Справа № 11 а
- 3160 2007 рік Головуючий
у 1-й інстанції Куція Є.М.
ст. 115 КК України Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

9 листопада 2007
року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого - Вишнивецького І.І.

суддів - Стародуба О.Г.

Терещенка
І.В. з участю:

прокурора Малютіна
Д.А.

захисників:

ОСОБА_1

ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_3 на вирок Єнакіївського міського суду Донецької області від
20 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Єнакіївського
міського суду Донецької області від 20 грудня 2006 року засуджений

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

народження, уродженець
с. Луганське Артемівського

району Донецької
області, громадянин України
не

одружений, раніше
не судимий, пенсіонер,
інвалід II

групи, який
мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.115 КК
України до 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Лященко К.Р. в рахунок
відшкодування завданої шкоди 10000 гривень.

ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні злочину при наступних
обставинах.

07 вересня 2005 року у будинку ОСОБА_3, який розташований по АДРЕСА_1, під
час сумісного вживання спиртних напоїв між ним та ОСОБА_3 на ґрунті особистих
неприязнених стосунків виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_3, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, з метою позбавлення життя потерпілого умисно
завдав йому не менше ніж 30 ударів ножем в груди, живіт, шию та обличчя, чим
спричинив потерпілому тяжкі а також легкі тілесні ушкодження від яких останній
помер.

За змістом апеляції та доповнення до неї засуджений
посилається на незаконність вироку, і що злочин, за який його засуджено, він не
вчиняв. Вказує, що умисного вбивства він не скоював, а лише захищався від
нападу ОСОБА_4, тому просить звільнити його з під варти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого й захисників, які
підтримували апеляцію, а також думку прокурора про залишення апеляції без
задоволення, перевіривши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що
апеляція засудженого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - зміні, з
таких підстав.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини по
справі, дійшов правильного висновку щодо об'єму та доведеності вини засудженого
ОСОБА_3, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 115 КК України.

Висновки суду
підтверджені наведеними у вироку доказами.

Так в своїх показаннях, які давав ОСОБА_3 під час допиту у якості підозрюваного
(т.1 а.с. 17) він пояснив, що дійсно 07.09.2005 року у належному йому
помешканні під час сумісного вживання спритних напоїв між ним та ОСОБА_3
виникла сварка, під час якої він вихопив у потерпілого з рук ніж та декілька
разів вдарив ним останнього.

Під час допиту в якості обвинуваченого, підтверджуючи показання, які він
давав раніше, ОСОБА_3 стверджував, що вбивати ОСОБА_4 він не хотів, а той
першим напав на нього, (т. 1 а.с. 95)

Такі ж показання
він давав у судовому засіданні під час його допиту у якості підсудного (т.2
а.с. 69).

Ці показання суд обґрунтовано визнав такими, що
відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються з висновками судово-медичної
експертизи, згідно з якими тілесні ушкодження, які були виявлені під час
обстеження трупа потерпілого, могли бути спричинені при обставинах, на які
посилається засуджений під час відтворення ним обстановки й обставин події.

Суд дав належну оцінку зібраним по справі доказам у їх
сукупності і навів їх у вироку. У вироку також наведені переконливі мотиви, з
яких суд не взяв до уваги твердження підсудного про те, що він захищався від
нападу потерпілого.

Виходячи з наведеного, посилання ОСОБА_3 на те, що він
діяв у межах необхідної оборони колегія суддів вважає безпідставними, та
такими, що не відповідають дійсності. У матеріалах справи немає жодних даних,
які б об'єктивно свідчили про те, що ОСОБА_3 вимушений був захищатися від
нападу ОСОБА_4. Більше того, як вбачається з показань самого засудженого, які
він давав під час судових розглядів справи (т.1 а.с, т.2 а.с. 69), жодних
активних дій щодо нападу на нього потерпілий не здійснював.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції не в повній мірі
дотримався вимог ст. 65 КК України, згідно з якими покарання повинно
відповідати як ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного з урахуванням
обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Воно повинно бути необхідним й
достатнім для виправлення особи, що вчинила злочин, для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Разом із тим за наявності декількох обставин, що істотно пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд, як це
вимагає ст.69 КК України, не обговорив можливість призначення покарання нижче
від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.115 КК.

У той же ,час суд у вироку зазначив, але фактично не врахував, що
засуджений уперше вчинив злочин і не був раніше судимий він є особою похилого
віку і пенсіонером другої групи у зв'язку з трудовим каліцтвом, позитивно
характеризується.

Всі ці обставини у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого
злочину і дають апеляційному суду підстави для призначення ОСОБА_3 покарання
нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК.

Колегія суддів
також відзначає, що суд вироку послався на невизнання ОСОБА_3 своєї вини як на
обставину, що обтяжує покарання, але ця обставини відсутня у переліку
обтяжуючих покарання обставин, зазначених у ст.67 КК України, який є вичерпним.
Виходячи з цього,

посилання на
зазначену обставину підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 366, 378 КПК України колегія
суддів

УХВАЛИЛА

Апеляцію
засудженого задовольнити частково.

Вирок Єнакіївського міського суду Донецької області від
20 грудня 2006 року у відношенні ОСОБА_3 змінити. Із застосуванням ст. 69 КК
України призначити йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 5 (п'яти)
років позбавлення волі.

У решті цей
вирок залишити без зміни.