Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів: за участю прокурораОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 16 грудня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2013 року.

Вказаним вироком засуджено

ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого, останній раз за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2004 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого; звільненого 15 листопада 2011 року по відбуттю покарання,
за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено у відповідності до вимог КПК 1960 року.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7, рішення щодо якого в касаційному порядку не оспорюються.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2013 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17 травня 2012 року близько 03.00 год. за попередньою змовою з ОСОБА_7, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в Центральному сквері, що розташований на перехресті вулиць Великої Перспективної та Преображенської в м. Кіровограді, діючи повторно, схопив ОСОБА_8 правою рукою за шию, чим застосував до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я, та відкрито викрав належні йому речі й гроші на загальну суму 790,48 грн.

У касаційній скарзі захисник просить постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення скасувати і направити справу на новий судовий розгляд через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону. Зокрема оспорює доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК, та стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що скарга захисника задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення з огляду на нижченаведене.

З касаційної скарги вбачається, що захисник оскаржує правильність установлення судом фактичних обставин справи. Проте ці обставини відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року перегляду в касаційному порядку не підлягають. Касаційний суд також не перевіряє вироків та ухвал щодо неповноти й однобічності досудового і судового слідства. Тому при розгляді доводів, викладених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

За змістом ст. 323 КПК 1960 року вирок є обґрунтованим, якщо його постановлено на підставі матеріалів, повно зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість підсудного у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані та оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які можуть як підтверджувати висновок суду, так і спростовувати його.

Ці вимоги закону судом дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими сукупністю розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_8, який в судовому засіданні стверджував, що саме ОСОБА_5 та ОСОБА_7, застосувавши до нього насильство, вчинили грабіж, свідка ОСОБА_9, яка зазначала, що бачила як у потерпілого з двома чоловіками виник конфлікт, а потім вона дізналася від ОСОБА_8 про грабіж, свідка ОСОБА_10., який вказував, що у травні 2012 року ОСОБА_5 попросив його взяти свій паспорт та закласти в ломбард мобільний телефон. Про те, що мобільний телефон засудженому не належав свідок не знав та виконав прохання ОСОБА_5, віддавши в ломбард належний ОСОБА_8 мобільний телефон. Також винуватість засудженого підтверджується даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 17 травня 2012 року, протоколі виїмки від 24 травня 2012 року, протоколах відтворення обстановки та обставин події від 24, 25 та 26 травня 2012 року тощо.

Усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Поряд із цим, доводи захисника про те, що засуджені не діяли за попередньою змовою під час вчинення злочину не заслуговують на увагу, оскільки характер їхніх дій та обставини заволодіння майном потерпілого свідчать про прямий умисел на спільне вчинення даного злочину. Засуджені діяли узгоджено, оскільки кожен виконував свою роль, адже ОСОБА_5 фізично стримував потерпілого, долаючи його опір, а ОСОБА_7 в цей час обшукував вміст його кишень.

Зазначене дає підстав вважати, що суд першої інстанції, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб.

Захисник натомість не навів у касаційній скарзі обґрунтованих доводів, які би спростовували висновки суду.

Крім того, зазначені доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Суд ретельно їх з'ясував і мотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи, що ґрунтуються на матеріалах справи.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, то касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13