Справа № 147/1444/14-к
Провадження № 1-кп/147/8/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.01.2015 року Тростянецький районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Оляниця Тростянецького району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.12.2012 Ладижинським міським судом Вінницької області за ст. 307 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.02.2013 вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.12.2012 року в частині призначеного покарання змінено та призначено покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі; 19.03.2013 Гайсинським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за цим вироком за ч.1 ст.185 КК України і за попереднім вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.12.2012 року, зміненого в частині призначеного покарання Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.02.2013 року остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільнився з місць відбування покарань 02.07.2014 року згідно постанови Могилів-Подільського міського суду Вінницької області від 21.06.2014 року згідно ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році»; відповідно п.8 ст.89 КК України судимість не знята та не погашена,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
7.11.2014 близько 17.15 год. обвинувачений ОСОБА_4 , маючи умисел на скоєння крадіжки чужого майна зайшов до будинку своєї далекої родички ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 , знаходячись з дозволу господарки у будинку ОСОБА_7 , знаючи де остання зберігає свої заощадження, а саме замотані в хустинці під подушкою на ліжку, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що громадянка ОСОБА_7 являється особою похилого віку та має хворобливий стан здоров`я, повторно, умисно, з метою вчинення крадіжки чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, таємно, тобто непомітно для потерпілої ОСОБА_7 , з місця де вона зберігала свої заощадження, а саме в хустинці під подушкою на ліжку, шляхом вільного доступу, скоїв крадіжку належних потерпілій грошей у сумі 3000,00 грн. Після цього, ОСОБА_4 залишив житловий будинок та розпорядився викраденими грішми на власний розсуд частково потративши їх на власні потреби. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 3 000, 00 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
26.12.2014 між представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
Згідно з даною угодою представник потерпілого та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді двох років обмеження років з іспитовим строком один рік та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила примирення, просив угоду затвердити.
Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угод зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватимм, згідно із ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладених угод про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміє права обвинуваченого, визначені п.1 ч.4 та п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, та наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між представником потерпілого та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 07.11.2014 року вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому ці його дії кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угод про примирення міру покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду від 26 грудня 2014 року між представником потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 про примирення.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 26.12.2014 покарання два роки обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя: