суддів Судової палати у кримінальних справах
Суду України у складі:
суддів
розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 14 жовтня 2008 року кримінальну справу за касаційною
скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на вирок Дарницького
районного суду м. Києва від 29 грудня 2006 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду міста Києва від 27
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
раніше судимого:
- 18.10.1995 року за ч.3 ст.140,
ст.17 і ч.3 ст.140, ч.1 ст.229-6, 229-20 КК України на 7 років позбавлення волі;
- 23.02.1996 року за ч.3 ст.140 КК
України на 9 років позбавлення волі, звільненого
20.05.2003 року по відбуттю строку покарання,
засуджено:
- за ч.1 ст.309 КК України на 2
роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією
- за ч.1 ст.317 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього
За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких
25.04.2006 року близько 10 год.
ОСОБА_1, перебуваючи на балконі своєї квартири АДРЕСА_1 незаконно виготовив
особливо небезпечну психотропну речовину - кустарно виготовлений препарат із
псевдоефедрину, обіг якої заборонений, частину якої вжив, а частину шляхом
безкоштовного пригощання цього дня близько 12 год. у приміщенні вказаної
квартири незаконно збув ОСОБА_3 Залишок вагою 0,126г у перерахунку на суху
речовину незаконно зберігав без мети збуту за вищевказаною адресою до 14 год.
Також 25.04.2006 року ОСОБА_1
умисно незаконно надав ОСОБА_3 приміщення своєї квартири для вживання особливо
небезпечної психотропної речовини - кустарно виготовленого препарату із
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2008 року вирок
щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 доводить, що
судові рішення щодо ОСОБА_1 є незаконними, оскільки, на її думку, його
засуджено безпідставно з порушенням його права на захист. Зазначає, що
збут ОСОБА_1 психотропних
речовин ОСОБА_3 не доведений. Також посилається на те, що дії ОСОБА_1 за ч.2
ст.307 КК України за ознакою - повторність
кваліфіковано неправильно. Стверджує, що за наявними в матеріалах справи
даними суд повинен був звільнити ОСОБА_1
від кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, оскільки він
добровільно здав наявні в нього психотропні речовини, вказав джерело їх
придбання, а також суд повинен був не призначати додаткове покарання у виді
конфіскації майна. Просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на нове розслідування або на новий судовий розгляд. Також висловлює
прохання про скасування рішення про призначення ОСОБА_1 додаткового покарання у
виді конфіскації майна.
доповідь судді, думку прокурора, який вважав можливим касаційну скаргу
задовольнити частково та виключити
призначення засудженому за ч. 2 ст. 307 КК України додаткового покарання
у виді конфіскації майна, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких
Фактичні обставини справи, які були предметом оцінки суду першої та
апеляційної інстанції, перегляду відповідно до вимог ч.1 ст.398 КПК України у
касаційному порядку не підлягають.
убачається з матеріалів справи, висновки судів про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України,
відповідають фактичним обставинам справи, визнаним судом доведеними, та
ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судами доказів, і є
ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, доведена сукупністю
доказів, наведених у вироку, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_3, який
стверджував, що 25.04.2006 року він, перебуваючи в квартирі ОСОБА_1, отримав
від останнього шприц з психотропною речовиною, яку вжив у цьому ж приміщенні з
його дозволу; даними протоколу огляду і вилучення медичних шприців, на один з
яких ОСОБА_3 указав як на той, за допомогою якого він з дозволу ОСОБА_1 вжив
отриману від засудженого психотропну речовину; даними протоколу очної ставки
між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, під час якої свідок підтвердив свої показання щодо збуту
йому засудженим психотропної речовини та вживання її з дозволу останнього в
захисника ОСОБА_2 про те, що дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.307 КК України за ознакою
повторності кваліфіковано неправильно, безпідставні, оскільки, як убачається з
вироку, його за такою кваліфікуючою ознакою
за ч.2 ст.307 КК України
засуджено не було.

Посилання
захисника ОСОБА_2 на те, що суд повинен був звільнити ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності, безпідставні, оскільки з матеріалів справи видно, і це не заперечується у касаційній
скарзі, що ОСОБА_1 не
добровільно видав наявні у нього психотропні речовини, а зробив це на вимогу
працівників міліції, яких до квартири, де вчинювалися злочини, запросила
ОСОБА_2

За
встановлених фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307,
ч.1 ст.317 КК України кваліфіковано правильно.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які давали б
підстави для зміни чи скасування вироку, перевіркою справи не встановлено.

Посилання
ОСОБА_4 про позбавлення права ОСОБА_1 на захист безпідставні. На досудовому
слідстві ОСОБА_1 належним чином роз'яснювалися його права, в тому числі мати
захисника, проте, як свідчать наявні в матеріалах справи розписки, він висловлював бажання захищати свої інтереси самостійно. В
суді першої інстанції ОСОБА_1 за заявленим ним клопотанням було призначено
захисника. На досудовому слідстві та в суді першої інстанції ОСОБА_1 не подавав
клопотання про допуск його матері ОСОБА_2 як захисника по справі. За таких
обставин право ОСОБА_1 на захист порушено не було.

При призначенні ОСОБА_1 покарання за усі вчинені злочини суд урахував їх
тяжкість, дані про особу засудженого, який неодноразово судимий.

У
матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_1 утримував свою матір ОСОБА_2 і доглядав за
нею, а тому те, що його матір хворіє, не
є обставиною, що пом'якшує покарання.

За таких обставин суд правильно
призначив ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України та
основне покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, яке є необхідним для виправлення
засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Однак, призначаючи ОСОБА_1 додаткове покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у
виді конфіскації майна, суд не врахував вимоги ч. 2 ст. 59 КК України, згідно з
якою конфіскація майна встановлюється
лише за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в
Особливій частині цього Кодексу.

З пред'явленого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 КК України обвинувачення, яке
визнано судом доведеним, видно, що цей злочин вчинено не з корисливих мотивів.

З огляду на це, на підставі ч.2 ст. 59 КК України йому не могло бути призначено
за ч. 2 ст. 307 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна навіть
у випадку, коли воно передбачено санкцією статті як обов'язкове.

Таким чином, з вироку суду на підставі ч.2 ст. 59 КК України підлягає
виключенню призначення за ч. 2 ст. 307 КК України засудженому ОСОБА_1 додаткового покарання у
виді конфіскації майна, а також призначення цього ж додаткового покарання за
сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України.

У цій частині касаційна скарга захисника ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а
постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення - зміні.

Керуючись ст. ст. 395-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну
скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2006 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду міста
Києва від 27 лютого 2008 року щодо ОСОБА_1 змінити: виключити на підставі ч.2
ст.59 КК України призначення йому за ч.2 ст. 307 КК України додаткового
покарання у виді конфіскації майна і вважати його засудженим за ч. 2 ст.307 КК
України на 5 років позбавлення волі,
а за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, за ч.1
ст.317 КК України, на підставі
ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі
на строк 5 (п'ять) років.

У решті судові рішення
залишити без зміни.

Судді:

Вус
С.М.
Кліменко М.Р.
Ковтюк Є.І.