У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.

з участю прокурора

Сорокіної О.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 листопада 2008 року
кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Миколаївської
області на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від
20 листопада 2007 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судимого
вироком від 17.01.2005 року

за ч. 2 ст. 194 КК України, зміненого ухвалою

апеляційного суду від 31.03.2005 року

із застосуванням ст. 69 КК України на три роки

позбавлення волі, звільненого 09.02.2007 року

від відбування покарання умовно-достроково

на 6 місяців 28 днів

за ч. 2 ст.
186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на два місяці арешту, на
підставі ст. 71 КК України остаточно призначено сім місяців позбавлення волі.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

Як визнав доведеним суд, 12 липня 2007
року близько 15 години

30 хвилин
ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння в будинку свого дядька ОСОБА_2,
застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого,
відкрито заволодів грошима останнього на загальну суму 150 гривень.

У касаційному поданні прокурор ставить питання про скасування вироку суду в
зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю
призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Вважає, що суд в
достатній мірі не врахував, що вчинений ОСОБА_1 злочин є тяжким, а визнані
пом'якшуючі покарання обставини не знижують його суспільної небезпечності.
Також зазначає, що суд в порушення вимог ч. 2 ст. 63 КК України призначив
засудженому сім місяців позбавлення волі, в той час як вказаною нормою
передбачено позбавлення волі на строк від одного до п'ятнадцяти років.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційного подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів не знаходить підстав для його задоволення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його
засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю
розглянутих у судовому засіданні й викладених у вироку доказів, і прокурор у
касаційному поданні його не оспорює.

Покарання засудженому ОСОБА_1 призначено відповідно вимог ст. ст. 65-67 КК
України, з урахуванням усіх обставин, що впливають на його призначення, таке
рішення суду не суперечить загальним засадам призначення покарання. При цьому,
судом ураховано щире каяття засудженого, відшкодуванням ним завданого збитку, а
також родинні відносини з потерпілим, який не наполягав на суворому покаранні.
Суд обґрунтовано визнав ці обставини такими, що пом'якшують покарання і істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та умотивувавши своє рішення
належним чином, відповідно вимог закону, призначив покарання нижче від
найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 186 КК України. Також суд
зважив і на обставини, які обтяжують покарання та дані про особу ОСОБА_1, на
які посилається прокурор у поданні.

Наведене дає підстави вважати, що призначене

ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України є справедливим, необхідним й
достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що ж до тверджень прокурора про безпідставність призначення засудженому, у
порушення вимог ч. 2 ст. 63 КК України, покарання за сукупністю вироків у виді
семі місяців позбавлення волі, то вони є необґрунтованими.

Зі змісту ст. 51 КК України випливає, що покарання призначається засудженому за вчинений злочин.

Як убачається з вироку, суд, призначаючи ОСОБА_1 остаточне покарання за
сукупністю вироків, відповідно до ст. 71 КК України, частково приєднав до
призначеного за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді двох місяців арешту,
яке обґрунтовано переведено на підставі ст. 72 КК України у більш суворий вид
покарання, невідбуту частину покарання за попереднім вироком, остаточно
визначивши йому покарання - сім місяців позбавлення волі.

Враховуючи строк призначеного за ч. 2 ст. 186 КК України покарання та
невідбуту частину покарання за попереднім вироком, у суду не було підстав для
призначення ОСОБА_1 покарання у виді одного року позбавлення волі, а тому він
правильно при застосуванні

ст.71 КК України призначив йому сім місяців позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора залишити без задоволення, а вирок
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від

20 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

судді:

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Заголдний В.В.