Провадження № 11-кп/792/320/15
Справа № 686/4243/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000393 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2015 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.

Додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік підлягає реальному виконанню.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_9 на корить ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 96 грн., на відшкодування моральної шкоди 48 825 грн. 32 коп., в решті в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в розмірі 515 грн. 59 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 24 січня 2015 року біля 21 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем „Fiat Doblo д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 12.2, 18.1 ПДР України, якими передбачено, що у темну пору доби та в умовах видимості дороги; водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість руху, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, рухаючись по вулиці Трудовій зі сторони вулиці Пілотської в напрямку до вулиці Чорновола в районі перехрестя вулиці Трудової з вулицею Щорса допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті ДТП ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді закритого поперечного перелому правої великогомілкової кісток зі зміщенням уламків, садна шкіри правої гомілки.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність тяжкості призначеного покарання його особі, просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання та визначити таке без позбавлення права керування транспортними засобами. На думку обвинуваченого, судом не враховано, що за допомогою автомобіля він здійснює підприємницьку діяльність, від доходів якої отримує прибуток та утримує сім`ю, до адміністративної відповідальності він не притягувався, дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності, після якої з місця пригоди він не зникав, що суттєво знижує ступінь його вини у скоєному.

Вважає, що висновки суду, викладені у вироку щодо вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди не відповідають вимогам закону. На його думку суд проігнорував вимоги матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, не дав їм правової оцінки, невірно оцінив досліджені докази, що призвело до неправомірного завищення сум, які підлягають до стягнення на користь потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_7 заперечує проти апеляційної скарги. Вважає вирок суду законним та обґрунтованим, призначене покарання та розмір стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, потерпілого ОСОБА_7 , який категорично заперечує проти задоволення апеляційних вимог, думку прокурора, який просить апеляцію залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам справи, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та не оскаржується в апеляційній скарзі, як і не оспорюється кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначене ОСОБА_9 додаткове покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, судом при призначенні ОСОБА_9 покарання взято до уваги суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, наслідки скоєння злочину у вигляді спричинення значних травм молодій людині внаслідок чого останній на протязі тривалого часу змушений пересуватися на милицях, сама дорожня-транспортна пригода сталася на пішохідному переході, а також думку потерпілого, яка просив виключно суворо покарати обвинуваченого, позбавивши останнього права керування транспортними засобами.

Суд також обґрунтовано визнав пом`якшуючими покарання обставинами те, що обвинувачений ОСОБА_9 розкаявся у вчиненому, повністю визнав вину у скоєному та має на утримані двоє неповнолітніх дітей.

Разом з тим, місцевий суд, враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 , яке характеризується необережною формою вини, наслідки у вигляді спричинення значних травм молодій людині, те, що вчинення злочину безпосередньо пов`язане з грубим порушенням цілого ряду вимог ПДР України під час керування транспортним засобом, сама пригода сталася внаслідок наїзду на ОСОБА_7 , який рухався по пішохідному переході, врахував думку потерпілого, який наполягає на позбавлені обвинуваченого права керування транспортними засобами, правильно призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами фактично в мінімальному розмірі.

Як стверджується матеріалами справи ОСОБА_9 жодних заходів для відшкодування шкоди потерпілому, досягнення з ним порозуміння з моменту вчинення злочину до цього часу не вживав, здійснення ним спроб виправити ситуацію у справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що додаткове покарання, призначене ОСОБА_9 , при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

При цьому, враховуючи наслідки злочину, з огляду на те, що ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, судом були враховані ті обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого.

А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про призначення явно несправедливого додаткового покарання внаслідок його суворості.

Ті обставини, що ОСОБА_9 визнав вину, сприяв розкриттю злочину та має на утриманні неповнолітніх дітей, в даному випадку не є підставою для звільнення від відбування ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування додаткового покарання.

Тому фактичне повне звільнення обвинуваченого від встановленого законом покарання, на чому наполягає ОСОБА_9 та його захисник, враховуючи специфіку вчиненого злочину, його наслідки, колегія суддів вважає безпідставним та таким, що суперечить вимогам закону.

Посилання сторони захисту на те, що керування транспортними засобами є єдиним джерелом існування родини обвинуваченого не знайшло свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду, не ствердив таких обставин і сам ОСОБА_9 , наголосивши, що перевезеннями фактично не займається, а отримує прибутки з інших джерел, його твердження в цій частині є послідовними.

Більше того, наявність в ОСОБА_9 неповнолітніх дітей, з огляду на те, що обвинувачений отримує доходи з джерел не пов`язаних з керуванням транспортними засобами, при тому, що у нього є повнолітня, дієздатна дружина, яка також отримує прибутки, на переконання колегії суддів не може бути безумовною підставою для зміни вироку суду, на чому наголошує обвинувачений та його захисник.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів констатує, що ґрунтуються на вимогах закону і рішення місцевого суду відносно вирішення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди завданої злочином.

Доводи обвинуваченого та його захисника про безпідставне завищення сум морального відшкодування є необґрунтованими.

Зокрема, місцевий суд в достатній мірі врахував, що діями засудженого було допущено порушення нормального способу життя потерпілого та його сім`ї, порушенням одного із основних конституційних прав права на здоров`я, перенесеного ОСОБА_7 стресу, часу необхідного для відновлення попереднього стану здоров`я та проведеного оперативного втручання для цього, характеру та виду тілесних ушкоджень, з врахуванням змін, які відбулися у житті молодої людини потерпілого ОСОБА_7 , який до цього часу вимушений пересуватися на милицях та позбавлений можливості вести повноцінне життя, матеріального становища обвинуваченого, беручи до уваги інфляційні процеси в державі, визначив розмір моральної шкоди у сумі 48 825 грн. 32 коп.

Зазначена сума моральної шкоди за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілого є достатньою сатисфакцією.
З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку у межах апеляційних скарг потерпілої та обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .