АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 654/220/15-к
Провадження №11-кп/791/565/15 Головуючий у 1-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ст.121 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України
28 липня 2015 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Херсоні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 квітня 2015р. по кримінальному провадженню №0003064 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вільна Українка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не має,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком :

ОСОБА_8
засуджений за ст.121 ч.2 КК України на 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обраний цілодобовий домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; на ОСОБА_8 покладено зобов`язання прибувати до суду за першою вимогою. Початок строку відбування покарання рахуватиметься з моменту затримання засудженого. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1540 грн. та 70000 грн. в якості моральної шкоди, завданої злочином, а всього 71540 (сімдесят одну тисячу п`ятсот сорок) гривень. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

За вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат по справі.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 22.11.2014р. близько 16 год., знаходячись на присадибній ділянці за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , під час сварки, яка виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин між ним та потерпілим ОСОБА_11 , умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, через огорожу наніс один удар дерев`яною палицею в обличчя потерпілому ОСОБА_11 , який знаходився на своїй присадибній ділянці в АДРЕСА_1 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер у реанімаційному відділенні Голопристанської центральної районної лікарні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неправильним вирішенням цивільного позову. Так, висновок суду про те, що між обвинуваченим та потерпілим були довготривалі неприязні відносини, спростовується показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Вважає, що суд мав критично віднестись до упереджених показів потерпілої ОСОБА_10 . Не знайшов свого підтвердження той факт, що обвинувачений наніс удар з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Рахує, що ОСОБА_8 заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження через необережність, а тому його дії слід кваліфікувати за ст.119 КК України. Стягнення моральної шкоди у розмірі 70 тис. грн. є завищеним, оскільки потерпіла зневажливо ставилася до свого чоловіка. Просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ст.119 ч.1 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції статті. Зменшити суму моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неправильним вирішенням цивільного позову. Так, всупереч КПК України, органами досудового слідства відхилені як доказ відеоматеріали, надані стороною захисту, з яких вбачається, що ОСОБА_11 , перед виникненням конфлікту тримав в руках лопату, якою намагався заподіяти тілесні ушкодження дружині ОСОБА_8 та онуки ОСОБА_14 . Висновок суду про те, що між обвинуваченим та потерпілим були довготривалі неприязні відносини, спростовується показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Суд визнав ОСОБА_8 винним в умисному злочині, не зважаючи на те, що його дії є необережним злочином. Вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст.119 чи ст.128 КК України. Просить вирок скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ст.119 ч.1 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції статті. Залишити без задоволення позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

Інші учасники судового процесу апеляційні скарги не подавали.

Вислухавши суддю-доповідача; думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про підтримання поданих апеляційних скарг, про скасування вироку та постановлення нового вироку, яким ОСОБА_8 визнати винним за ст.119 ч.1 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції статті; думку прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду без змін; розглянувши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають із слідуючих підстав.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав частково та пояснив, що 22.11.2014р. близько 16 год., знаходячись на своїй присадибній ділянці побачив, як ОСОБА_11 почав замахуватися на його дружину та онуку лопатою, і він, з метою їх захисту, вхопивши дерев`яну жердину, довжиною близько 2 м, ткнув потерпілого ОСОБА_11 , щоб відштовхнути його від дружини та онуки. Напевно, ненароком, зрекошетивши від сітки чи від руки потерпілого, попав жердиною у ліве око потерпілого, який після удару впав і лежав, подаючи ознаки життя. Наступного дня потерпілий помер у лікарні. З сім`єю потерпілої ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою його дружини, у них давні неприязні стосунки. Вбивати не хотів, вважає, що вбив потерпілого через необережність.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини, вона підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що бачила як 22.11.2014р. обвинувачений палкою чи держаком вдарив її чоловіка в обличчя і від удару останній впав, а обвинувачений зі своєю дружиною пішли з городу. Вона підбігла до свого чоловіка та намагалася його підняти, покликала на допомогу сусіда ОСОБА_15 . Викликала швидку, зателефонувала до міліції. Наступного дня чоловік помер у лікарні. Із обвинуваченим у них давні неприязні стосунки. Вважає, що обвинувачений навмисно вбив її чоловіка, про що він раніше їй неодноразово погрожував.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що є сусідом ОСОБА_16 . 22.11.2014р. близько 18 год. на прохання потерпілої прийшов до ОСОБА_16 ; ОСОБА_11 лежав на городі в калюжі крові, в області ока в останнього були пошкодження.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що 22.11.2014р. потерпілий ОСОБА_11 зі своєї сторони за огорожею підкопував стовпчики. Вона підійшла до ОСОБА_11 для того, щоб краще зняти на мобільний телефон, як той викопує стовпчики, і в цей час ОСОБА_11 замахнувся на неї лопатою, але її відштовхнула онука. Після цього вони із онукою знову підійшли до ОСОБА_11 щоб зробити знімки, останній знову замахнувся на них лопатою, і в цей час її чоловік ОСОБА_8 підбіг та відштовхнув ОСОБА_11 жердиною, внаслідок чого останній впав і не підводився. Вони пішли з городу, а ОСОБА_11 там залишився зі своєю дружиною. Якби чоловік за неї не заступився, то ОСОБА_11 міг спричинити тілесні ушкодження їй та її онуці.

Неповнолітній свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що між її батьками ОСОБА_19 та сім`єю її тітки ОСОБА_10 давні неприязні відносини. 22.11.2014р. її донька ОСОБА_14 ввечері повернулася додому від бабусі та повідомила, що дідусь ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_11 жердиною в голову, захищаючи їх.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні дав покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що 22.11.2014р. близько 18 год. за телефонним викликом вона прибула до своєї бабусі ОСОБА_10 і побачила, що на городі лежав дідусь ОСОБА_11 з пошкодженням голови, набряком лівої частини обличчя, був при свідомості, впізнав її та повідомив, що тілесні ушкодження йому спричинив обвинувачений ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що 22.11.2014р. близько 19 год. приїхав до своїх батьків та бачив ОСОБА_11 , який лежав на своєму городі на землі.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.11.2014р. з фототаблицею, була оглянута територія домоволодіння по АДРЕСА_1 , по місцю проживання потерпілого ОСОБА_11 . Зафіксовано місце вчинення та сліди злочину, плями бурого кольору, виявлено та вилучено дерев`яну палицю довжиною 2 м, за допомогою якої обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_11 удар в голову (а.п.58-61).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 24.11.2014 року №160/ГП, смерть ОСОБА_11 настала від відкритого перелому кісток лицьового черепа, який супроводжувався забиттям головного мозку, крововиливами під м`які мозкові оболонки, що також підтверджується результатами судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів. При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа ОСОБА_11 виявлений етиловий спирт, в концентрації 0,77 проміле, в сечі -1,1 проміле, що зазвичай викликає легке алкогольне сп`яніння (а.п.81-83).

У висновку судової імунологічної експертизи № 264 від 25.12.2014р. вказано, що на тампоні-змиві, вилученому під час огляду місця події, знайдена кров людини, що могла походити від потерпілого ОСОБА_11 та не походить від обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п.74-75).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.01.2015р. з фототаблицями до нього, обвинувачений ОСОБА_8 у присутності захисника відтворив механізм та спосіб спричинення удару дерев`яною палицею ОСОБА_11 , який він завдав останньому 22.11.2014р. (а.п.87-91).

Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи від 19.01.2015 року №1-160/ГП (14) виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 при обставинах, вказаних обвинуваченим ОСОБА_8 , зазначених ним, серед іншого, в протоколі проведення слідчого експерименту від 19.01.2015р. - не виключається. Характер ушкоджень обличчя з медичної точки зору, їх локалізація та властивості дають підстави зробити висновок, що вони могли виникнути при однократному, ціленаправленому, прямому ударі тупим твердим обмеженим предметом з тригранним кутом, можливо дерев`яною палицею з достатньою силою для спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть (а.п.92-93).

Таким чином, вказані докази, які були судом належним чином перевірені та оцінені у сукупності, повністю підтверджують вину ОСОБА_8 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_8 за ст.121 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни вироку, - не встановлено.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки вони не стосуються події злочину.

Ствердження апеляційної скарги захисника про помилковість висновку суду щодо довготривалих неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим не відповідає дійсності та спростовується показами як самого обвинуваченого ОСОБА_8 , так і показами потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 .

Посилання захисника ОСОБА_7 щодо упередженості показів потерпілої ОСОБА_10 є голослівним та нічим не підтверджується. ЇЇ покази є послідовними та однозначними, потерпіла давала одні й ті ж свідчення як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що не знайшов свого підтвердження той факт, що обвинувачений наніс удар з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень - позбавлені підстав. Так, ОСОБА_8 наніс потерпілому удар двохметровою палкою цілеспрямовано в голову, гострим кінцем, що свідчить про умисел обвинуваченого спричинити потерпілому саме тяжкі тілесні ушкодження, відсутність небезпеки, яка б походила від потерпілого, оскільки останній перебував на своїй земельній ділянці за огорожею із сітки-рабиці та не міг наблизитися до обвинуваченого чи його рідних та близьких. Натомість, як обвинувачений так і його дружина та онука мали можливість без обмежень рухатися по своїй земельній ділянці та відійти від потерпілого на безпечну відстань, а тому необхідності відштовхувати потерпілого, як то стверджує в апеляційній скарзі захисник, не було, що свідчить про умисний характер спричинення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Твердження захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 необґрунтовано визнано винним в умисному злочині та про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого за ст.119 КК України не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 7.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК (2341-14), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Доводи апелянтів про завищену суму моральної шкоди в розмірі 70000 грн., що має бути стягнена з обвинуваченого на користь потерпілої - не заслуговують на увагу. Так, при визначенні даної суми суд першої інстанції правильно врахував характер отриманих потерпілою моральних страждань, пов`язаних із смертю чоловіка, її вік та стан здоров`я, матеріальний стан, вік і стан здоров`я обвинуваченого, його матеріальний стан. Таке рішення, як вважає колегія суддів, є розумним та справедливим.

Вирок суду належним чином мотивований, має однозначні судження і не має припущень, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги, які це заперечують являються безпідставними.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжких; дані про особу винного, який характеризується позитивно, вчинення злочину вперше; враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, не відшкодування завданої злочином шкоди.

З урахуванням викладеного, обставин справи, суд призначив ОСОБА_8 покарання, яке відповідає вимогам ст.65 КК України, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 квітня 2015р. щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді :(підписи)

З оригіналом згідно: ОСОБА_2 .