Номер провадження: 11-кп/785/900/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 та заступника прокурора Одеської області на вирок Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2015 року, по кримінальному провадженню, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, українець, неодружений, не працює, з середньою освітою, без реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2015 року ОСОБА_8 визнаний винним за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 09.11.2014 року близько 14:20 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля будинку №12 по вул. Ільфа та Петрова в м. Одесі, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, маючи намір на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 умисно завдав потерпілому два удари ножем, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у виді різаного сліпого непроникаючого поранення шиї з перетином передньої яремної вени, а також легке тілесне ушкодження у виді поранення передпліччя.

Однак ОСОБА_8 не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки був викритий місцевими жителями та затриманий працівниками міліції.

На вирок суду обвинуваченим ОСОБА_8 , його захисником - адвокатом ОСОБА_7 та заступником прокурора Одеської області ОСОБА_10 подані апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК України, мотивуючи це тим, що він не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , потерпілий сам напав на нього з ножем та він, захищаючись в ході боротьби завдав потерпілому тілесні ушкодження. Крім того, зазначив, що одразу ж після нанесення тілесних ушкоджень, він надав потерпілому необхідну допомогу та перебував поруч до приїзду бригади швидкої допомоги. Також, обвинувачений просить апеляційний суд врахувати ті обставини, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні матір, яка є пенсіонером за віком та неповнолітню доньку.

Захисник обвинуваченого у своїй апеляцій скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ст.124 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції цієї статті. Свої вимоги аргументує тим, що суд не надав правильної правової оцінки доказам по справі та не правильно кваліфікував дії його підзахисного. Так, на думку захисника, шия, куди було завдано удар ножем потерпілому, ні є життєво важливим органом, тому кваліфікувати за цим критерієм дії обвинуваченого, як замах на вбивство неможливо.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, просить вирок районного суду змінити через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Прокурор вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1ст.121 КК України, призначивши йому покарання у виді 5-ти років позбавлення волі. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд при розгляді даного кримінального провадження не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений сам зупинив свої протиправні дії, просив свідків викликати швидку допомогу, дочекався працівників міліції, хоча мав можливість реалізувати умисел на позбавлення життя потерпілого та покинути місце вчинення злочину.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги заступника прокурора та частково підтримала апеляційні скарги обвинуваченого і захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що доводи, апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та прокурора про відсутність прямого умислу у ОСОБА_8 на умисне вбивство ОСОБА_9 є слушними.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_9 послався на те, що обвинувачений на ґрунті раптово виниклого конфлікту, умисно наніс потерпілому два удари ножем, один з яких у життєво важливий орган шию, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг, так як був викритий місцевими жителями та затриманий працівниками міліції.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодися не можна, оскільки, відповідно п.п.4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 7 лютого 2003 року, закінчений замах на умисне вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу винного, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

З показань обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були допитані в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 завдавши ОСОБА_9 тілесні ушкодження при вищевказаних обставинах, самостійно припинив свої протиправні дії, намагався допомогти потерпілому, просив свідків викликати швидку допомогу та дочекався приїзду міліції, що на думку апеляційного суду спростовує висновки суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого, оскільки при наявності такого, обвинувачений мав можливість довести злочин до кінця, так як мав достатньо часу і можливостей нанести потерпілому такі тілесні ушкодження, які у будь-якому випадку потягли б за собою настання смерті.

Враховуючи всі обставини вчинення злочину, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 , достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, завдаючи потерпілому один удар ножем в шию та один удар в передпліччя і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого.

Водночас, цілеспрямовано, наносячи потерпілому удар ножем, ОСОБА_8 , не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому.

Тобто, в даному випадку, ОСОБА_8 , діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках, особа має відповідати, за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 3111 від 24.11.2014 року, потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у виді різаного сліпого непроникаючого поранення шиї з перетином передньої яремної вени, які є небезпечні для життя в момент заподіяння.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, тобто за наслідками, що фактично настали.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку зі зміною правової кваліфікації скоєного ним кримінального правопорушення та застосуванням закону про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.15 на ч.1 ст.115 КК України замах на умисне вбивство на ч.1ст.121 КК України умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 про те, що дії ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати на ст.124 КК України, яку він обґрунтував тим, що шия не є життєво важливим органом.

Відповідно до висновку експерта № 3111 від 24 листопада 2014 року у потерпілого ОСОБА_9 мались наступні тілесні ушкодження: різане сліпе не проникаюче поранення шиї з перетином передньої яремної вени та різана рана правого передпліччя.

Різане сліпе не проникаюче поранення шиї з перетином передньої яремної вени відповідно до положень п.2.1.3 «3» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпілий напав на нього з ножем, в результаті чого йому прийшлося захищатися та тілесні ушкодження були їм завдані потерпілому в ході боротьби спростовуються показами потерпілого та свідка ОСОБА_11 , який став очевидцем події та стверджують, що саме обвинувачений з ножем напав на потерпілого.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника щодо порушень вимог ст.352 КПК України, які, на його думку були допущені судом під час допиту свідка ОСОБА_11 , так як він був допитаний в порядку ч.9 ст.352 КПК України, а захисник в самій апеляційній скарзі, а також в ході апеляційного розгляду не зміг пояснити в чому саме полягають ці порушення.

Підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Враховуючи те, що апеляційним судом встановлено невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, то відповідно до п.2 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.411 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні, як в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 так і в частині призначення покарання.

Статтею 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 апеляційний суд враховує обставини скоєного злочину, особу обвинуваченого, його позитивні характеристики, наявність у ОСОБА_8 неповнолітньої дитини, мати пенсійного віку, однак враховуючи суспільну небезпеку, скоєного обвинуваченим злочину проти здоров`я потерпілого, яка полягає в спричиненні йому ножом тяжких тілесних ушкоджень, а також обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого скоєння ним злочину у стані сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та підстав для застосування положень ст. 69 КК України апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що виправлення, перевиховання ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства. Достатнім розміром покарання апеляційний суд вважає мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, з перекваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.1 ст.121 КК України та призначенням йому мінімального покарання, передбаченого санкцією цієї статті у виді 5-ти років позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 411, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2015 року, яким ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.15 ч.2, ст.115 ч.1 КК України змінити.

Дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ст.15 ч.2, ст.115 ч.1 КК України на ст.121 ч.1 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ст.121 ч.1 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті оскаржений вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4