Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/633/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0003105 стосовно ОСОБА_9 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, що не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14 травня 2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст.75,76,104 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

- 26 квітня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.125 та ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.ст. 70,71 КК України остаточно на 5 років 10 місяців позбавлення волі. Звільнений 27 листопада 2-13 року умовно-достроково на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2013 року, не відбутий строк покарання 2 роки 9 місяців 21 день,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_9 за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року та призначено остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 500 000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_9 на користь держави 393, 12 грн. процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_9 за те, що він 17 травня 2014 року приблизно 01.00 год., знаходячись поблизу магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Кіровоград, вул. Пашутінська, 69 б, діючи умисно, з ревнощів та з метою спричинення тяжкого тілесного ушкодження, наніс раніше невідомому йому ОСОБА_10 один удар лівою ногою в голову, в область щелепи, в результаті якого ОСОБА_10 не втримався на ногах, впав, вдарившись головою об асфальт.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 - потерпілому ОСОБА_10 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у виді крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, перелому зводу черепа, синця в ділянці справа з крововиливом в м`які тканин, осадження в потиличній області з крововиливом в м`які тканини, рани язику, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент їх спричинення, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_11 помер.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Зокрема зазначає про те, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить вимогам п.п.1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання районним судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення в тому, числі умисних, тяжких, кримінальних правопорушень проти власності, будучи умовно-достроково звільнений від відбування покарання за останнім вироком знов вчинив тяжке кримінальне правопорушення, спровокував конфлікт з її сином ОСОБА_10 , при нанесенні удару в життєво важливий орган, діяв умисно та цілеспрямовано, усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій та можливість настання негативних наслідків.

Стверджує, що між протиправними діями ОСОБА_9 та наслідками у виді смерті її сина - потерпілого ОСОБА_10 є прямий причинний зв`язок, що ОСОБА_9 будучи звільнений від відбування покарань за попередніми вироками, як особа суспільно небезпечна і заслуговує на максимальне покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Наведені обставини, на думку потерпілої ОСОБА_7 не знайшли своєї об`єктивної та належної оцінки під час судового розгляду, що призвело до необґрунтованого призначення обвинуваченому надто м`якого покарання, яке не відповідає цілям та загальним засадам.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 , який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій та висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить скасувати вирок районного суду з підстав невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, постановити новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року та остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд в порушення вимог ст.65 КК України та положень п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» не врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до його смерті не визнав та не розкаявся, вчинив умисний тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення, на шлях виправлення не став і повинен нести більш суворе покарання, ніж те, що йому призначено за вироком районного .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії її підзахисного з ч.2 ст. 121 на ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті, вказуючи про незаконність та необґрунтованість вироку, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, необ`єктивність та неповноту у дослідженні доказів.

Зокрема зазначає про те, що дослідженні в судовому засіданні письмові докази, показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та висновки судово-медичних експертиз, які покладені в основу вироку про доведеність винуватості ОСОБА_9 , на думку сторони захисту, узгоджуються з показаннями ОСОБА_9 під час розгляду справи і не доводять наявність у нього умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_10 саме тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того адвокат стверджує, що за висновком судово-медичного експерта ОСОБА_21 за №443/314 смерть ОСОБА_10 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми, яка виникла в результаті падіння потерпілого на тверду поверхню з завданим прискоренням та ударом потилицею, що виключає наявність у діях ОСОБА_9 з об`єктивної та суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Таким чином, на думку сторони захисту матеріали кримінального провадження не містять достатніх та об`єктивних доказів, які з достовірністю свідчили про те, що ОСОБА_9 завдаючи один удар потерпілому ОСОБА_10 в область підборіддя мав намір заподіяти йому тяжке тілесне ушкодження, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ст.119 КК України, як вбивство з необережності.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав свою та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 і заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої і просили суд повністю задовольнити їх апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, щоапеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 121 КК України.

Висновки суду грунтуються на достатніх і допустимих доказах, в тому числі даних протоколів огляду місця події від 17.05.2014 року, згідно з яким зафіксовано місце події - асфальтна ділянка, що розташована з лівого боку від входу до супермаркету «АТБ», за адресою: м. Кіровоград, вул. Пашутінська, 69 В; огляду місця події від 17.05.2014 року - приміщення Кіровоградської обласної лікарні, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, просп. Університетський, 2/5, згідно з яким на столі одного з приміщень лікарні знаходиться труп ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 з раною в потиличній ділянці, з якої виступає кров; огляду трупа ОСОБА_10 від 17.05.2014 року; висновку судово-медичної експертизи від 19.05.2014 № 477, згідно з яким у ОСОБА_9 будь-яких тілеснихушкоджень у вигляді синців, саден, ран на тілі не виявлено, висновку судово-медичної експертизи від 01.07.2014 № 443, згідно з яким під час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 виявлено: закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під тверду мозкову оболонку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, перелому склепіння черепа, синець в області підборіддя праворуч з крововиливом в м`які тканини, осаднень в потиличній області з крововиливом в м`які тканини, рани язика.

Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, правдивість показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_14 під час проведення слідчих експериментів, а також ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_13 ОСОБА_22 та ОСОБА_20 перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , про те, що ОСОБА_9 заподіяв потерпілому тілесне ушкодження з необережності, обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами свідчення потерпілої ОСОБА_7 , показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , протоколи огляду місця події, огляду трупа, слідчих експериментів, висновки судово-медичних експертизта висновок первинної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_9 , а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_9 на спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 та настання смерті останнього внаслідок отримання такого ушкодження.

Крім того суд вказав, що показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , які узгоджуються між собою та не спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , підтверджують обставини того, що 17.05.2014 року приблизно 01.00 год. ОСОБА_9 забіг в провулок поблизу магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Кіровоград, вул. Пашутінська 69 б, не один, а разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , втрьох почали бійку з ОСОБА_18 , ОСОБА_24 та потерпілим ОСОБА_11 , під час якої останньому обвинувачений наніс один удар ногою в голову.

Дані, які містять вказаний протокол огляду місця події та додатки до них, протоколи проведення слідчих експериментів, повністю узгоджуються між собою, з показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 і спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_20 про їх непричетність до бійки.

Колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суб`єктивне ставлення винного до наслідків його дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного протиправного заподіянні тяжких тілесних ушкоджень іншій людині від убивства з необережності, необхідно оцінювати не лише виходячи з показань винного, а з урахуванням сукупності всіх доказів: показань свідків, потерпілих про характер дій винного, знарядь вчинення злочину, причини припинення злочинних дій, поведінка винного після цього, а також ставлення до наслідків, висновків судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень.

ОСОБА_9 факт нанесення потерпілому ОСОБА_10 удару ногою в область голови під час допиту в якості підозрюваного та під час судового розгляду не оспорював.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин даної справи, дії ОСОБА_9 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому ОСОБА_10 в результаті умисного удару в область голови з послідуючим падінням та ударом головою об тверду поверхню, що призвело до його смерті.

Надмірна сила акцентованого удару в область голови, його раптовість та цілеспрямованість свідчать про те, що ОСОБА_9 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких він помер.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про те, що він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень і що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала з необережності, колегія судів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи, про що змістовно та обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

Так, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_9 суд обґрунтовано вказав, що конфлікт ОСОБА_9 з його дівчиною ОСОБА_17 на грунті ревнощів, спілкування ОСОБА_10 з останньою, що загострило ревнощі ОСОБА_9 , місце події, спосіб нанесення та кількість (один удар лівою ногою в область підборіддя, від якого потерпілий з заданим ударом прискоренням упав та ударився головою об рівне асфальтне покриття ділянки, в той час як ОСОБА_20 та ОСОБА_16 почали бійку з друзями потерпілого), характер і локалізацію тілесних ушкоджень (синець в області підборіддя, осаднення в потиличній області, черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа, крововилив під тверду мозкову оболонку, крововиливи під м`яку мозкову оболонку по базальній поверхні і біля полюсів лобових часток, перелому кісток склепіння черепа), причина припинення нанесення тілесних ушкоджень потерпілому (падіння ), причина смерті потерпілого ОСОБА_10 (закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під тверду мозкову оболонку, крововиливом під м`які мозкові оболонки, перелом склепіння черепа), спільність та характер дій ОСОБА_9 з ОСОБА_20 та ОСОБА_16 з розв`язання бійки з ОСОБА_10 , ОСОБА_18 та ОСОБА_24 , на початку якої обвинувачений ОСОБА_9 відразу наніс удар ногою в голову потерпілому ОСОБА_10 , у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_9 умисно наносячи удар ногою в область голови потерпілого ОСОБА_10 , усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення удар ногою в голову у виді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, та підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого на спричинення ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність та доведеність причинно-наслідкового зв`язку між ударом ОСОБА_9 , падінням ОСОБА_10 та ударом об асфальт головою, в результаті якого потерпілий ОСОБА_10 помер від черепно - мозкової травми.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд правильно і цілком обґрунтовано взяв за основу вироку, в тому числі:

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 13.06.2014 року за участю свідка ОСОБА_18 , який вказав, що 17.05.2014 він зі своїми знайомими, серед яких був ОСОБА_25 знаходились біля магазину «АТБ», розташованого по вул. Пашутінській, що в м. Кіровограді. Придбали пиво, вийшли з магазину, повернули праворуч та присіли поруч з магазином. Незабаром до них підійшла дівчина, яка присіла біля них та попросила закурити. Дівчині дали цигарку, вона сиділа поруч з хлопцями. В подальшому з-за рогу до них вибігли хлопці, один з яких ударив ОСОБА_26 лівою ногою в область голови, від чого останній рівно упав на землю, на спину. В подальшому між іншими хлопцями розв`язалася бійка, під час якої ОСОБА_18 спричинені тілесні ушкодження;

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 13.06.2014 за участю свідка ОСОБА_17 , яка вказала, що 16.05.2014 вона разом зі своїм хлопцем ОСОБА_27 відпочивала у нічному клубі «Распутін», де вони посварилися та вона пішла в бік дому, де дорогою зустріла невідомих хлопців, які знаходилися біля магазину «АТБ», що по вул. Пашутінській у м. Кіровограді. Хлопців було троє, вони сиділи на бетонному бордюрі. Вона підійшла до них, присіла та попросила цигарку, її пригостили цигаркою та вона залишилася сидіти поруч з хлопцями. До неї підійшов її хлопець ОСОБА_28 , почав з нею розмову, на яку вона не реагувала, сиділа мовчала. Потім ОСОБА_28 . Відійшов від них в бік, після чого повернувся та вдарив ОСОБА_29 (найменшого за зростом хлопця). ОСОБА_17 вказала, як сааме відносно неї знаходився ОСОБА_11 , стояв навпроти неї, обличчям до неї. До ОСОБА_11 - ОСОБА_28 підійшов з лівої сторони. Свідок ОСОБА_17 бачила, що ОСОБА_28 наніс удар ОСОБА_10 ногою;

- висновок судово-медичної експертизи від 01.07.2014 № 443/2 про те, що враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_10 , а також морфологічні особливості та механізм їх утворення, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує свідок ОСОБА_18 в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.06.2014 (В подальшому з-за рогу до них вибігли хлопці, один з яких вдарив ОСОБА_26 ногою в голову. Хлопець вдарив Василя лівою ногою в область голови, від чого останній рівно впав на землю, на спину…), не виключається можливість травматичної дії в голову потерпілого при обставинах на які вказує свідок ОСОБА_17 в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.06.2014 (до ОСОБА_30 . ОСОБА_28 підійшов з лівої сторони. Свідок бачила, що ОСОБА_28 наніс удар ОСОБА_11 ногою, але якою сааме вказати не може. Як саме упав ОСОБА_11 свідок не бачила, а тому вказати не може…);

- висновок додаткової судово-медичної експертизи від 06.04.2015 № 443/3-14 за фактом смерті ОСОБА_10 , згідно з яким, тілесні ушкодження у вигляді: «черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, крововилив під тверду мозкову оболонку, крововиливи під м`яку мозкову оболонку по базальній поверхні і біля полюсів лобових часток, перелому кісток склепіння черепа, осаднення в потиличній області голови» характерні для інерційного механізму утворення черепно-мозкової травми, що виключає можливість їх утворення від локального травматичного впливу в область підборіддя без подальшого падіння потерпілого на тверду поверхню. Враховуючи наявність синця в області підборіддя, осаднення в потиличній області, а так само наявність перелому склепіння черепа, крововилив під тверду мозкову оболонку в потиличній області, крововилив під м`яку мозкову оболонку по базальній поверхні і біля полюсів лобових часток дозволяє говорити про інерційний механізмі утворення черепно-мозкової травми, яка утворилася при падінні на тверду переважну поверхню з доданим прискоренням.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, констатується захисника обвинуваченого ОСОБА_9 формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного стороною захисту вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_9 , який осудний, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 судом не встановлені.

Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, його особи, який будучи умовно - достроково звільнений від відбування покарання за вчинення умисних, тяжких, кваліфікованих, корисливих кримінальних правопорушень проти власності, через 5 міс. після звільнення з місць позбавлення волі, знов вчинив, умисне, тяжке, кваліфіковане, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_9 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор та потерпіла ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_31 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4