Провадження 11-кп/792/384/15
Справа № 686/8356/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: КК України Доповідач Задворний
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Хмельницький

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2014 року за № 100001118, за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника адвоката ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року,-
в с т а н о в и л а:
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білогіря Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,-
засуджено за:
-ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;
- ч. 1 ст. 135 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- ч.1 ст. 383 КК України на 6 місяців арешту;
-ч. 1 ст. 384 КК України на 5 місяців арешту.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань і з урахуванням положень ст. 72 КК України остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 22 липня 2014 року, зарахувавши в цей строк час перебування під вартою з 03 квітня по 21 липня 2014 року включно.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь: потерпілої ОСОБА_11 300000 грн. моральної шкоди; держави 7843 грн. 75 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Питання про речові докази вирішено згідно вимог ст. 100 КПК України.
За вироком міськрайонного суду приблизно о 06 год. 15 березня 2014 року в м. Хмельницькому ОСОБА_9 , в стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним транспортним засобом «Шевролє Лачетті», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , з несправною ходовою частиною та рухаючись по вул. М. Рибалко в напрямку вул. Зарічанської, в районі перехрестя з проспектом Миру, в порушення вимог пунктів 1.5 частини 1, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 11.13, 12.1, 12.4, 31.4, 31.4.5 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху, перевищив дозволену в межах населеного пункту швидкість руху, внаслідок чого допустив занос автомобіля та, не впоравшись з керуванням, виїхав на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в реанімаційному відділенні Хмельницької міської лікарні.
Крім того, ОСОБА_9 , того ж дня, після вчинення дорожньо- транспортної пригоди, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_12 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, в який він сам поставив останнього, завідомо залишив потерпілого без допомоги та з місця пригоди зник.
З метою уникнення відповідальності за раніше вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_9 16 березня 2014 року особисто звернувся до Зарічанського ВМ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області та, будучи попередженим слідчим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ст. 383 КК України, заявив про те, що в період часу з 02 до 07 год. 15 березня 2014 року невстановлена особа незаконно заволоділа його автомобілем «Шевролє Лачетті», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , який він залишив у дворі будинку АДРЕСА_2 , тобто про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, якого насправді не було. За повідомленням ОСОБА_9 відомості про факт незаконного заволодіння транспортним засобом слідчим СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області 18 березня 2014 року було внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001171 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Проте, постановою слідчого від 29 березня 2014 року зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення.
Крім того, реалізуючи свої наміри, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за раніше вчинені злочини, ОСОБА_9 в ході кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України під час його допиту 20 березня 2014 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, дав слідчому СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області завідомо неправдиві показання про те, що 15 березня 2014 року в період часу з 02 по 07 год. невстановлена особа заволоділа його автомобілем «Шевролє Лачетті», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , який він залишив у дворі буд.№8-а по вул. Свободи в м. Хмельницькому, тобто свідомо і завідомо неправдиво дав показання слідчому про незаконне заволодіння його транспортним засобом, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2014 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року стосовно ОСОБА_9 залишено без зміни, а апеляційні скарги його та захисника адвоката ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 травня 2015 року ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2014 року була скасована як така, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок місцевого суду змінити, скасувавши його в частині засудження за ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України із закриттям кримінального провадження в цій частині за відсутністю складу зазначених злочинів.
Вважає себе винним лише у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і просить пом`якшити йому покарання до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та, з урахуванням пом`якшуючих обставин, просить застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і з встановленням іспитового строку 3 роки.
Вказує на те, що в кримінальному провадженні не визначено стану його осудності після вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди з огляду на отримані ним тілесні ушкодження, що б підтверджували суб`єктивну сторону інкримінованих йому кримінальних правопорушень. А обставини настання смерті потерпілого не пов`язані із залишенням останнього в небезпеці, з підстав чого його дії і було перекваліфіковано, оскільки відсутні докази про ознаки життя потерпілого на момент виникнення пригоди та такі наслідки, на його переконання, охоплюються ч. 2 ст. 286 КК України.
Вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, з огляду на наявність на місці пригоди свідків, прибуття карети швидкої допомоги, незмінність місцезнаходження автомобіля та його перебування без свідомості.
Також стверджує, що він не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, з огляду на диспозицію вказаної норми закону та закриття кримінального провадження за ст. 289 КК України, у зв`язку з чим втратив статус потерпілого. При цьому зазначає про неможливість подвійного притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 383 та ч. 1 ст. 384 КК України, які є одним видом, за одне і те ж правопорушення, оскільки об`єкти кримінальних правопорушень та їх об`єктивні сторони містять ознаки лише одного кримінального правопорушення.
На його думку за ч. 2 ст. 286 КК України йому призначено явно несправедливе покарання внаслідок суворості, оскільки суд належним чином не врахував його щире каяття, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за необережний злочин, молодий вік, вищу освіту, наявність на утриманні бабусі пенсійного віку та відсутність інших членів сім`ї, які б потурбувались про неї, визнання завданої ним моральної шкоди та бажання її відшкодувати.
Захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок місцевого суду змінити і пом`якшити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому за цим кримінальним законом не більше 5-ти років позбавлення волі та, з урахуванням пом`якшуючих обставин, застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_9 від покарання з випробуванням.
Звертає увагу на те, що при призначенні покарання ОСОБА_9 місцевим судом належним чином не було враховано такі пом`якшуючі вину останнього обставини як щире каяття, повне відшкодування потерпілій матеріальних збитків, визнання вини, вчинення злочину вперше і те, що обвинувачений має на утриманні бабусю, яка перебуває у безпорадному стані.
На його думку з вироку повинно бути виключено обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 135 КК України, оскільки внаслідок ДТП останній отримав черепно-мозкову травму і не мав фізичної можливості надати належну допомогу потерпілому, так як погано орієнтувався в просторі та часі.
Вважає, що оскільки потерпіла при подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди не сплатила судовий збір, то суд, відповідно до ст. 207 ЦПК України, повинен був залишити її без розгляду.
В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку місцевого суду та постановлення нового, яким ОСОБА_9 слід призначити, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.
На її думку призначене ОСОБА_9 покарання є занадто мяким, оскільки не відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та наслідкам, які настали внаслідок його скоєння.
Вважає, що ОСОБА_9 фактично свою вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, в судових засіданнях суду першої інстанції намагався перешкодити встановленню істини у справі, завдану моральну шкоду не відшкодував та не намагався її відшкодувати.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої обвинувачений ОСОБА_9 вважає твердження останньої про необхідність призначення йому максимального покарання у виді позбавлення волі, передбаченого в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, занадто жорстоким, так як вчинив кримінальне правопорушення з необережності, а не умисно.
Заслухавши: доповідача-суддю апеляційного суду; обґрунтування обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на підтримання своїх апеляційних скарг; доводи потерпілої ОСОБА_7 і адвоката ОСОБА_8 про необхідність скасування вироку місцевого суду та постановлення нового з підстав, викладених в апеляційній скарзі потерпілої; міркування прокурора про необхідність залишення вироку без зміни, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у: порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 ; залишенні в небезпеці останнього; завідомо неправдивому повідомленні про вчинення злочину за викладених у вироку обставин грунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених в судових засіданнях, належно оцінених судом і він є обгрунтованим.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 показав, що керуючи в стані алкогольного спяніння належним йому автомобілем «Шевролє Лачетті», на задніх колесах якого були встановлені різні шини, і рухаючись по вул. М. Рибалка в напрямку вул. Зарічанської в м. Хмельницькому зі швидкістю близько 100 км/год., на перехресті з проспектом Миру не впорався з керуванням, внаслідок чого керований ним автомобіль зіткнувся зі стовпом електроопори на тротуарі в місці зупинки громадського транспорту. Як стався наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яким чином після ДТП він опинився у дворі будинку № 8-а по вул. Свободи пояснити не може у зв`язку з сильним станом алкогольного сп`яніння. Дійсно 16 березня 2014 року він заявив в орган міліції про ніби-то незаконне заволодіння невідомою особою належним йому автомобілем «Шевролє Лачетті». Проте, пояснити з якої причини він це зробив не може.
Потерпіла ОСОБА_7 показала, що близько 06 год. 15 березня 2014 року її чоловік ОСОБА_12 пішов на зупинку громадського транспорту поруч перехрестя вулиці М. Рибалка-проспект Миру. Коли приблизно о 07 год. 30 хв. вона проходила повз зазначену зупинку, то побачила на тротуарі біля стовпа електроопори легковий автомобіль, а поруч лежали уламки деталей останнього та темного кольору курточка. Згодом з мобільного телефону чоловіка їй повідомили, що він помер у лікарні.
Згідно даних, зафіксованих: в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15 березня 2014 року, схемі до нього та фото таблицях; в протоколі огляду транспортного засобу місцем пригоди є територія зупинки громадського транспорту та перехрестя вулиці М. Рибалка-проспект Миру у м. Хмельницькому, де був виявлений автомобіль «Шевролє Лачетті» червоного кольору, тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями, характерними для ДТП у виді деформації та подряпин частин кузова, деформації та пробиття колес, розбиття скла.
Відповідно до акту обстеження дорожніх умов від 15 березня 2014 року на ділянці вулиці М. Рибалка дорожнє покриття, на місці ДТП, асфальтобетон, сухий, видимість дороги не обмежена.
За висновком експертизи технічного стану транспортного засобу №109 А на момент дослідження робоча гальмівна система автомобіля «Шевролє Лачетті» у працездатному стані, рульове керування та ходова частина у несправному стані. Несправність рульового керування та ходової частини автомобіля, що виражені у деформації лівої тяги рульового приводу, деформації дисків обох передніх та заднього лівого коліс, пошкодженні елементів підвісок обох лівих коліс носять аварійний характер та пов`язуються із дією ударного навантаження під час розвитку ДТП. Несправність ходової частини автомобіля «Шевролє Лачетті», що заключається у встановленні на задню вісь автомобіля шин різних розмірів з різними малюнками протекторів, мала місце до ДТП, виникла під час обслуговування автомобіля і могла бути виявлена водієм під час візуального огляду автомобіля перед виїздом.
Факт керування ОСОБА_9 15 березня 2014 року автомобілем в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком судово-токсилогічної експертизи № 476, згідно якого в крові обвинуваченого виявлено наявність етилового (винного) спирту 2, 56 %о (проміле).
За висновком судово-медичної експертизи № 131 причиною смерті потерпілого ОСОБА_12 є відкрита тупа травма тазу з множинними переломами кісток тазу з множинними пошкодженнями внутрішніх органів, розривами м`яких тканин промежини, які ускладнились травматичним шоком.
Виявлені при огляді трупа ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: розривів крижово-здухвинних з`єднань зліва та справа, багатовідламкових переломів вертлюгової западини правої здухвинної кістки, крила правої здухвинної кістки з проникненням головки стегнової кістки в порожнину тазу, переломів гілок сідничної та лонної кісток справа, перелому тіла правої сідничної кістки ближче до вертлюгової западини, розривів сечового міхура, прямої кишки, крововиливів в м`які тканини порожнини тазу, розриву м`яких тканин промежини тазу, крововиливу в зовнішню поверхню верхньої третини правого стегна могли утворитись від одноразового удару у зовнішню поверхню правого стегна твердим тупим предметом, можливо частиною кузова автомобілями при первинному контакті незадовго до настання смерті (не більше 30-60 хвилин) та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 128А мінімальна швидкість руху автомобіля «Шевролє Лачетті» до моменту ДТП складала приблизно 67,5-72,1 км/год. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до п.п. 10.1, 11.13, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість у обвинуваченого уникнути виїзду керованого ним автомобіля на тротуар та наїзду на пішохода ОСОБА_12 була і залежала від виконання ОСОБА_9 вимог п.п. 10.1, 12.1, 11.13 Правил дорожнього руху України і він мав можливість запобігти виникненню ДТП.
За висновком судово-медичної експертизи № 269 у ОСОБА_9 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді забійної рани волосяної частини голови зліва, на межі лобної та тім`яної ділянок, що могло утворитись 15 березня 2014 року від дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею і відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи № 99 генетичні ознаки слідів крові та клітин на подушці безпеки водія в салоні автомобіля «Шевролє Лачетті» збігаються між собою, а також з генетичними ознаками клітин на змиві з керма та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 , що підтверджує факт керування останнім автомобілем безпосередньо перед наїздом на потерпілого ОСОБА_12 .
З показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що приблизно о 06 год. 15 березня 2014 року вони перебували поруч із зупинкою громадського транспорту на перехресті вулиці М.Рибалка та проспекту Миру і бачили як автомобіль «Шевролє Лачетті» червоного кольору на великій швидкості виїхав з проїзної частини дороги на тротуар і наїхав на пішохода та зіткнувся з електроопорою. З автомобіля вийшов ОСОБА_9 та, незважаючи на спроби очевидців пригоди затримати останнього, вирвався та втік з місця події. Стверджують, що ОСОБА_9 не міг не бачити потерпілого, оскільки той лежав на асфальті в декількох метрах від автомобіля.
З даних протоколу прийняття слідчим СВ Хмельницького МВ УМВСУ в Хмельницькій області заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що приблизно о 15 год. 16 березня 2014 року до слідчого звернувся ОСОБА_9 з повідомлення про незаконне заволодіння невідомою особою належним йому автомобілем «Шевролє Лачетті» червоного кольору, тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , в період часу з 02 до 07 години 15 березня 2014 року. При цьому ОСОБА_9 слідчим був попереджений про кримінальну відповідність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинений злочин за ст. 383 КК України.
(т. 1, а.к.п. 205).
Повідомлені ОСОБА_9 відомості про вчинене кримінальне правопорушення 18 березня 2014 року були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001171 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
(т. 1, а.к.п. 203).
Оскільки під час зазначеного досудового розслідування факт незаконного заволодіння невідомою особою належним ОСОБА_9 автомобілем не підтвердився, 29 березня 2014 року постановою слідчого кримінальне провадження № 0001171 було закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
(т. 1, а.к.п. 216).
Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована судом, що дало можливість дійти обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчинених злочинах і його дії за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 383 КК України кваліфіковані правильно.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_9 ще й за ч. 1 ст. 384 КК України є зайвою, оскільки даючи показання в якості потерпілого, після його заяви слідчому про незаконне заволодіння належним йому автомобілем, він фактично конкретизував і деталізував своє завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.
Твердження в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що останній після здійснення ДТП перебував без свідомості та не орієнтувався у просторі і тому не міг надати допомогу потерпілому ОСОБА_12 є надуманими і спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими матеріалами кримінального провадження.
Такі та інші твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі колегія суддів розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за завідоме залишення ще живого ОСОБА_12 без допомоги, на якого він, внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху, здійснив наїзд і поставив у небезпечний для життя стан.
За таких обставин, наявність на місці ДТП свідків та приїзд автомобіля «швидкої допомоги» не є безумовним доказом відсутності вини ОСОБА_9 у залишенні потерпілого в небезпеці.
Посилання обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі на недослідження місцевим судом його психічного стану після ДТП колегія суддів до уваги не приймає, зважаючи на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні відомості, які могли б викликати сумнів щодо осудності чи обмеженої осудності ОСОБА_9 . І клопотань від останнього та його захисника про проведення психіатричної експертизи під час судового розгляду не надходило. Не виникало підстав для призначення такої експертизи і в судовому засіданні апеляційного суду.
Покарання ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його. Воно є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.
При цьому були враховані і ті обставини, на які є посилання в апеляційних скаргах.
Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України та застосування ст. 75 КК України, за сукупністю злочинів, колегія суддів не знаходить.
Не вбачається підстав для призначення ОСОБА_9 і більш суворого покарання, на що посилається в своїй апеляційній скарзі потерпіла. А не визнання ним повністю своєї вини у вчиненому та не відшкодування завданої моральної шкоди самі по собі не свідчать про необхідність посилення покарання обвинуваченому.
Тому апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційних скарг про призначення ОСОБА_9 явно несправедливого покарання як через м`якість, так і через суворість.
Цивільний позов про стягнення моральної шкоди вирішено відповідно до вимог цивільного закону.
Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд повинен був позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду, оскільки вона не сплатила судовий збір, безпідставне, так як відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409, 418, 419, 426, 532 ч. 2 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 задовільнити частково, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року стосовно ОСОБА_9 в частині засудження за ч. 1 ст. 384 КК України скасувати, а провадження у цій частині закрити за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за: ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України на 1 рік позбавлення волі; за ч. 1 ст. 383 КК України на 6 місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_9 6 (шість) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
В решті цей вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили після її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційною інстанцією, а засудженим ОСОБА_9 , який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:/підписи/
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2