Справа № 1-131/08
МЕНЕМ У К Р А Ї Н И
жовтня 2008 року м. Монастирище
Монастирищенський районний суд
головуючої - судді: Мазай Н.В.
Возній В.В., Ставській І.М.
з участю прокурора : Мінька
В.К., Горбунова В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Монастирище справу про обвинувачення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастирище Черкаської
області, українця, громадянина
України, з середньою освітою, не
працюючого, не одруженого, раніше
судимого: 05.08.2002 року Монастирищенським районним судом Черкаської
області за ч. 3 ст. 185 КК України до
трьох років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік.; 01.09.2005
року Монастирищенським районним судом
Черкаської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до
чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; постановою
Монастирищенського районного суду Черкаської області від 2 серпня 2007 року від
покарання за вчинений злочин
передбачений ч. 2 ст. 263 КК України, звільнений згідно ст. 6 ЗУ “ Про амністію”;
11.03.2008 року Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст.
190 КК України до трьох років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки;
передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
12 березня 2008 року, приблизно о 12 годині 15 хвилин на вулиці Леніна м.
Монастирище Черкаської області, умисно, з корисливою метою заволодіння чужим
майном та використання його в особистих цілях, зустрівшись біля прохідної ВАТ
„Монастирищенський машинобідвіний завод” з ОСОБА_2, ввівши потерпілого в оману,
шляхом обману, який виразився в обіцянці повернення мобільного телефону на
протязі двох днів, та зловживаючи його довірою, яка виразилась у
недобросовісному використанні особливих довірчих стосунків, не маючи наміру
його повернути, заволодів його мобільним телефоном „НОКІА 6233” залишковою
вартістю 1033 гривні 50 копійок, з картою пам'яті на 1 Гб вартістю 120 гривень,
після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_2.
матеріальні збитки на загальну суму 1153 гривні 50 копійок.
Підсудний ОСОБА_1 на стадії досудового
та судового слідства свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро
розкаявся, та дав суду показання, що він раніше у потерпілого ОСОБА_2, з яким
він знайомий з дитинства, двічі брав на кілька днів його мобільний телефон
моделі „Нокіа 6233” Користуючись його довірою, і будучи впевненим, що він йому
не відмовить, він знову 12.03.2008 року, приблизно о 12 год. 15 хв. прийшов до
машинобудівного заводу, де працює ОСОБА_2. і на вулиці біля прохідної, попросив у ОСОБА_2 його телефон. ОСОБА_2.
відмовив йому, але коли він запевнив його, що віддасть телефон, через кілька
днів, то ОСОБА_2. дав йому свій телефон. В телефоні була СІМ карта та карта пам'яті на 1 Гб. Коли він
брав на прохідній у ОСОБА_2телефон, наміру його повертати назад в нього не
було. Намір залишити телефон собі виник у нього саме коли він отримав телефон
на прохідній заводу. На той час він вирішив телефон залишити собі, оскільки свого
власного мобільного телефону він не мав. В цей же вечір він прийшов до ОСОБА_2. і взяв у нього зарядний пристрій до мобільного телефону. Через кілька днів,
тобто 14 чи 15 березня 2008 року, на автомобілі таксі, він поїхав в с. Івахни
до своєї дівчини. Грошей для оплати за послуги таксі у нього не було, і коли
таксист ОСОБА_3 потребував оплату за проїзд, а також борг в сумі 150 гривень за
минулі поїздки, який виник ще до отримання від ОСОБА_2мобільного телефону то
він розрахувався з ним телефоном ОСОБА_2. Таксист ОСОБА_3. доплатив йому 150
гривень, різницю між його боргом за послуги перевезення та вартістю телефона.
Намір розрахуватися з таксистом саме мобільним телефоном виник у нього тоді коли ОСОБА_3. почав вимагати
оплати послуг за перевезення, оскільки він рахував даний телефон вже своїм.
Запевнивши ОСОБА_3., що телефон його власний і у нього є всі відповідні
документи, він пообіцяв їх йому принести пізніше. Наступного дня він приніс
ОСОБА_3. зарядний пристрій, а документи пообіцяв принести пізніше. Через
декілька днів, зустрівшись з ОСОБА_2. останній вимагав повернення телефону, на
що він обманюючи його сказав, що телефон знаходиться у його дівчини і він
віддасть його пізніше. З того часу ОСОБА_2. неодноразово вимагав повернення
телефону, на що він знову вигадував різні причини. В липні місяці 2008 року
ОСОБА_2. звернувся в правоохоронні органи з заявою. Матеріальні та моральні
збитки потерпілому він відшкодував в повному об'ємі, просить суворо його не
карати та не позбавляти волі.
Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він раніше давав свій мобільний телефон
„Нокіа 6233” знайомому ОСОБА_1. Приблизно на початку другої декади березня 2008
року, підсудний прийшов до нього на роботу, приблизно о 12 год. 15 хв. і на
прохідній машинобудівного заводу, що по
вул. Леніна в м. Монастирище попросив дати йому для користування на один день
його мобільний телефон. Він відчував, що ОСОБА_1. бере його, і може не
повернути, але останній запевнив його що поверне телефон. В телефоні знаходилася сім карта та
карта пам'яті на 1 Гб, яку він купив
окремо від телефону за 120 грн., телефон він придбав в квітні місяці 2007 року в магазині „Дукат” м. Монастирище за 1470
грн. і він був в доброму стані. В той же день, ввечері, ОСОБА_1. прийшов до
нього додому, і взяв до телефону зарядний
пристрій. Через кілька днів, він вимагав від ОСОБА_1. свій телефон, на
що останній повідомив, що телефон знаходиться у його подруги, і він поверне
його через кілька днів. При наступній зустрічі ОСОБА_1. знову вигадав якусь
версію, щодо телефону, та не повернув його. З того часу ОСОБА_1. постійно
вводив його в оману, вигадував різні версії і телефон не повернув. В липні
місяці 2008 року, він був змушений звертатись за допомогою в органи міліції,
так як остаточно переконався, що ОСОБА_1. телефон йому не поверне. На даний час
матеріальних та моральних претензій до підсудного він не має, цивільний позов
заявляти не буде, вважає, що необхідності позбавляти підсудного волі не має.
Крім повного визнання вини
обвинуваченим на стадії досудового слідства та підсудним на стадії судового
слідства, його вина у вчиненні злочину
повністю доведена доказами, добутими у встановленому законом порядку в
ході досудового слідства, які за клопотанням підсудного, у відповідності
до ст. 299 КПК України, в судовому
засіданні, крім показів підсудного, потерпілого, характеризуючих особу
підсудного даних, не досліджувались, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.
Суд, з'ясувавши, чи правильно
розуміють підсудний, потерпілий та інші учасники судового розгляду зміст цих
обставин, чи не має сумнівів у добровільності та істинності їх позицій,
роз'яснює положення Закону про те, що у випадку розгляду справи у відповідності
до ст. 299 КПК України вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні
обставини справи у апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані у справі докази, в їх
сукупності в результаті повного, всестороннього та об'єктивного дослідження їх
в судовому засіданні, суд вважає пред'явлене обвинувачення доведеним.
Дії підсудного ОСОБА_1 суд кваліфікує
за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та
зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
При призначенні покарання підсудному, суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу
підсудного, який за місцем проживання
характеризується позитивно.
що пом'якшують призначення покарання підсудному суд визнає щире каяття,
добровільне відшкодування завданого збитку.
що обтяжує призначення покарання підсудному суд визнає рецидив злочинів.
Суд
виключає з обвинувачення як обтяжуючу призначення покарання підсудному
обставину - вчинення злочину повторно, оскільки така обставина вказана як кваліфікуюча ознака злочину
передбаченого санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.
Враховуючи пом'якшуючі призначення
покарання підсудному обставини, однак і те, що ним вчинено
злочин, який Законом віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості,
він раніше неодноразово судимий, вчинив
злочин після проголошення вироку та до набрання ним законної сили, що свідчить
про небажання підсудного стати на шлях виправлення, а тому суд вважає за
необхідне призначити покарання за сукупністю вироків. Суд вважає, що підсудний
повинен був розуміти, що вчиняє злочин за який він буде нести кримінальне
покарання, однак знову вчинив умисний злочин, а тому суд вважає, що виправлення
та перевиховання підсудного не можливе без ізоляції від суспільства і находить
за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, з поміщенням засудженого в кримінально - виконавчу установу. Суд вважає, що
призначення саме такого покарання є необхідним і буде достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.
Підстав для застосування іншого виду
покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, ст. ст. 69, 69 -1 КК
України суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 323, 324 КПК України, суд -
Підсудного ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК
Призначити ОСОБА_1. покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК
України за сукупністю вироків до призначеного покарання в вигляді 2 (двох)
років позбавлення волі частково приєднати невідбуту частину покарання в вигляді
1 (одного) року обмеження волі за вироком Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 11 березня 2008 року, що в переведенні менш суворого
виду покарання в більш суворий вид за правилами ст. 72 КК України ( одному дню
позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі) становить 6 ( шість )
місяців позбавлення волі і остаточно визначити до відбуття покарання ОСОБА_1 у
вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з поміщенням
засудженого до кримінально-виконавчої установи.
Речові докази у справі: упаковку від телефону, інструкцію по
експлуатації та мобільний телефон „НОКІА 6233”, які повернуті потерпілому
ОСОБА_2 ., залишити останньому за належністю,
звільнивши його від схоронної розписки.
запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_1. змінити з підписки про невиїзд
на взяття під варту, взявши засудженого ОСОБА_2 . під варту з зали суду.
Строк відбуття покарання засудженому
ОСОБА_1 . рахувати з дня затримання, тобто з 23 жовтня 2008 року.
Вирок може бути оскаржений в
апеляційний суд Черкаської області протягом 15 діб з дня його проголошення
через Монастирищенський районний суд.

Суддя
Мазай Н.В.