АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/481/15 Справа № 207/4651/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001334, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2014 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, ухваленого щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Душанбе, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 357 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді двох років позбавлення волі. В силу ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 1647,00 грн. та 15000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Вироком суду також вирішено питання речових доказів.
В апеляційній скарзі потерплий ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 122 КК України з реальним відбуттям покарання в місцях обмеження або позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий посилається на те, що суд помилково визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання обставини, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, вину визнав, розкаявся у скоєному, виховує малолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває та безпідставно застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України. Потерпілий зазначив, що обвинувачений фактично визнав свою вину частково та каяття його було тільки тоді, коли він зрозумів, що буде притягнутий до кримінальної відповідальності. Крім того, до теперішнього часу ОСОБА_7 не вибачився, не повернув йому в якості компенсування витрати на лікування. На думку потерпілого, суд не врахував, що злочин скоєно щодо літньої людини, а основною причиною виникнення конфлікту було те, що ОСОБА_7 заборгував йому заробітну платню і не хотів її повертати, що є згідно з ч. 8 ст. 67 КК України обтяжуючою обставиною, оскільки він знаходився в залежності від обвинуваченого. Потерпілий вважає, що суд необґрунтовано призначив надто м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , яке не відповідає його особі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за те, що він, 17 серпня 2014 року, приблизно о 07 годині, знаходячись біля прохідної № 16 ПАТ «ДМК Д» по вулиці Широка в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, вчинив сварку з раніше йому знайомим ОСОБА_6 , під час якої умисно, на ґрунті неприязних відносин, наніс потерпілому не менше семи ударів рукою в область голови та обличчя, чим заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_7 , 17 серпня 2014 року, приблизно 07 години за вказаною адресою вчинив сварку з раніше йому знайомим ОСОБА_6 , під час якої побив потерпілого та маючи намір на незаконне заволодіння особистими документами з особистої зацікавленості, скориставшись тим, що у потерпілого з кишені шортів випали особисті важливі документи, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Берщадським МРЕО Вінницької області від 02 серпня 2000 року, технічний паспорт на автомобіль «ДЕО СЕНС» державний номер НОМЕР_2 - серія НОМЕР_3 , виданий Берщадським МРЕО Вінницької області від 16 березня 2011 року та посвідчення екскаваторника на його ім`я, відкрито заволодів ними.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_10 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 122 КК України з реальним відбуттям покарання в місцях позбавлення волі.

Прокурор вважав, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає, просив вирок залишити без змін як законний і обґрунтований.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін. При цьому сторона захисту просила врахувати часткове відшкодування потерпілому, на час розгляду апеляційної скарги, спричиненої матеріальної шкоди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи потерпілого, думку прокурора обвинуваченого, адвокатів, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними в провадженні матеріалами, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги потерпілого без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 357 КК України, та інші фактичні обставини кримінального провадження ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Даних які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи потерпілого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим та його особі внаслідок м`якості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено: за ч. 1 ст. 122 КК України - до категорії злочинів середньої тяжкості, за ч. 3 ст. 357 КК України - до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, вину визнав, розкаявся у скоєному, виховує малолітню дитину та дійшов висновку, що подальше виправлення обвинуваченого можливо із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів, погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, вважає що покарання ОСОБА_7 , призначено з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про помилковість визнання судом обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а саме: те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, вину визнав, розкаявся у скоєному, виховує малолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки дані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження та визнані пом`якшуючими обставинами у відповідності до вимог ст. 66 КК України.

Отже, доводи апеляційної скарги потерпілого про застосування до обвинуваченого більш суворої міри покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 призначене покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 357 КК України із врахуванням пом`якшуючих обставин, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи потерпілого про те, що суд першої інстанції не визнав обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_7 вчинення ним злочину щодо особи похилого віку, оскільки потерпілому на момент вчинення злочину було 60 років, та щодо особи, яка перебуває в матеріальній залежності від обвинуваченого, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки суд, призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, хоча прямо і не вказав про це, однак, виходячи із виду і розміру покарання, фактично врахував ці обставини.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В ході апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що суд обґрунтовано у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України призначив покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок м`якості є безпідставними та не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим і відповідає меті покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4