Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2013 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області в складі: Гладкого С.В., Збитковської Т.І., Шпинти М. Д.

з участю прокурора Салайчука Т.І.

представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката Негрея О.М.

захисників Троцької Л.Д., Кульпача В.М.

засуджених ОСОБА_8, 1984 року народження (далі - р.н.) та

ОСОБА_8., 1978 р.н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду кримінальну справу за апеляціями прокурора Полюховича Ф.В., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої адвоката Негрея О.М., засудженого ОСОБА_8, 1984 р.н. та захисника Троцької Л. Д. В інтересах останнього на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2012 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_8, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Серники Зарічненського району Рівненської області, де проживає АДРЕСА_3, громадянин України, з середньою освітою, військовозобов'язаний, неодружений, без постійного місця роботи, має одну малолітню дитину, потерпілий від наслідків Чорнобильської катастрофи, зареєстрований в АДРЕСА_1, судимості немає,

засуджений за ч.1 ст.119 КК України на п'ять років позбавлення волі, за ч.1 ст.122 - на один рік позбавлення волі. На підставі ч.1. ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарння пять років позбавлення волі.

ОСОБА_8, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с.Серники Зарічненського району Рівненської області, де проживає АДРЕСА_2, громадянин України, з середньою освітою, без постійного місця роботи, потерпілий від наслідків Чорнобильської катастрофи, одружений, військовозобов'язаний, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст. 122 КК України на один рік позбавлення волі. На підставі п.„е" ст.1, ст.6 закону „Про амністію у 2011 році" звільнений від призначеного покарання.

За ч.1 ст.119 КК України ОСОБА_8, 1978 р.н., виправданий за відсутності в його діях складу злочину.

Постановлено стягнуто із засуджених як компенсацію моральної шкоди:

- з ОСОБА_8, 1984 р.н. на користь ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 по 25000 грн.;

- з ОСОБА_8,1978 р.н., на користь ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 по 14000 грн.

Судом вирішено питання щодо з речових доказів по справі.

Як визнав суд, 18 листопада 2010 року близько 23 год. ОСОБА_8, 1984 р.н., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння біля приміщення кафе „Рікос" по вул.Центральній, 11 в с.Серники Зарічненського району після спільного розпивання спиртних напоїв разом з ОСОБА_8, 1978 р.н., та потерпілим ОСОБА_11, на грунті раптово виниклих неприязних відносин затіяв бійку з останнім, у ході якої ударами рук та ніг наніс потерпілому близько десяти ударів в різні частини тіла, зокрема, в область грудної клітки, обличчя та спини. До бійки приєднався ОСОБА_8, 1978 р.н., який наніс потерпілому два удари ногою в область грудної клітки та живота. Своїми діями ОСОБА_8, 1984 р.н., та ОСОБА_8,1978 р.н., умисно нанесли ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді переломів ключиці, ребер, грудної кістки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8,1984 р.н., разом з ОСОБА_8,1978 р.н., підвели потерпілого ОСОБА_11 до пожежного гідранта, що розташований за приміщенням кафе „Рікос", де ОСОБА_8, 1984 р.н., внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, примусив останнього спуститись в середину гідранта з водою, де настала смерть потерпілого ОСОБА_11 від утоплення.

В апеляції (з урахуванням змін) прокурор ОСОБА_4. посилається на те, що підсудний ОСОБА_8, 1978 р.н., також має нести відповідальність за необережне вбивство, оскільки усвідомлював, що фактично надавав допомогу ОСОБА_8, 1984 р.н., підводив до вказаного люку саме з метою потрапляння туди потерпілого ОСОБА_11, і міг реально передбачити настання смерті останнього. Суд не взяв до уваги показання підсудного ОСОБА_8, 1978 р.н., та виніс вирок, який не відповідає фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування вироку. Також покликався, що судом було допущено порушення вимог кримінально-процесуального закону, оскільки мотивувальна частина вироку не містить підстав для виправдання підсудного (зазначено лише те, що причетність ОСОБА_8,1978 р.н., не доведена, а тому його слід виправдати).

Просить скасувати цей вирок та повернути справу на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що не виконано вимог, які містяться в ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 15.05.2012 р.

Представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат Негрей О. М. вважає, що вказаний вирок слід скасувати та направити кримінальну справу на додаткове розслідування, оскільки під час досудового слідства були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку та у зв'язку з наявністю підстав для застосування кримінального закону про більш тяжкий злочин, передбачений п.п.7 і 12 ч.2 ст.115 КК України.

Зазначив, що органом досудового слідства допущено істотні порушення кримінально-процесуального закону (не прийнято процесуальне рішення по кримінальній справі, порушеній за ч.2 ст.115 КК України, хоча ОСОБА_8, 1984 р.н., та ОСОБА_8,1978 р.н., було пред'явлено обвинувачення за ч.2 ст.115 КК; органом досудового слідства не вручено потерпілій ряду постанов по справі (про перекваліфікацію дій підозрюваних, про порушення кримінальної справи, а також про відмову в порушенні кримінальної справи), чим порушено право на їх оскарження, на що суд всупереч вимогам ст.237 КПК не зважив.

Просить вирок скасувати та повернути кримінальну справу на додаткове розслідування прокурору Рівненської області.

У доповненнях до апеляції зазначив, що 26.02.2013 р. потерпіла ОСОБА_4 заявила в Зарічненський районний відділ УМВС України в Рівненській області про вчинення ОСОБА_8, 1984 р.н, та ОСОБА_8,1978 р.н., кримінального правопорушення у виді хуліганських дій щодо ОСОБА_11 під час заподіяння тілесних ушкоджень і вбивства останнього, що мало місце о 23 год. 18.11.2010 р. при вході в кафе „Рікос" на вул.Центральній, 11 в с.Серники Зарічненського району Рівненської області. Це повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато кримінальне провадження. Вважає, що вказані обставини дають підстави для об'єднання цього провадження з кримінальною справою, яка розглядається апеляційним судом, і проведення по ній додаткового розслідування.

В апеляції (з урахуванням доповнень) адвокат Троцька Л.Д.. посилається на те, що вирок суду не відповідає вимогам закону, він не обґрунтований і такий, що підлягає скасуванню.

На обґрунтування цього зазначила, що на досудовому слідстві і в судовому засіданні ОСОБА_8, 1984 р.н., винним себе не визнав та показав, що жодних ударів він потерпілому не завдавав. Підсудний ОСОБА_8,1978 р.н., оговорив його, давши показання під тиском правоохоронних органів. Доводить, що заперечення вини цим підсудним як намір уникнути кримінальної відповідальності суд оцінив неправильно. Судом порушено вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо законності і обґрунтованості вироку дослідженими в судовому засіданні доказами. Наголошує на тому, що судом було прийнято в якості доказу сумнівні показання іншого підсудного ОСОБА_8, 1978 р.н., чим грубо порушено принцип презумпції не винуватості та положення Європейської конвенції з прав людини щодо права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи.

Також зазначила, що за роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1990 року №5 „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" виправдувальний вирок постановляється за доведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, натомість досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним. Також вказує, що допитані по справі потерпілі і свідки, не були очевидцями інкримінованих ОСОБА_8, 1984 р.н., злочинів.

Просить вирок щодо ОСОБА_8,1984 р.н., скасувати, а справу закрити і звільнити його з-під варти в залі суду.

Засуджений ОСОБА_8, 1984 р.н., в апеляції посилається на незаконність вироку, який ґрунтується на неправдивих показаннях підсудного ОСОБА_8, 1978 р.н., оскільки вони не підтверджені іншими доказами по справі. ОСОБА_8, 1978 р.н., повідомив йому що змушений був дати такі показання під фізичним та психологічним тиском працівників міліції, які затримали його. Показання ОСОБА_8, 1978 н.р., суперечливі, оскільки при відтворенні обстановки і обставин події, на запитання працівника міліції він відповів, що потерпілий був в одязі і його не роздягали коли спускався в гідрант. Під час слідства ОСОБА_8, 1978 р.н., показав, що ОСОБА_8, 1984 р.н., змушував потерпілого роздягатися, оскільки будуть його купати за цей конфлікт.

Після перегляду відеозапису цієї слідчої дії ОСОБА_8,1978 р.н., пояснив, що пояснює цю розбіжність у показаннях тим, що під час слідства згадав вказану обставину. Також його показання містять розбіжність щодо кількості нанесених ударів, оскільки на відеокамеру сказав, що ОСОБА_8, 1984 р.н., завдав потерпілому п'ять ударів, а під час слідства - десять ударів. Жоден з допитаних в суді свідків не підтвердив даних про конфлікт в кафе „Рікос" того вечора.

Просить скасувати вирок, виправдати його та звільнити з-під варти.

У ході апеляційного розгляду справи прокурор Салайчук Т.І. повністю підтримав апеляцію прокурора і просив повернути справу на новий судовий розгляд.

Підтримавши свою апеляцію, представник потерпілої адвокат Негрей О.М. просив скасувати вирок та повернути справу прокурору для проведення додаткового розслідування.

Захисник Троцька Л.Д. і засуджений ОСОБА_8, 1984 р.н., повністю підтримали подані ними в інтересах цьгоо засудженого апеляції.

Захисник Кульпач В.М. і засуджений ОСОБА_8, 1978 р.н. не підтримавши жодної апеляції, просили залишити вирок без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Салайчука Т.І., представника потерпілої Негрея О.М., захисника-адвокта Троцьку Л.Д. та її підзахисного ОСОБА_8, 1984 р.н, та захисника-адвокта Кульпача В.М. і його підзахисного ОСОБА_8, 1987 р.н., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи кожної з апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню повністю, а решту апеляцій слід задовольнити частково.

Згідно ст.323 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК) вирок повинен бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.323, ч.1 ст.334 КПК 1960 р. та роз'яснень, даних у пунктах 16-18 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 29 червня 1990 року „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93, №12 від 03.12.97, №6 від 30.05.2008 вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. У мотивувальній частині обвинувального вироку наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо винуватості підсудного. При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до ст.334 КПК 1960 р. мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити, зокрема, формулювання обвинувачення, пред'явленого підсудному і визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного із зазначених мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Виходячи зі змісту вказаної норми закону в мотивувальній частині виправдувального висновку має бути викладено аналіз та оцінку доказів - зібраних на досудовому слідстві, так і поданих у судовому засіданні, а також висновок суду про те, чому суд відкинув докази обвинувачення.

Проте зазначених вимог закону суд першої інстанції при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_8, 1984 р.н., та ОСОБА_8, 1978 р.н., не дотримав.

Виправдовуючи ОСОБА_8, 1978 р.н., за ч.1 ст.119 КК за відсутністю в його діях складу злочину суд зазначив, що у ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження звинувачення ОСОБА_8, 1978 р.н. у вчиненні вбивства через необережність.

Однак відповідно до пред'явленого ОСОБА_8, 1978 р.н., обвинувачення йому було інкриміновано те, що він домовившись з ОСОБА_8, 1984 р.н., після нанесення потерпілому ОСОБА_11 середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, не усвідомлюючи, що останній перебуває у безпорадному стані, зумовленому отриманими тілесними ушкодженнями, котрі зазвичай супроводжуються больовими відчуттями і порушеннями свідомості (аж до її втрати) маючи на меті залякати потерпілого, взяв ОСОБА_11 під руки та повів з ОСОБА_8, 1984 р.н., до пожежного гідранту. Підійшовши до пожежного гідранту ОСОБА_8, 1978 р.н., разом з ОСОБА_8, 1984 р.н., не передбачаючи смерті потерпілого, хоча повинен був і міг це передбачити, змусив останнього стрибнути в середину пожежного гідранту, де і настала смерть ОСОБА_11 внаслідок утоплення у воді, яка знаходилась у гідранті (т.3 а.с.32-34).

Суд не з'ясував на що саме була домовленість між підсудними приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8, 1978 р.н., за ч.1 ст.119 КК України. Не спростував суд і доводів обвинувачення про те, що підвівши потерпілого до гідранту ОСОБА_8, 1978 р.н., разом з ОСОБА_8, 1984 р.н., змусив потерпілого стрибнути в середину гідранту.

Таким чином суд усупереч вимогам закону не зазначив і належним чином не мотивував свого рішення щодо виправдання ОСОБА_8, 1978 р.н., за ч.1 ст.119 КК України за відсутністю в його діях складу цього злочину та дійшов передчасного висновку про його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Виходячи з того, що обвинувачення стосовно ОСОБА_8, 1984 р.н., грунтується на показаннях обвинуваченого ОСОБА_8, 1978 р.н., то показання останнього підлягають ретельній перевірці на їх відповідність фактичним обставинам справи, із з'ясуванням причин розбіжностей в окремих деталях, про що зазначив у своїй апеляції засуджений ОСОБА_8, 1984 р.н.

Пославшись на висновок судово-медичної експертизи трупа від 8.08.2011 р. за №52, суд залишив без оцінки акт судово-медичного дослідження від 28.12.2010 р. за №223 (т.1 а.с.71-73, т.2 а.с.5-29). Враховуючи, що ці висновки містьть суперечностіі, то суду слід дати оцінку кожному та у разі необхідності допитати судово-медичних експертів.

Також колегія суддів враховує, що при виконанні вказівок, які містяться в ухвалі апеляційного суду від 15.05.2012 р. щодо перевірки заяви підсудного ОСОБА_8, 1984 р.н., про застосування незаконних методів досудового слідства стосовно обвинуваченого ОСОБА_8, 1978 р.н., місцевому суду необхідно було ретельно допитати першого з підсудних про відомі йому обставини вказаних незаконних дій (час, кількість осіб тощо) та з метою перевірки отриманої інформації повідомити компетентного прокурора для прийняття ним в подальшому процесуального рішення. Однак суд першої інстанції не виконав цих вказівок належним чином. З протоколу судового засідання вбачається, що на запитання головуючого (яке саме не зазначено) Полюхович І.І., 1984 р.н., відповів, що зі слів ОСОБА_8, 1978 р.н., останнього роздягнули і застосували електрострум (т.4 а.с.155).

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів визнає істотними і такими, які виключали можливість постановлення вироку, що згідно ч.2 ст.374 КПК 1960 р. є підставами для його скасування з направленням спрви на новий судовий розгляд.

З постанови слідчого про перекваліфікацію дій підозрюваних та порушення кримінальної справи і прийняття її до свого провадження від 30.09.2011 р. вбачається, що кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_8, 1978 р.н., змінено з ч.1 ст.122 та п.12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 та ч.1 ст.119 КК України з одночасним порушенням кримінальної справи за останніми із зазначених норм кримінального закону, а тому доводи адвоката Негрея О.М. щодо порушення прав потерпілої позбавлені підстав, оскільки діючим на час проведення досудового слідства кримінально-процесуальним законом оскарження такої постанови не передбачено (т.1 а.с.23-25).

У ході нового судового розгляду суду першої інстанції слід ретельно перевірити доводи апеляцій, у тому числі і доводи представника потерпілої Негрея О.М. щодо неправильності кваліфікації дій підсудних та засудженого ОСОБА_8, 1984 р.н., і захисника Троцької Л.Д. про безпідставність обвинувачення її підзахисного. При цьому суду належить повно і всебічно дослідити всі зібрані у справі докази, які підтверджують чи спростовують обвинувачення, і прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 р., колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора Полюховича Ф.В. задовольнити повністю, апеляції представника потерпілого адвоката Негрея О.М., засудженого ОСОБА_8, 1984 р.н. та його захисника Троцької Л. Д. задовольнити частково.

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2012 року стосовно ОСОБА_8, 1984 року народження, та ОСОБА_8, 1978 року народження, - скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в цей же суд під головуванням іншого судді.

Запобіжні заходи залишити ті ж:

- щодо ОСОБА_8, 1984 року народження, тримання під вартою;

- ОСОБА_8, 1978 року народження, підписку про невиїзд.

С у д д і

С.В.Гладкий Т.І.Збитковська М.Д.Шпинта