АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/446/15 Справа № 711/9283/14-к Категорія: ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 ,

представника потерпілої

адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси у приміщенні апеляційного суду Черкаської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_11 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, освіта середня, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 162 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.4 ст. 296 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання 3 (три) роки 06 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням обов`язків передбачених п. 2,3,4 ст. 76 КК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 162 КК України до двох років позбавлення волі, за ч.4 ст. 296 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням обов`язків передбачених п. 2,3,4 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено особисте зобов`язання.

Врішено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 по 4 000 грн. з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно процесуальні витрати за проведення експертиз

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 27.06.2014 року після того, як йому близько 14.00 год. зателефонувала його дружина ОСОБА_12 , яка проживає в кв. АДРЕСА_3 та повідомила, що у неї виник словесний конфлікт з сусідами з квартири АДРЕСА_4 цього ж будинку із-за того, що вони роблять ремонт в квартирі і розбудили їхню малолітню дитину, бажаючи вияснити стосунки з невідомими йому вказаними сусідами, зателефонував до ОСОБА_10 та попрохав надати йому моральну та фізичну підтримку під час спілкування з даними сусідами, на що останній погодився. Після цього, ОСОБА_9 у магазині «Зброя» придбав газовий балончик «Шок» зі сльозоточивою речовиною і направився до будинку АДРЕСА_5 , де зустрівся з ОСОБА_10 , а потім о 15 год. 05 хв. підійшли до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку та постукали у двері. Коли ОСОБА_11 відчинила двері ОСОБА_9 , дістав з кишені заздалегідь придбаний газовий балончик «Шок», бризнув з нього сльозоточивою речовиною в обличчя потерпілій, яка відчула сильний біль та печію в очах, внаслідок чого втратила спроможність чинити опір. ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, штовхнув руками двері квартири та незаконно проник, проти її волі проникли у вказане житло, де ОСОБА_9 схопив ОСОБА_11 за волосся і вдарив головою об стіну, від чого потерпіла зазнала болю та завів її до кімнати де поклав на ліжко і заборонив підійматися. Незаконно зайшовши до вказаної квартири ОСОБА_10 услід за ОСОБА_9 словами підтримав його дії та за його вказівкою, виконуючи свою роль у реалізації спільного злочинного наміру став спостерігати за поведінкою ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , забороняючи їм вставати, та позбавляючи їх можливості на допомогу.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 27.06.2014 близько 15 год. 05 хв., в АДРЕСА_5 , за попередньою змовою, незаконно проникли в квартиру АДРЕСА_4 , де, грубо порушуючи громадський порядок з явною неповагою до суспільства та загальноприйнятих норм поведінки, застосовуючи насильство, яке виразилось в тому, що ОСОБА_9 дістав з кишені заздалегідь придбаний газовий балончик «Шок» та бризнув з нього сльозоточивою речовиною в обличчя власниці помешкання - ОСОБА_11 , чим спричинив їй сильний біль та печію в очах, внаслідок чого втратила спроможність чинити опір та продовжуючи свої дії, схопив її за волосся та вдарив головою об стіну, від чого потерпіла зазнала болю, а провівши її до кімнати, поклав на ліжко та погрожуючи фізичною розправою, наказав потерпілій не рухатись та не підіймати голови, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою. ОСОБА_10 , виконуючи свою роль у реалізації спільного злочинного наміру став забороняти ОСОБА_11 вставити, не даючи останній можливості покликати на допомогу, а ОСОБА_9 зайшов до іншої кімнати, де перебував, ОСОБА_13 та проводив ремонтні роботи, підійшовши до нього бризнув йому в обличчя з газового балончику сльозоточивою рідиною, спричинивши йому відчув різкий біль та печію в очах чим позбавив того змоги чинити опір, а потім взяв його за тулуб заштовхав в кімнату, де перебувала потерпіла ОСОБА_11 , та наказав тому сісти на підлогу кімнати і погрожуючи йому фізичною розправою наказав не рухатись та не підіймати голову. ОСОБА_10 також погрожував обом потерпілим фізичною розправою, якщо вони не будуть виконувати вказівки та висловлювався відносно них нецензурною лайкою. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , боячись за своє життя та здоров`я, на протязі близько 30 хвилин, виконували накази зловмисників, продовжуючи терпіти сильний біль та печію в очах від дії речовини з газового балончику, доки останні не залишили приміщення квартири.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 , не заперечуючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації їх дій, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через необґрунтованість часткового задоволення заявленого нею цивільного позову щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди та не відповідність покарання, призначеного обвинуваченим ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та їх особам внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок яким засудити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 162 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України. Також, просить задовольнити в повному обсязі її позовні вимоги про відшкодування заподіяної внаслідок незаконних дій обвинувачених моральної шкоди.

Зазначає, що суд безпідставно врахував при призначенні покарання обвинуваченим в якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки, на її думку, воно було формальним, так як будь-яких дій направлених на відшкодування заподіяних їй збитків вони не здійснили. При цьому, звертає увагу, що наявність в обвинувачених на утриманні неповнолітніх дітей, не передбачена законом як пом`якшуюча покарання обставина, а суд першої інстанції її врахував, не перевіривши дійсне виконання ними своїх обов`язків щодо утримання та виховання своїх дітей.

Стверджує, що суд у вироку допустив протиріччя, а саме у мотивувальній його частині зазначив, що ОСОБА_9 слід призначити більш суворе покарання, враховуючи його роль у скоєних злочинах, при цьому, в резолютивній частині вироку призначив обом обвинуваченим однакове покарання. Крім того, в резолютивній частині судового рішення зазначено, що ОСОБА_10 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, а фактично остаточно визначено покарання без такого складання.

Також, вважає, що суд недостатньо мотивував часткове задоволення заявленого нею цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, та не врахував у повній мірі її душевні страждання, викликані насильством до неї, як жінки, брутальним примусовим проникненням в житло, порушенням його недоторканності, порушенням спокою, стресом та глибокою душевною травмою.

Заслухавши доповідь судді, думки: потерпілої ОСОБА_11 та її представника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі з мотивів, наведених в апеляційній скарзі; прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої без задоволення; обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про безпідставність апеляційних вимог потерпілої, законність та обґрунтованість постановленого відносно них судового рішення, їх останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вони засуджені, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються розглянутими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, що і не оскаржується в апеляційній скарзі потерпілою ОСОБА_11 .

Кваліфікація дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.162 КК України - як незаконне проникнення до житла, вчинене із застосуванням насильства та за ч. 4 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

При призначенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі врахував характер і ступень тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, роль кожного з них у їх скоєнні, зокрема те, що ОСОБА_9 був ініціатором злочинних дій і виконував безпосередню роль у їх вчиненні, а ОСОБА_10 виконував при скоєнні злочинів другорядну роль, данні про особи винних, які за місцем проживання характеризуються позитивно, обставин, що пом`якшують їх покарання, зокрема щире каяття, сприяння розкриттю злочинів та наявність на утриманні ОСОБА_9 двох неповнолітніх дітей, а у ОСОБА_10 трьох, за відсутності обставин, що його обтяжують, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення останнім покарання в межах санкцій статей, за які вони засуджені, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового їх складання.

При цьому, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин провадження, наявності пом`якшуючих їх покарання обставин, зокрема щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочинів та наявності на їх утриманні неповнолітніх дітей, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 2 ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, призначене місцевим судом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за своїм видом та розміром відповідає загальноприйнятим засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а тому доводи потерпілої ОСОБА_11 про призначення обвинуваченим покарання, що невідповідає ступеню тяжкості злочинів та особам обвинувачених, з огляду на викладене, є необгрунтованими.

Помилковими є і твердження потерпілої ОСОБА_11 про наявність у вироку суду протиріч при обґрунтуванні призначеного обвинуваченим покарання, зокрема щодо необхідності його призначення ОСОБА_9 більш суворого ніж ОСОБА_10 та фактичного його однакового призначення обом обвинуваченим в резолютивній частині судового рішення, оскільки, як вбачається з вироку, покарання ОСОБА_9 , за сукупністю злочинів, суд призначив у виді 3 років 6 місяців, звільнивши від його відбування з іспитовим строком на 2 роки, що є більшим, ніж призначене покарання ОСОБА_10 .

Крім того, суд не приймає до уваги доводи потерпілої про необґрунтоване визнання в якості пом`якшуючих покарання обвинувачених обставин їх щире каяття та наявність на утриманні неповнолітніх дітей, як такі, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, при розгляді справи судом першої інстанції обвинувачені вину у вчиненому визнали в повному обсязі, давали послідовні покази, щиро покаялись, про що свідчить і їх сприяння, в ході досудового розслідування, розкриттю злочинів, а той факт, що останні не відшкодували заподіяну потерпілій шкоду, наявність якої фактично визнали, оскільки в апеляційному порядку суму моральної шкоди не оскаржували, на даний час не свідчить про їх небажання це робити в подальшому.

При цьому, суд обґрунтовано визнав в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинувачених наявність на їх утриманні неповнолітніх дітей, що хоч і прямо не передбачено в якості пом`якшуючої покарання обставини ст. 66 КК України, однак вказаний в даній статті перелік обставин, не є вичерпним і підлягає розширенню при наявності на те підстав.

Більш того, сумніви потерпілої, викладені в апеляційній скарзі, щодо невиконання обвинуваченими своїх обов`язків щодо утримання та виховання своїх неповнолітніх дітей з якими вони спільно проживають, ніяким чином не підтверджені, а тому, суд обґрунтовано визнав наявність на утриманні обвинувачених неповнолітніх дітей обставиною, що пом`якшує покарання.

Разом з цим, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

В даному випадку, що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої, в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй злочинними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то, на думку колегії суддів, судом не в повної мірі враховані вимоги закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Дійшовши вірного висновку, що внаслідок винних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_11 спричинена моральна шкода, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо заподіяної моральної шкоди, врахував обставини справи, перенесені потерпілій моральні страждання, визначивши моральну шкоду у сумі по 4000 грн. з кожного обвинуваченого.

Але, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не достатньо врахував глибину душевних страждань потерпілої, викликаних насильством до неї, як жінки, брутальним примусовим проникненням в житло, порушенням його недоторканності, порушенням спокою, стресом та глибокою душевною травмою.

Враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні, а розмір стягнення моральної шкоди із обвинувачених - збільшенню до 20000 грн. з кожного. Такий її розмір, на переконання колегії суддів, буде в повній мірі відповідати принципам розумності, виваженості і справедливості.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої. Збільшити суму стягнення з обвинувачених на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди і стягнути на її користь з ОСОБА_9 - 20000 (двадцять тисяч) грн. і з ОСОБА_10 - 20000 (двадцять тисяч) грн.

В решті вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2015 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_11 без задоволення.

Дана ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :