Справа № 592/752/14-к
Провадження № 1-кп/592/12/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2015 року м.Суми

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , урож. м. Лебедин Сумської області, громадянина України, українця, зареєстрованого АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не працюючого, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України -
В С Т А Н О В И В :
11.12.2013 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки ЗАЗ-110308-45 р.н. НОМЕР_1 і рухаючись по вул. Іллінська з боку вул. Баумана в м. Суми, не врахував дорожню обстановку, зневажив безпекою дорожнього руху і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість, не зупинився , що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїжджу частину вул. Іллінська по нерегульованому пішохідному переходу в районі перехрестя з вул. Комсомольська , справа наліво по напрямку руху транспортного засобу.
Внаслідок транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_4 спричинені наступні тілесні ушкодження : «Сполучена травма. ЗТГК. Перелом 4-8 ребер зліва. Перелом лівого передпліччя. Перелом лівої гомілки. Забій лівої скроневої ділянки. ЗЧМТ. Струс головного мозку», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №22 від 09.01.2014 року кваліфікуються як середньої тяжкості .
Керуючи автомобілем ЗАЗ-110308-45 р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 і введені в дію з 1 січня 2002 року/ з наступними змінами і доповненнями /, передбачені пунктом:
-18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Допущені порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією транспортної пригоди і наслідками, що настали.
Своїми діями, що виразились у порушенні правил безпеки руху, передбачених пунктом 18.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_4 , з спричиненням йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень , ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у предявленому обвинуваченні визнав і дав показання, що дійсно 11.12.2013 р. у денний час керуючи автомобілем ЗАЗ-110308-45 р.н. НОМЕР_1 на перехресті вул. Іллінська з вул. Комсомольська в м. Суми на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . У скоєному розкаявся, просить призначити за скоєне не дуже суворе покарання.
Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення коштів як витрат на лікування , відшкодування майнової шкоди у зв`язку з знищенням майна у загальній сумі 8405 грн., а також 50 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди - визнає частково, враховуючи наступне :
- вважає , що вимога про стягнення коштів на відшкодування спричиненої транспортною пригодою моральної шкоди має завищену суму;
- просить врахувати , що у добровільному порядку сплатив потерпілому кошти у сумі 11 135 грн. як витрат на придбання ліків та медпрепаратів.
Скоєння обвинуваченим кримінально-карного діяння підтверджується також показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який суду дав показання що 11.12.2013 р. у денний час на перехресті вул. Іллінська з вул. Комсомольська в м. Суми на нерегульованому пішохідному переході на нього здійснив наїзд автомобіль ЗАЗ-110308-45 р.н. НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 , що спричинило йому тілесні ушкодження.
Не заперечує ту обставину, що обвинуваченим у добровільному порядку сплачувались грошові кошти як витрати на лікування, придбання ліків та медпрепаратів.
Підтримав остаточно уточнений заявлений цивільний позов про відшкодування спричиненої злочином шкоди і просить стягнути з винного :
- додаткові витрати у загальній сумі 8405 грн., що пов`язано: з необхідністю придбання ліків ; транспортні витрати на прибуття до лікарні на консультації ; витрати по сторонньому догляду , а також за постановку уколів і крапельниць ; на придбання пошкодженого одягу штанів, зимової куртки, чобіт / на загальну суму 3700 грн./;
- 50 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди і яку обгрунтовує перенесеними стражданнями , тяжкістю отриманих тілесних ушкоджень, втратою здоров`я, необхідністю лікування, настанням 2-ї групи інвалідності у зв`язку з погіршення стану здоров`я в результаті транспортної пригоди / а.с. 6, 57 /.
Інші докази у судовому засіданні не досліджувались відповідно до вимог ст. 349 КПК України.
Таким чином суд вважає, що скоєння підсудним кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження у судовому засіданні .
При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання суд враховує ступінь тяжкості ним скоєного кримінального правопорушення та яке необхідно вважати як вчинене по необережності, дані про його особу. ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, в скоєному покаявся , за місцем проживання і останнього місця роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей- дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, прийняв заходи по відшкодуванню спричиненої злочином шкоди, своїми правдивими показаннями сприяв органам досудового слідства розкриттю злочину і ці обставини суд відносить до помякшуючих покарання, відповідно до ст. 66 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України, суд по справі не вбачає.
Враховуючи, що дії обвинуваченого потягли за собою тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_4 , з встановленням йому 2-ї групи інвалідності , суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому додатково покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
У судовому засіданні обвинуваченим і його захисником - ОСОБА_7 заявлені письмові клопотання про звільнення винного від покарання згідно вимог Закону України від 08.04.2014 р. « Про амністію у 2014 році «.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України від 01.10.1996 р. з наступними змінами « Про застосування амністії в Україні « , установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до п. в ст. 1, ст. 14 Закону України від 08.04.2014 р. « Про амністію у 2014 році « , звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей-інвалідів та / або неповнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування покарання як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення є таким, що вчинене по необережності і відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до невеликої тяжкості. На день набрання чинності Закону України від 08.04.2014 р. « Про амністію у 2014 році « /а це станом на 19.04.2014 року / ОСОБА_6 мав і зараз має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей і щодо яких не позбавлений батьківських прав. Тому відносно ОСОБА_6 суд вважає за можливе застосувати акт амністії, з звільненням його від відбування призначеного покарання.
Однак застосування акту амністії не звільняє обвинуваченого від цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню спричиненої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.
1. Щодо заявлених потерпілим ОСОБА_4 вимог про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу автомобіля ЗАЗ 110308-45, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 як водія застрахована Національною страховою компанією « Оранта « / страховий поліс № АС /5649056, виданий Сумською обласною дирекцією НАСК « Оранта « , дата укладання договору - 13.09.2013 року, строк дії угоди до 13.09.2014 року , а.с. 56 /.
Відповідно до умов страхового полісу, встановлений розмір ліміту відшкодування страховиком спричиненої шкоди при настанні страхового випадку, що становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн.
Згідно вимог ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона / страховик / зобов`язується в разі настання певної події / страхового випадку / виплатити другій стороні / страхувальникові / або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму /страхову виплату / , а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі і виконувати інші умови договору .
А тому ухвалою суду від 11.03.2014 р. до участі у справі НАСК « Оранта « залучена в якості цивільного співвідповідача / а.с. 90, 91 /.
Так, потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про відшкодування додаткових витрат у загальній сумі 8405 грн., пов`язаних з : необхідністю придбання ліків ; транспортні витрати на прибуття до лікарні на консультації ; витрати по сторонньому догляду , а також за постановку уколів і крапельниць ; на придбання пошкодженого одягу штанів, зимової куртки, чобіт / на загальну суму 3700 грн./;
За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України ,,Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" / надалі Закону /, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку шкоду, яка заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну потерпілої особи.
Відповідно до вимог п. 23.1 ст. 23 Закону шкода , заподіяна життю та здоров`ю потерпілого, є : шкода, пов`язана з лікуванням ; що пов`язана з тимчасової втрати працездатності ; матеріальна шкода , пов`язана з стійкою втратою працездатності ; моральна шкода , що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана з смертю потерпілого.
Пункт 24.1 ст. 24 Закону зазначає що шкода , пов`язана з лікуванням потерпілого, відшкодовується у вигляді обгрунтованих витрат , пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням, реабілітацією потерпілого у закладі охорони здоров`я, медичному піклуванні, лікуванні у домашніх умовах, придбання лікарських засобів. Зазначені у цьому пункті витрати , необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом здоров`я.
Стаття 28 Закону зазначає , що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 26-1 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В обгрунтування стягнення коштів як додаткових витрат на придбання ліків і медпрепаратів, потерпілим ОСОБА_4 до позову залучені копії товарних чеків , квитанцій аптечних пунктів в підтвердження цих витрат / а.с. 8-16, 60 /. Необхідно звернути увагу, що копії зазначених документів не мають ніяких даних хто саме придбавав ці ліки. Також позивачем не надано суду доказів які ліки були придбані за його рахунок , їх найменування, необхідність придбання саме за медичним призначенням і що це повязано з лікуванням отриманих в результаті транспортної пригоди травм та як того вимагає пункт 24.1 ст. 24 Закону . Тому неможливо зробити висновок які ж конкретно витрати понесені потерпілим на придбання медикаментів і медпрепаратів.
Також цивільним позивачем не надано безсумнівних документально підтверджених доказів сум понесених транспортних витрат на прибуття до лікарні на консультації , по сторонньому догляду , за постановку уколів і крапельниць .
На підтвердження витрат у сумі 3700 грн. про необхідність придбання нового майна замість пошкодженого в результаті транспортної пригоди штанів, зимової куртки, чобіт згідно залучених товарних чеків / а.с. 45 /, потерпілим у відповідності до вимог ст. 28 Закону не надано безсумнівних доказів що зазначене майно мало такі значні пошкодження, які виключали його подальшу експлуатацію, або це майно було фізично знищено .
Так як цивільний позов пов`язаний з кримінальною справою, то відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Тому згідно ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності , допустимості доказів суд вважає, що надані суду документи не можна вважати такими, що безсумнівно підтверджують фактичні додаткові витрати потерпілого, пов`язані з лікуванням, стороннім доглядом , транспортними витратами, необхідністю придбання нового майна. А суд при вирішенні питання відшкодування матеріальної шкоди не може керуватись здогадами і припущеннями щодо суми таких витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне заявлену вимогу про стягнення 8405 грн. додаткових витрат , пов`язаних з лікуванням, придбанням нового одягу - залишити без розгляду, що не позбавляє права цивільного позивача на звернення до суду за захистом своїх майнових прав за правилами цивільного судочинства України , надавши в обгрунтування стягнення коштів відповідні докази.
2. Щодо вимоги потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди у сумі 50 000 грн. , то вона підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.
Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого по відшкодуванню шкоди застрахована згідно вимог Закону України ,,Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , відшкодування спричиненої потерпілій особі моральної шкоди передбачено п.23.1 ст. 23, ст. 26-1 зазначеного Закону, з встановленням суми у розмірі 5000 грн. / 5 % від суми ліміту у 100 000 грн. за страховим полісом на відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`ю/.
Представник страховика і співвідповідача - НАСК « Оранта « ОСОБА_10 пояснила суду, що відповідно до умов п. 33.1.4 ст. 33 Закону ОСОБА_6 повинен був невідкладно, але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання страхового випадку , письмово повідомити страховика про дорожньо - транспортну пригоду. Однак з дня транспортної пригоди і до цього часу з таким повідомленням обвинувачений до страхової компанії не звертався, з додатком документів переліком, встановленим Законом.
Також потерпілий , у порушення вимог ст. 35 Закону, для отримання матеріального відшкодування не подавав страховій компанії відповідну заяву у встановлений строк .
Таким чином вимоги, заявлені потерпілим, не були предметом розгляду страховою компанією, справа по страховому відшкодуванню не розпочата, ніякого рішення з спірних питань не приймалось.
А тому вважає, що у зв`язку з зазначеними вище порушеннями , потерпілий на підставі вимог ст. 37 Закону позбавлений права на відшкодування спричиненої шкоди за рахунок страхової компанії. А заявлені до стягнення суми повинні бути відшкодовані за рахунок обвинуваченого.
Однак суд не може погодитись з позицією представника цивільного співвідповідача, враховуючи наступне.
Так, п. 37.1.3. ст. 37 Закону передбачає, що спричинена шкода не відшкодовується страховиком при умові невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Однак потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов заявлений в межах кримінального провадження і встановлення факту транспортної пригоди, її причини і наступивші наслідки є безпосередньо завданням кримінально-процесуального судочинства.
Також п.37.1.4. ст. 37 Закону зазначає, що підставою для відмови страховика у відшкодуванні шкоди є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Так як трирічний строк з дня скоєння транспортної пригоди не минув, потерпілий має право в межах вказано строку звернутись до страховика з заявою про відшкодування йому моральної шкоди, яка є складовою шкоди, спричиненої здоров`ю , відповідно до вимог п. 23.1 ст. 23 Закону .
Судом встановлено, що потерпілий до страховика про стягнення коштів про відшкодування спричиненої моральної шкоди не звертався, питання про здійснення виплат у порядку вимог ст. 36 Закону не вирішувалось взагалі.
На цивільний позов у кримінальному провадженні розповсюджуються норми ЦПК України щодо законних підстав заявлених вимог про стягнення коштів, обґрунтування таких стягнень.
Відповідно ж до вимог ст. 3 ЦПК України, суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права громадян, їх свободи чи інтереси.
У даному випадку потерпілим ОСОБА_4 не надано суду доказів, що за встановленим Законом порядком він звертався до страховика з питанням відшкодування шкоди у розмірі передбаченого ліміту і що в цьому йому відмовлено , з обгрунтуванням такої відмови у відповідності до вимог Закону, і щоб це було підставою для звернення до суду з позовом по захисту порушених прав.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне заявлену вимогу про стягнення з співідповідача- страховика НАСК « Оранта « коштів на відшкодування моральної шкоди, в сумі встановленого ліміту, залишити без розгляду , що не позбавляє права цивільного позивача на звернення до суду за захистом своїх майнових прав за правилами цивільного судочинства України .
Не викликає сумніву та обставина, що отримані потерпілим ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, що потягли за собою госпіталізацію і стаціонарне лікування, погіршення стану здоров`я , настання інвалідності 2 ї групи спричинили моральні страждання , що дає право на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 Цивільного Кодексу України.
Розмір такої шкоди необхідно визначати з врахуванням роз`яснень п.п. 8 і 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 з наступними змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної / /немайнової / шкоди , залежно від характеру спричинених потерпілому моральних страждань, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, зусиль для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості.
Також необхідно враховувати і матеріальний стан обвинуваченого, який є безробітним, має на утриманні двох неповнолітніх дітей , відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.08.2014 року сплачує аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_11 на період його навчання / т.2, а.с. 12 /. Тому суд оцінує таку шкоду у сумі 17 000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь цивільного позивача ОСОБА_4 .
По справі судових витрат не має, речові докази не залучено.
Керуючись зазначеним вище, а також ст.ст. 122, 128, 373, 374 КПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Закону України від 08.04.2014 р. « Про амністію у 2014 році « , суд -
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки і 6-ть місяців , з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 / два / роки.
Відповідно до вимог п. в ст. 1, ст. 14 Закону України від 08.04.2014 р. « Про амністію у 2014 році», звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного, так і додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 / два / роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироку чинності не обирати.
Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково, стягнувши на його користь з ОСОБА_6 на відшкодування спричиненої моральної шкоди суму у розмірі 17 000 грн.
Вимоги ОСОБА_4 про :
- стягнення коштів як додаткових витрат у сумі 8405 грн. на лікування, придбанням нового одягу ; стягнення з страховика НАС « Оранта « коштів, в межах передбаченого Законом ліміту, на відшкодування спричиненої моральної шкоди - залишити без розгляду, що не позбавляє права потерпілого як цивільного позивача на звернення до суду за захистом своїх майнових прав за правилами цивільного судочинства України , надавши в обгрунтування стягнення коштів відповідні докази.
Вирок може бути оскаржений сторонами кримінального провадження до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1