Справа № 146/1844/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ВСТАНОВИВ:
14 жовтня 2014 року біля 23 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння та знаходячись на літній площадці при вході в кафе-бар "Діана", розташованого на Привокзальній площі в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 декілька ударів кулаком правої руки в область голови, заподіявши при цьому потерпілому тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому лівої лобної пазухи; перелому верхньої латеральної та нижньої стінок орбіти зі зміщенням, уламкового перелому передньої та латеральних стінок лівої гайморової пазухи зі зміщенням; подвійного перелому лівої виличної кістки зі зміщенням. Перелом кісток обличчя у потерпілого спричинили тривалий, понад три тижні (21 день), розлад здоров"я і за цією ознакою згідно висновку експерта №233 від 07.11.2014 року віднесені до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, по суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що 14.10.2014 року біля 22 год. він прийшов в кафе-бар "Діана", що знаходиться на Привокзальній площі в смт. Вапнярка. Там зустрів своїх знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з якими почав вживати спиртні напої. Сиділи вони за столом на літній площадці біля входу в кафе-бар. Близько 23 год. ночі до їхнього столу підійшов потерпілий, як зрозумів обвинувачений, з метою вияснення стосунків щодо конфлікту який незадовго до цього мав місце між обвинуваченим та ОСОБА_8 , який знаходився в кафе разом із потерпілим. Між обвинуваченим і потерпілим виникла суперечка в ході якої він (обвинувачений) наніс потерпілому декілька ударів по обличчю від чого останній впав на дерев"яну лавку біля стола. Підвівшись, потерпілий вийшов на вулицю. Через деякий час обвинувачений побачив, що до кафе під"їхала машина "швидкої медичної допомоги", якою потерпілого було доставлено в лікарню. У вчиненому щиро розкаюється.
Цивільний позов потерпілого в частині заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди визнає повністю, в частині відшкодування моральної шкоди, визнає частково, при вирішенні питання про визначення розміру моральної шкоди покладається на розсуд суду.
Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши пояснення обвинуваченого, дослідивши визначений судом обсяг доказів, суд уважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доказана і його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В силу ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
В силу ст. 67 КК України суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При вирішені питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який повністю визнав вину і щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілого, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, і вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді виправних робіт з відбуванням за місцем роботи, з відрахуванням в доход держави 10 відсотків із суми заробітку засудженого щомісячно.
Відповідно до висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи №201 від 13.11.2014 року (а.с. 53) ОСОБА_4 виявляє ознаки опійної наркоманії П ст. та хронічного алкоголізму П ст., потребує лікування від алкоголізму, яке йому не протипоказане.
Разом з тим, застосування судом до ОСОБА_4 примусового лікування від алкоголізму є неможливим з таких підстав.
Згідно зі ст. 96 КК України примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які скоїли злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров"я інших осіб, тоді як згідно з Основами законодавства про охорону здоров"я від 19.11.92 хронічний алкоголізм до таких хвороб не належить і є соціально небезпечним захворюванням.
Вирішуючи пред`явлений цивільний позов потерпілого, суд виходить з наступного.
ОСОБА_4 цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 в частині заявлених вимог про стягнення заподіяної злочином матеріальної шкоди у розмірі 1715,55 грн., які складаються з витрат на лікування потерпілого та проїзду до лікувальних закладів, визнано у повному обсязі, що є підставою для задоволення позову у вищевказаній частині.
Як убачається з матеріалів справи, при пред`явленні позову ОСОБА_5 сплачено судовий збір у розмірі 400 грн. в частині заявлених вимог про стягнення моральної шкоди.
Оскільки нормами КПК України, зокрема ст. ст. 118, 124 КПК не врегульовано стягнення судових витрат, якими є оплата судового збору, тому у даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 належить до стягнення 200 грн. оплаченого при поданні позовної заяви судового збору.
Судових витрат в розумінні ст. 118 КПК України у кримінальному провадженні не має, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 1 ст. 122 КК України і призначити покарання один рік виправних робіт з відбуванням за місцем роботи, з відрахуванням в доход держави 10 відсотків із суми заробітку засудженого щомісячно.
До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
У решті позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Томашпільський районний суд.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.
Суддя: ОСОБА_1