АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Посилається на те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та є несправедливим через суворість, Зазначає, що сприяв розкриттю злочину, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, завдані збитки відшкодовані потерпілому в повному обсязі, за місцем проживання характеризується позитивно, хворіє на туберкульоз, має на утриманні батьків та малолітню доньку.
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, 28 листопада 2014 року близько 19.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_2 , з корисливої зацікавленості, шляхом вільного доступу, відкрито викрав мобільний телефон «Леново» «А 516», спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1799, 91 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, яка вважала оскаржуваний вирок законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційних скаргах, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, підтверджені зібраними у провадженні доказами, які досліджені й правильно оцінені судом та обґрунтовано покладені ним в основу вироку, і в скарзі не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України також є правильною і обвинуваченим не оспорюється.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.

Так, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , а також усі обставини провадження. При призначенні покарання суд врахував його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, а також дані, що ОСОБА_6 за місцем мешкання характеризується задовільно, суспільно-корисною справою не займається, раніше судимий і схильний до продовження протиправної поведінки.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України, але у розмірі мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_6 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.

Доводи обвинуваченого про недостатнє врахування судом обставин, що позитивно характеризують його особу, та таких, що пом`якшують його покарання, є неспроможними, оскільки як видно зі змісту оскаржуваного вироку, дані на які акцентує увагу обвинувачений, стали визначальними при обранні розміру покарання, унаслідок чого ОСОБА_6 було призначено покарання у розмірі мінімальної межі інкримінованої йому частини статті.

Покарання такого виду і розміру колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу, оскільки воно ефектно сприятиме виправленню обвинуваченого і попередить вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_6 з мотивів, про які йдеться в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він працює і має на утриманні непрацездатних батьків та малолітню дитину, є необгрунтованими та суперечать матеріалам провадження, яке не містить офіційних відомостей про викладені ним факти.

Підстав вважати несправедливим унаслідок суворості покарання, призначене обвинуваченому, а також підстав для застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обгрунтоване та справедливе рішення, у провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4