Справа № 2505/1538/2012 провадження № 11/2590/506/2012 Головуючий у І інстанції Карпинська Н.М.
Категорія - 185 ч.3 КК України Доповідач Воронцова С. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів - Сердюка О.Г., Мельниченка Ю.В.,

з участю прокурора Варуші Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, учень 9-го класу Городянської загально освітньої школи інтернату І-ІІІ ступеню Чернігівської області, що позбавлений батьківського піклування, мешканець м. Городня Чернігівської області, вул. Піонерська , 21, раніше судимий:

1) 09.12.2009 року Білгород - Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

2) 09.02.2010 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням відповідно до ст. ст. 75,104 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

3) 07.04.2010 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

4) 10.06.2010 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 , ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 ст. 69 ,ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;

21 лютого 2012 року звільнився з місць позбавлення волі умовно - достроково за постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2012 року на не відбутий термін 1 рік 8 місяців 27 днів.

Засуджений: за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2010 року і остаточно призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, неповнолітній ОСОБА_2 12 березня 2012 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин , шляхом відкриття металевої защіпки на воротах , проник на територію магазину „Вега - пушки, розташованому в м. Городня Чернігівської області , по вул. Чорноуса, 4, звідки таємно викрав велосипед марки „Україна, вартістю 300 грн., що належить ОСОБА_3.

17 квітня 2012 року, неповнолітній ОСОБА_2В приблизно о 15 годині, шляхом зриву навісного замка на дверях , проник до сараю , розташованого в господарстві ОСОБА_4 за адресою: м. Городня Чернігівської області , вул. Піонерська, 4, звідки таємно викрав велосипед марки „Ардіс SANTANA, вартістю 400 грн. , що належить ОСОБА_4.

Не погодившись з вироком суду , засуджений ОСОБА_2В подав апеляцію.

В апеляції засуджений, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності своєї вини, просить змінити вирок суду в частині призначено покарання, вважаючи його занадто суворим.

Доводи апеляції обґрунтовані тим, що він після звільнення з місць позбавлення волі , змушений був піти на скоєння злочинів, оскільки не мав коштів на проживання, так як є сиротою , а обіцяні державою кошти в сумі 30 грн. не виплачувались. Виручені від продажу викрадених ним велосипедів кошти він витратив на придбання одягу та власні потреби. Просить врахувати що він є сиротою , вчинив злочини в неповнолітньому віці, в скоєному щиро розкаявся , активно сприяв слідству в розкриттю злочинів та розслідуванні справи, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти апеляції засудженого, вважав вирок суду обґрунтованим, законним і просив залишити його без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що задоволенню вона не підлягає за наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які в повному обсязі досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку.

Як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій засудженого в судовому засіданні суду першої інстанції ніким, в тому числі засудженим не оспорювались.

Дії засудженого ОСОБА_2 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

При обранні засудженому ОСОБА_2 виду та міри покарання, суд першої інстанції, врахував суспільну небезпеку, характер та ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, особу засудженого, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, скоїв злочин в період невідбутого строку покарання, від відбування якого звільнився умовно достроково, його вік, стан здоровя, сімейні та матеріальні обставини, ставлення останнього до навчання , поведінку в побуті , умови життя та виховання , той факт що він позбавлений батьківського піклування та є вихованцем школи інтернату , прийняв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання , та наявність обставин, які його помякшують вчинення злочину в неповнолітньому віці та повне визнання ним своєї вини, та призначив останньому покарання згідно мінімальних меж санкції статті що йому інкримінується. Та, з урахуванням вимог ч.5 ст. 107 КК України, відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України, призначив ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків , частково приєднавши невідбуте покарання за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2010 року, від відбування якого його було звільнено з місць позбавлення волі умовно - достроково за постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2012 року.

Всі обставини, на які в своїй апеляції посилається засуджений, судом першої інстанції при призначенні йому покарання були враховані.

Викладене, дає підстави колегії суддів вважати , що вирішуючи питання про призначення засудженому покарання суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст.65-67, 103 КК України та виходив із принципів законності, справедливості , обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи , що засуджений вчинив злочини в період невібутого строку покарання, від відбування якого звільнився умовно достроково, суд першої інстанції , обґрунтовано призначив засудженому покарання за сукупністю вироків у відповідності до вимог ст. 71 КК України та розяснень п.п. 25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання та частково приєднав невідбуте покарання за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2010 року.

Окрім того, обговорюючи доводи апеляції, колегія суддів приймає до уваги думку спеціалістів служби у справах дітей та кримінальної міліції в суді першої інстанції, які обґрунтовуючи свою позицію щодо необхідності призначення ОСОБА_2 покарання повязаного з ізоляцією від суспільства , стверджували що після звільнення з місць позбавлення волі засуджений на шлях виправлення не став, продовжує злочинну діяльність, на заходи профілактичного заходу не реагує, перевихованню не піддається , агресивний , появляється в громадських місцях в стані алкогольного спяніння.

Згідно розяснень ч.4 п.10, п.25, ч.7 п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання умовно достроково і в період невідбутого строку вчинила новий злочин, суд зобовязаний визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі , зокрема і тоді коли останнім за часом вироком призначаються більш мякі види покарання. Тому застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням , як про це просить засуджений в апеляції суперечить вимогам діючого законодавства.

З огляду на викладене судова колегія вважає що покарання, призначене засудженому ОСОБА_2 у виді позбавлення волі, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для помякшення покарання засудженому, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи та її розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо засудженого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцією засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2012 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_5Г ОСОБА_1 ОСОБА_6