справа № 462/4235/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000599 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має двох малолітніх дітей, 2010 і 2012 рр. народження, непрацюючого, який зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 15.07.2013 року о 21.40 год., керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині дороги вул.Повітряної у м.Львові в напрямку до вул.Шевченка, при проїзді її ділянки в районі перехрестя із вул.Машиністів, порушив вимоги п.п. 1.5, 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що виразилось в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді появи в полі його зору автопоїзда у складі сідлового тягача марки «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та бортового напівпричепа марки «SAMRO SR 334», реєстраційни номер НОМЕР_3 , який був припаркований у правій по ходу руху смузі проїзної частини, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди з дотриманням безпечного бокового інтервалу, що призвело до наїзду автомобіля під його керуванням на задню частину вказаного напівпричепа. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_7 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав, згідно висновку № 48 судово-медичної експертизи від 23.08.2013 року, тяжкі тілесні ушкодження, від яких 17.07.2013 року в КМК ЛШМД м.Львова наступила його смерть.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, не заперечив фактичних обставин справи

та показав суду, що 15.07.2013 року близько 18.00 год. він зустрівся зі своїм товаришем ОСОБА_7 . Вони придбали пляшку горілки, ємністю 0,7 л, яку розпили в парку по вул.Повітряній у м.Львові, не виходячи із салону автомобіля «DAEWOO NEXIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Він був за кермом, а ОСОБА_7 знаходився на передньому пасажирському сидінні. Після цього ОСОБА_7 попросив відвезти його додому і вони поїхали. Того що відбувалось далі він не пам`ятає. 16.07.2013 року він прийшов до тями, перебуваючи на лікуванні в КМК ЛШМД м.Львова, та дізнався, що ввечері 15.07.2013 року він на автомобілі здійснив наїзд на припаркований вантажний автомобіль з напівпричепом. 17.07.2013 року він на допиті у слідчого дізнався, що пасажир його автомобіля ОСОБА_7 від отриманих у дорожньо-транспортній пригоді травм помер у лікарні. У вчиненому розкаюється, просить суд його суворо не карати. Зазначив, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 визнає частково, оскільки вважає, що суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про стягнення яких просить ОСОБА_4 , є необгрунтованими, зокрема, не заперечує сплатити потерпілому на відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то вважає безпідставними вимоги потерпілого про відшкодування витрат на поминальні обіди та на щомісячне придбання свічок, а також на встановлення надгробного пам`ятника, при цьому, проти відшкодування інших витрат на поховання та коштів, витрачених на лікування ОСОБА_7 , не заперечує.

Враховуючи, що учасники судового розгляду визнали недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності цих позицій, а також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, - суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України розглянув справу за правилами, передбаченими даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 , як особи, яка керує транспортним засобом, у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до положень ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Диспозиція ч.2 ст.286 КК України передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом.

Як встановлено в ході судового розгляду, одним із пунктів Правил дорожнього руху України, які порушив ОСОБА_6 є п.2.9 «а», відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Таким чином, суд вважає, що така обставина, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яка зазначена в обвинуваченому акті, не може враховуватись

ОСОБА_6 як обтяжуюча покарання, оскільки вливає на кваліфікацію його дій за ч.2 ст.286 КК України.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності; обставини, які передували скоєнню злочину, зокрема, розпивання перед поїздкою спиртного обвинуваченим та ОСОБА_7 прямо в салоні автомобіля; особу винного, який не судимий, однак кримінальна справа, порушена щодо нього за ч.1 ст.286 КК України, була закрита 11.05.2010 року на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим (т.2 а.с.70), тобто з нереабілітуючих підстав, одружений (т.2 а.с.78), має на утриманні двох малолітніх дітей, 2010 та 2012 рр. народження (т.2 а.с. 79, 80), непрацюючий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (т.2 а.с.72, 74), згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг від мешканців не поступало (т.2 а.с.75).

Суд також бере до уваги думку потерпілого ОСОБА_4 , який повідомив суду, що обвинувачений ОСОБА_6 за весь час, який пройшов з дня смерті сина, не попросив пробачення, жодної матеріальної компенсації за скоєне не виплатив, просить суворо покарати обвинуваченого, призначивши максимальне покарання, передбачене в санкції ч.2 ст.286 КК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, за якою він обвинувачується.

Інтереси охорони безпечного пересування людей на правових та соціальних основах дорожнього руху, врегульованих Законом України "Про дорожній рух", з урахуванням характеру нехтування обвинуваченим в дорожній обстановці заходами безпеки дорожнього руху та у зв`язку із неодноразовим порушенням ним правил користування правом керувати транспортними засобами, з огляду на положення ст.55 КК України переконують суд в неможливості збереження за обвинуваченим такого спеціального права.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_4 цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 61058,14 грн. та 50000 грн. моральної шкоди, то такий підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, вимога про відшкодування обвинуваченим витрат на медичні препарати для лікування ОСОБА_7 у КМК ЛШМД м.Львова на загальну суму 1077,49 грн., з огляду на положення ст.1166 ЦК України, є обгрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки сума цих витрат підтверджується відповідними наданими суду фіскальними чеками (т.1 а.с.39), а ОСОБА_6 не заперечує проти такого відшкодування.

Частиною 1 ст.1201 ЦК України передбачено відшкодування витрат на поховання, зокрема, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Як вбачається з товарних чеків (т.1 а.с. 40-42, 49, 50) ОСОБА_4 зробив необхідні витрати на поховання сина на суму 13091 грн., які підлягають відшкодуванню йому за рахунок обвинуваченого згідно зі ст.1201 ЦК України у передбачений спосіб за правилами ст.1202 ЦК України.

Разом з тим, в силу ст.ст. 7, 11 ЦК України, суд вважає, що не можна віднести до необхідних витрат на поховання оплачену вартість поминального пригощання на дев`ятий

і сороковий день та річницю після смерті на загальну суму 7301 грн. 40 коп. (т.1 а.с.46-48), а також витрат на закупівлю свічок для щомісячного запалювання на кладовищі на суму 1238 грн. 25 коп. (т.1 а.с.44), бо такі витрати зроблені на власний розсуд потерпілим з метою дотримання канонів церковного східно-християнського обряду і безпосередньо з обрядом поховання, здійсненого з дотриманням моральних засад суспільства, напряму не пов`язані. Дане підтверджується також положеннями ст.1201 ЦК України та ст.1 Закону України "Про поховання та похоронну справу", відповідно до яких витрати на організацію поминальних обідів на дев`ять і сорок днів та річницю після смерті, на щомісячне встановлення свічок на місці поховання не входять до організації та проведення поховання.

Крім цього, не надано доказів понесених ОСОБА_4 витрат на відправлення церковних обрядів на загальну суму 1900 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також не підлягають до задоволення вимоги цивільного позову в частині відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, оскільки ОСОБА_4 на підтвердження таких надано лише кошторис компанії «КВАТРО» щодо виготовлення та встановлення пам`ятника від 16.07.2014 року на суму 36450 грн., при цьому на час розгляду справи не представлено суду доказів оплати вказаної суми, а відтак - доказів понесених витрати на спорудження пам`ятника.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У частині 2 ст.1168 ЦК України міститься перелік осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, серед яких зазначені батьки загиблого.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В даному випадку, вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпілий обґрунтовує тим, що така шкода завдана йому внаслідок смерті сина та полягає у переживаннях, душевному болю та моральних страждань у зв`язку із цим, відмічає, що потрібні значні зусилля для нормалізації його подальшого життя.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, який спричинив смерть ОСОБА_7 , що призвело до душевних страждань батька загиблого, у судовому засіданні доведена.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що моральна шкода підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_4 .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнав потерпілий, втративши сина, їх тривалість, а також той факт, що протягом тривалого часу жодної компенсації обвинуваченим потерпілому виплачено не було, бере до уваги обставини, які передували дорожньо-транспортній пригоді, зокрема те, що ОСОБА_7 разом з обвинуваченим вживав алкоголь прямо в автомобілі та в подальшому, знаючи про стан сп`яніння ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, просив відвезти його додому та продовжував їхати в автомобілі як пасажир, та приходить до висновку про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 частково, а саме в розмірі 35000 грн.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають

стягненню на користь держави належно підтверджені витрати на залучення експертів на загальну суму 4288,68 грн., оскільки проведення експертиз у кримінальному провадженні було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому, слід продовжити до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , - продовжити до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його затримання, тобто з 08 червня 2014 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 1077,49 (одну тисячу сімдесят сім) грн. 49 коп. витрат на лікування ОСОБА_7 , 13091 (тринадцять тисяч дев`яносто одну) грн. витрат на поховання та 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Речові докази:

- автомобіль «DAEWOO NEXIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання на майданчик тимчасового утримання УДП «Укрінтеравтосервіс» м.Львів-Винники (т.2 а.с.81), повернути ОСОБА_8 , як власнику;

- сідловий тягач марки «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та бортовий напівпричеп марки «SAMRO SR 334», реєстраційни номер НОМЕР_3 передані на зберігання ОСОБА_9 (т.2 а.с. 82, 83), повернути останньому, як власнику.

Витрати за проведення Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВС України у Львівській області автотехнічної експертизи №1/563 від 29.07.2013 року в розмірі 391 грн. 20 коп. (т.2 а.с. 42), автотехнічної експертизи №1/573 від 30.07.2013 року в розмірі 970 грн. 80 коп. (т.2 а.с.49) та інженерно-транспортної експертизи №1/284 від 09.04.2014 року в розмірі 589 грн. 68 коп. (т.2 а.с.175) і витрати за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №4475/5 від 08.04.2014 року в розмірі 2337 грн. (т.2 а.с.158), а всього витрати на залучення експертів в розмірі 4288 грн. 68 коп. відшкодувати за рахунок обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1