154/1287/15
1-кп/154/140/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000082 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта вища інженер механік. , неодруженого, солдат військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. ,3 ст. 407 КК Україи,
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) №78 від 10.04.2014 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка водія зенітного ракетно-артилерійського дивізіону .

Згідно наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади АДРЕСА_1 №39 від 02.05.2015 року військову частину НОМЕР_2 перейменовано та надано їй нове умовне найменування військова частина польова пошта НОМЕР_4 .

В подальшому наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 ( по стройовій частині ) № 128 від 14.06.2014 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка водія гранатометника 3 зенітно - ракетної батареї зенітного ракетно - артилерійського дивізіону .

Наказом командира військової частини польва пошта НОМЕР_4 ( по стройовій частині ) № 262 від 29.11.2014 року солдата ОСОБА_4 з 29 листопада 2014 року виключено зі списків особового складу частини і з усіх видів забезпечення.

В свою чергу . наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01.12.2014 року № 20 солдата ОСОБА_4 з 01.12.2014 року зараховано до списків особового складу вказаної частини .

Однак, військовослужбовець ОСОБА_4 під час проходження військової служби достовірно знаючи , що він являється військовослужбовцем і повинен проходити службу за призовом під час мобілізації , 09.09.2014 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_4 , яка на той час

знаходиться АДРЕСА_2 та поїхав додому в АДРЕСА_1 . За місцем проживання останній перебував до 19 березня 2015 року , дня повернення його в військову частину польова пошта НОМЕР_1 ,яка дислокується за адресою : АДРЕСА_3 .

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України , як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем ( крім строкової служби ) тривалістю понад один місяць.

17 квітня 2015 року між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000082 та підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ст. 407 КК України в повному обсязі.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ст.407 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі строком на

2 (два ) роки . На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням , якщо він протягом іспитового строку в 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки .

На підставі ч.1 п. п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції , повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , роботи або навчання .

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому .

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю даного злочину. Відсутність тяжких наслідків . Визнав вину у вчиненому . Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і не судився, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просить угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України , в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 407 ч.3 КК України є злочином середньої тяжкості , від якого потерпілих немає.

Суд , заслухавши пояснення сторін кримінального провадження , приходить до висновку , що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому ,судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором прокуратури угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди , і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання .

Речових доказів не має .

Процесуальні витрати відсутні .

Керуючись ст.ст.314,469 , 373, 472, 469, 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 17 квітня 2015 року укладену між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України ,та призначити йому узгоджене сторонами згідно угоди про визнання винуватості від 17 квітня 2015 року покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 ( два ) роки .

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням , якщо він протягом іспитового строку в 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки .

На підставі ч.1 п.п. 2 , 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції , повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , роботи або навчання .

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області в порядку , передбаченому ч.4 ст.394 КПК України .

Головуючий