Справа №483/320/15-к 25.06.2015 25.06.2015 25.06.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000159, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не працює, судимий 29.12.2010р. Корабельним райсудом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 20.05.2011р. Веселинівським райсудом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 29.07.2013р. звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 10 місяців 25 днів; 30.03.2015р. Заводським райсудом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

· за ч. 2 ст. 15- ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участі: прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_5

Провадження № 11-кп/784/440/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7

Категорія: Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1

ч. 2 ст. 15- ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Обвинуваченим ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області змінити, та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15- ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України за даним вироком у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців та покарання за вироком Заводського райсуду м. Миколаєва від 30.03.2015р. за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи, постановлено виконувати самостійно.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 послався на те, що призначене йому покарання є занадто суворим, просив врахувати, що він має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , 2009 року народження, повністю визнав свою вину, розкаявся, співпрацював з органами слідства.

Обставини, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 14.02.2015р. приблизно о 09 год. повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, з літньої кухні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом зламу дверей, таємно викрав металеву тачку вартістю 350 грн., що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 350 грн..

Крім того, 14.02.2015р. приблизно о 13 год. 30 хв. ОСОБА_5 повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна із корисливих мотивів, шляхом розбиття віконного скла, проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки намагався таємно викрасти майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , а саме: гардини алюмінієві довжиною 1,5м в кількості 2 штук вартістю за одну 100 грн., килим розміром 1,5*2м вартістю 150 грн., покривало розміром 2*1,5м вартістю 100 грн., металеву вішалку вартістю 150 грн., що належать на праві приватної власності ОСОБА_10 , а всього майна на загальну суму 600 грн.. Однак, під час вчинення крадіжки дії ОСОБА_5 стали очевидними для сторонніх осіб, а саме були виявлені подружжям ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які виявили, що в будинку ОСОБА_10 пошкоджене віконне скло, після чого вирішили перевірити будинок, за яким вони приглядали на прохання останньої. Увійшовши на подвір`я, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почули шум в будинку та зрозуміли, що в ньому злодій. Після цього ОСОБА_11 крикнув до злодія, щоб той виходив з будинку. При спробі ОСОБА_5 втекти через вікно, його побачила ОСОБА_12 , покликала чоловіка, який відразу направився до вікна, біля якого ОСОБА_5 був затриманий, в результаті чого останній не зміг довести свій злочинний умисел до кінця та розпорядитися викраденим майном.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані по першому епізоду за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло; по другому епізоду за ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній; думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку. В цій частині вирок не оскаржується.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень (вимога про судимість на а.с. 65-66, копії вироків на а.с. 72-73, 74-75), на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває (а.с. 67-68), згідно з рапортом ст. о/у СУР Очаківського МВ (а.с. 69), ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в м. Миколаєві разом із матір`ю ОСОБА_13 .. Відповідно до довідки-характеристики (а.с. 70), за місцем проживання ОСОБА_5 характеризується негативно, мають випадки порушення громадського порядку. По характеру скритний, замкнутий, добросусідські відносини не підтримує. Раніше неодноразово судимий, в 2013 році звільнений умовно-достроково, і згідно з п. 8 ст. 89 КК України, судимість не погашена. За даними ІЦ м. Миколаєва, 11.12.2014р. Заводським РВ ММУ ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, після 29.12.2014р. знаходився у розшуку.

Доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, не знайшли свого документального підтвердження, жодної інформації з приводу його офіційного працевлаштування та можливості утримувати себе та близьких родичів в матеріалах кримінального провадження немає. З аналізу характеризуючих даних вбачається, що обвинувачений вкрай негативно характеризується, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив дані кримінальні правопорушення під час іспитового строку, тобто на шлях виправлення не став, заходів до офіційного працевлаштування не вживає, законних засобів до існування не має, що може штовхнути його на вчинення нових кримінальних правопорушень.

Тобто, ОСОБА_5 призначено покарання у повній відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України з урахуванням тяжкості скоєних злочинів та особи обвинуваченого.

Стосовно тверджень ОСОБА_5 з приводу повного визнання своєї вини та щирого каяття, то з врахуванням даних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Тому, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст.ст. 69, 75 КК України з призначенням більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, чи звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни або скасування вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_14