для упакування товару, на якому стояла пластмасова скринька з пожертвами для бійців АТО. Переконавшись, що її ніхто не бачить, поклала скриньку в пакет та вийшла з магазину. Біля ринку скриньку викинула у смітник, а гроші в сумі 272,35 грн, які в ній знаходилися забрала собі. На наступний день її затримали працівники міліції, яким вона і повернула викрадені гроші. У вчиненому щиро розкаялася, просила суворо не карати.

Представник потерпілого ОСОБА_4 показав суду, що викрадені зі скриньки гроші, що збиралися для допомоги бійцям Української армії, в повному обсязі повернуті, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої не має та на призначенні суворого покарання останній не наполягав.

Наведені вище показання обвинуваченої ОСОБА_5 є детальними, чіткими та послідовними і цілком узгоджуються з фактичними обставинами справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, та роз`яснено їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи, що у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження, суд за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає доведеною винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і кваліфікує такі її дії як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винної, яка є працездатною здоровою особою, ніде не працює, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зловживає спиртними напоями, постійного зареєстрованого місця проживання не має, за фактичним місцем проживання характеризується негативно, на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, попередня її судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що характеризує обвинувачену як особу, схильну до вчинення злочинів, яка, будучи засудженою за вчинення умисного злочину, на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний злочин під час іспитового строку, що свідчить про її підвищену суспільну небезпечність.

Крім цього судом враховується також думка представника потерпілого, який в ході розгляду даного кримінального провадження не наполягав на призначенні обвинуваченій суворого покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, немає.

З врахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції її від суспільства, а тому призначає ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України ближче до мінімальної межі із застосуванням положень ст. 71 КК України, будучи переконаним в тому, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої й попередження вчинення нею нових злочинів.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

У даному судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Виходячи із даних про особу обвинуваченої, яка ніде не працює, зловживає спиртними напоями, постійного зареєстрованого місця проживання, жодних осіб на утриманні, будь-якого рухомого чи нерухомого майна у власності не має, що свідчить про фактичну відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, вчинила умисний злочин під час іспитового строку, суд вважає, що в даному випадку наявні достатні й обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися та ухилятися від відбування призначеного судом покарання чи вчинити інше кримінальне правопорушення, і будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання таким ризикам.

З огляду на викладене, до набрання вироком законної сили до обвинуваченої ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати винуватою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2013 року у виді 2 (двох) місяців позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 28 квітня 2015 року.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши її під варту в залі суду.

Речові докази:

- грошові купюри на загальну суму 272 (двісті сімдесят дві) гривні 35 копійок залишити у володінні потерпілої Громадської організації Автомайдан України;

- CD диск із відеозаписом із камер спостереження магазину Колібріс залишити при матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_5 у той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Головуючий