АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/771/15 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 639/197/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 січня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 23.01.2015р. відмовлено у задоволенні клопотання про застосування на підставі ст.82 КК України заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у відношенні
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шелестове Краснокутського району Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальної освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 11.03.2013р. Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.1 ст.186 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 21.11.2013р. Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20.02.2014р. Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.07.2014р. на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину строку покарання;

- 30.09.2014р. СВ ЛВ на ст.Харків пас. УМВС України оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на даний час справа розглядається Ленінським районним судом м.Харкова, тримається під вартою з 21.11.2013р.
Судом в ухвалі роз`яснено, що згідно вимог ч.6 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України, повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким може мати місце не раніше як через 6 місяців з дня прийняття рішення про відмову.
В клопотанні, яке надійшло на розгляд суду, засуджений посилався на те, що він став на шлях виправлення, поводиться зразково, добросовісно ставиться до покладених на нього обов`язків, не порушує режим утримання, стягнення у відношенні нього не застосовувались, що підтверджено його характеристикою. Крім того, просив врахувати, що покарання йому було призначено на підставі ст.69 КК України, оскільки він щиро розкаявся, а потерпілий до нього претензій не мав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд своє рішення обґрунтував тим, що засуджений не має всіх належних умов, передбачених ст.82 КК України, для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому його клопотання є передчасним.
В апеляційній скарзі зі змінами засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього ст.82 КК України та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким. Засуджений вказує, що відбуваючи покарання в Первомайській виправній колонії №117, він працював на швацько-взуттєвій ділянці, виготовляв взуття, однак дані про це в його особовій справі відсутні та судом не досліджені, натомість суд в ухвалі необґрунтовано зазначив, що він до праці не залучався. Як зазначає ОСОБА_8 , суд в ухвалі також вказав про відсутність відомостей щодо його трудової діяльності під час відбування покарання в Диканівській виправній колонії №12, що, на думку засудженого, свідчить про неповне вивчення судом даних про його особу. Засуджений вказує, що він має постійне місце проживання, під час відбування покарання намагався освоїти нові спеціальності, долучитися до суспільно-корисної праці, дотримувався вимог режиму, стягнень не мав, тобто став на шлях виправлення. Крім того, засуджений вважає, що в ухвалі неправильно визначено строки для повторного звернення до суду з аналогічним клопотанням. Також ОСОБА_8 вважає необґрунтованим врахування судом того, що на даний час на розгляді в суді знаходиться кримінальне провадження відносно нього за ч.2 ст.190 КК України, оскільки вирок по справі ще не ухвалений.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора, який вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Згідно з рекомендаціями, викладеними в п.п.2, 17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.
Суд першої інстанції дотримався викладених вимог закону та рекомендацій у повному обсязі. При вирішенні питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у відношенні ОСОБА_9 судом ретельно перевірялись доводи, які викладені в його клопотанні, що надійшло на розгляд суду, а також ті доводи, на які посилається засуджений в апеляційній скарзі.

При ухваленні рішення судом проаналізовано процес виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання на підставі матеріалів його особової справи та дослідженні даних про його особу.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_8 утримується в місцях позбавлення волі з 21.11.2014р. За час знаходження у Харківському слідчому ізоляторі в період з 21.11.2013р. по 12.01.2014р. до праці не залучався, вимоги режиму не порушував, адміністрацією установи не заохочувався. З 12.01.2014р. по 02.02.2014р. знаходився у Первомайській виправній колонії №117 Харківської області, де до праці не залучався, вимоги режиму не порушував, адміністрацією установи не заохочувався. З 03.03.2014р. відбував покарання у Диканівській виправній колонії №12, був працевлаштований на виробництві колонії формувальником асфальтних плит з відрядною оплатою праці, але даних щодо його трудової діяльності у період відбування покарання у матеріалах справи немає, заохочень та стягнень не мав. Згідно з наданою установою відбування покарання характеристикою у відношенні ОСОБА_8 , при оцінюванні ступеня його виправлення 28.08.2014р., встановлено, що він за період відбування покарання на шлях виправлення не став, у зв`язку з чим комісією відмовлено у переведенні його до дільниці соціальної реабілітації при колонії.

Судом враховано тяжкість та характер вчинених ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_8 відбуває покарання, один з яких є умисним тяжким, а інший - злочином середньої тяжкості, відповідно; дані про його особу, а також те, що невідбуту частину призначеного йому покарання було скорочено наполовину на підставі акту амністії, а крім того, суд врахував, що ОСОБА_8 було оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, і на даний час матеріали кримінального провадження передані на розгляд суду.

Як встановлено колегією суддів при перегляді ухвали суду, Ленінським районним судом м.Харкова 11.02.2015р. у відношенні ОСОБА_8 ухвалено вирок, яким його засуджено за ч.2 ст.190 КК України. Цей вирок набрав законної сили.

При дослідженні особової справи засудженого даних на підтвердження його доводів щодо залучення до праці під час відбування покарання у Первомайській ВК №117, не встановлено.

Викладені обставини свідчать про те, що, хоча засуджений і має формально-юридичні підстави для застосування ст.82 КК України, оскільки він відбув більше половини строку призначеного йому покарання, однак переконливі підстави вважати, що він став на шлях виправлення, - відсутні, а тому необґрунтована заміна невідбутої частини призначеного йому покарання більш м`яким суперечитиме завданням кримінального провадження, одним з яких є те, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Таким чином, суд дійшов до правильного висновку про те, що на даний момент заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у відношенні ОСОБА_8 як до особи, яка стала на шлях виправлення, є неможливою.
Доводи засудженого про те, що судом невірно роз`яснені строки повторного звернення з приводу заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, є безпідставними.
Згідно з ч.6 ст.539 КПК України, ч.7 ст.154 КВК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше 5 років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через 6 місяців.
Враховуючи, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, які є злочином середньої тяжкості та тяжким, однак покарання йому призначено менше 5 років, а саме за сукупністю зазначених злочинів воно становить 4 роки 1 місяць позбавлення волі, до того ж невідбута частина покарання йому була скорочена наполовину на підставі акту амністії, тому судом правильно зазначено в резолютивній частини ухвали, що розгляд повторного клопотання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням може мати місце через 6 місяців з дня прийняття рішення про відмову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 січня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про застосування на підставі ст.82 КК України заміни невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5