У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Животова Г.О.,суддів
Пузиревського Є.Б., Крещенка А.М.,за
участю прокурора Голюги В.В.,захисника
ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві 17 червня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника
ОСОБА_6 на вирок Овідіопольського
районного суду Одеської області від 12
червня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Одеської області від 17 жовтня 2013
року щодо ОСОБА_7,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Овідіопольського районного
суду Одеської області від 12
червня 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не
судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 7 років з конфіскацією належного
йому майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2
ст. 187 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 7 років 6
місяців з конфіскацією належного йому
майна та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 396, ст.ст. 75, 76
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 1 рік з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік
та покладенням обов'язків,
передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК
України.

Стягнуто солідарно із
засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь
потерпілих ОСОБА_10 - 15 405 грн., ОСОБА_11 - 23
700 грн.

Стягнуто із
засудженого ОСОБА_7 судові витрати на
проведення експертиз.

Ухвалою Апеляційного
суду Одеської області від 17 жовтня 2013
року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 за
попередньою змовою з ОСОБА_8 і особою,
матеріали щодо якої виділені в окреме
провадження, за обставин наведених у
вироку, вчинили розбійний напад на
громадян Норвегії ОСОБА_10 і ОСОБА_11.

Так, приблизно о 23 год. 30 хв. 12 липня 2011
року на польовій дорозі поблизу
станції «Іллічевськ-Паромна» на землях
Сухолиманської сільської ради
Овідіопольського району Одеської
області ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо
якої виділені в окреме провадження,
напали на потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11,
яких за попередньою домовленістю
привіз на місце події ОСОБА_8, нанесли
один удар в голову ОСОБА_10, заподіявши
легкі тілесні ушкодження, що не потягли
короткочасного розладу здоров'я, і
численні удари ОСОБА_11, заподіявши
легкі тілесні ушкодження, що потягли
короткочасний розлад здоров'я. Таким
чином, подолавши волю потерпілих до
опору, засуджені ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
особа, матеріали щодо якої виділені в
окреме провадження, заволоділи майном
потерпілих ОСОБА_10 на загальну суму 15 405
грн. і ОСОБА_11 на загальну суму 23 700 грн.
Після скоєного ОСОБА_9 на своєму
автомобілі відвіз ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
особу, матеріали щодо якої виділені в
окреме провадження, до м. Одеси,
приховавши факт вчинення злочину.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6,
посилаючись на істотне порушення
кримінально-процесуального закону,
порушує питання про скасування судових
рішень та направлення справи на новий
судовий розгляд. Зазначає, що органи
досудового слідства і суд не довели, що
засуджені розподілили ролі та мали
умисел на заволодіння майном
потерпілих шляхом розбійного нападу,
що порушено право ОСОБА_7 на захист, а
також, що суд при призначенні покарання
ОСОБА_7 лише формально врахував дані
про особу засудженого.

Судові рішення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у
касаційному порядку не оскаржуються.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційної скарги, думку
захисника на її підтримання,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, наведені в
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину,
за який його засуджено, відповідають
фактичним обставинам справи і
підтверджуються детально наведеними у
вироку доказами, які суд всебічно,
повно і об'єктивно дослідив, правильно
оцінив.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що
органами досудового слідства і судом
не доведено наявності умислу ОСОБА_7 на
заволодіння майном потерпілих шляхом
розбійного нападу та розподілу ролей
між засудженими, є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні
вищевказаного злочину підтверджується
показаннями самого засудженого, який
визнав вину та детально розповів про
обставини справи, як вони зазначені у
вироку, однак наголосив, що особисто
він не бив потерпілих і їх майно не
забирав; показаннями потерпілих
ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які підтвердили, що 12
липня 2011 року вони домовилися з ОСОБА_8
про те, що той відвезе їх до
розважального закладу, але по дорозі
ОСОБА_8 зупинив автомобіль і коли вони
вийшли, то на них напали і забрали їх
майно, при цьому ОСОБА_11 був без
свідомості; показаннями свідка ОСОБА_14,
яка повідомила, що зі слів сина ОСОБА_9
знає, що той бачив як ОСОБА_7 бив
іноземця, зрозумівши, що відбувається
пограбування, він пішов до автомобіля;
показаннями свідка ОСОБА_15, який
повідомив, що в ніч з 12 на 13 липня 2011
року до нього підійшов чоловік, який
спілкувався на англійській мові,
попросив про допомогу, потім він
побачив ще одного чоловіка, обличчя
якого було в крові, зі слів іноземців
він зрозумів, що їх побили і
пограбували, після чого він викликав
швидку допомогу. Ці показання повністю
узгоджуються між собою, є послідовними
та підтверджуються, зокрема, даними
протоколів усних заяв про злочин
громадян Норвегії ОСОБА_10 і ОСОБА_11;
явки з повинною ОСОБА_7; протоколу
огляду місця події; протоколів
відтворення обстановки та обставин
події з ОСОБА_7 та ОСОБА_9; висновків
судово-медичних експертиз; протоколу
очної ставки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9,
при цьому ОСОБА_7 визнав, що 12 липня 2011
року він запропонував особі, матеріали
щодо якої виділені в окреме
провадження, спільно вчинити розбійний
напад та іншими доказами у справі.

Доводи захисника ОСОБА_6 про
недоведеність умислу у ОСОБА_7 на
вчинення розбійного нападу та про
попередню домовленість про скоєння
злочину, ретельно перевірялись судами
першої та апеляційної інстанцій і
свого об'єктивного підтвердження не
знайшли.

Таким чином, по справі повністю
доведена винуватість засудженого
ОСОБА_7 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і
його дії кваліфіковані правильно.

Не знайшли свого підтвердження під час
вивчення матеріалів справи і
твердження захисника ОСОБА_6 про
порушення права на захист засудженого
ОСОБА_7

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що суд,
призначаючи покарання, не врахував
обставини, що його пом'якшують, є
безпідставними.

Призначаючи покарання ОСОБА_7, суд з
достатньою повнотою врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, який є
тяжким, особу винного, який раніше не
судимий, позитивно характеризується,
обставини, які пом'якшують покарання, -
визнання вини, наявність на утриманні
неповнолітніх дітей те, що ОСОБА_7 має
хронічні захворювання та дійшов
обґрунтованого висновку про
можливість призначення йому
мінімального покарання, передбаченого
санкцією частини статті, за якою його
визнано винним.

Таке покарання, на думку колегії
суддів, є необхідним і достатнім для
його виправлення та попередження
вчинення ним нових злочинів.

Оскільки в касаційній скарзі захисника
ОСОБА_6 не наведено переконливих
доводів для обґрунтування
невиправданої суворості призначеного
ОСОБА_7 покарання, тому скарга і в цій
частині задоволенню не підлягає.

Розглядаючи справу за апеляціями
захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про правильне
встановлення місцевим судом фактичних
обставин справи, доведеність вини
засудженого ОСОБА_7 у вчиненні
інкримінованого йому злочину та
правильність кваліфікації його дій, а
також вказав на докази, які
спростовують доводи поданих апеляцій.

Ухвала апеляційного суду є достатньо
мотивованою та в повній мірі
відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960
року.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
були би підставою для зміни чи
скасування судових рішень у справі, не
встановлено.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ
«Перехідні положення» КПК України та
статтями 394-396 КПК України 1960 року,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Овідіопольського районного суду
Одеської області від 12 червня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Одеської
області від 17 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну
скаргу захисника ОСОБА_6 - без
задоволення.

Судді:

________________ ____________________
________________

Г.О. Животов Є.Б. Пузиревський А.М.
Крещенко