В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.10.2014 Справа №1915/6106/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3

з участю прокурорів ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підсудного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тернополі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Так, 20 березня 2011 року у вечірню пору доби підсудний ОСОБА_8 разом з ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні клубу «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, розпивали спиртні напої, під час чого між ними через особисті непорозуміння, які виникли на побутовому ґрунті, виникла суперечка. В той час, не бажаючи продовжувати словесний конфлікт, ОСОБА_5 вийшов з приміщення клубу «Дозвілля» на вулицю, а ОСОБА_8 в свою чергу, обурившись поведінкою потерпілого, яка полягала у небажанні продовжувати конфлікт, попрямував за ОСОБА_5 .

Надалі, перебуваючи поблизу клубу «Дозвілля», у підсудного ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, реалізовуючи який підсудний, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, того ж дня близько 23 год. покликав до себе ОСОБА_5 , який стояв неподалік, після чого наніс останньому удар кулаком лівої руки в праву половину голови, від якого останній впав на бетонну поверхню, після чого підсудний ОСОБА_8 повернувся у приміщення клубу «Дозвілля», залишивши потерпілого на вулиці.

У результаті умисних злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік правого ока та лобної ділянки, субкон`юктивального крововиливу, лінійного перелому лобної кістки у горизонтальній її частині в ділянці правої очної орбіти, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з пластинчастим крововиливом у правому лобному полюсі головного мозку, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і утворились від сильного одноразового удару в праву лобно-орбітально-скроневу ділянку кулаком, і є нехарактерними для утворення внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту на площину.

Продовжуючи злочинну діяльність, 15 лютого 2012 року близько 02 год. у підсудного ОСОБА_8 , який перебував на узбіччі дороги неподалік приміщення будинку культури в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, де між ним та ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин спричинився словесний конфлікт, виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій вищевказаний злочинний умисел, підсудний ОСОБА_8 тоді ж і в тому ж місці, наблизившись до вказаного потерпілого, наніс останньому удар кулаком правої в ліву половину голови, від якого останній впав на ґрунтову поверхню узбіччя дороги.

Після цього, підсудний ОСОБА_8 , в той час, коли потерпілий ОСОБА_6 перебував на землі в лежачому положенні на правому боці, наніс йому декілька ударів ногами в ділянку грудей та один удар в ділянку правого кута нижньої щелепи потерпілого.

У результаті умисних злочинних дій підсудного ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута, синець повік лівого ока та садно червоної облямівки нижньої губи, які за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та не властиві для утворення при падінні з висоти власного росту на площину.

Допитаний як підсудний ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України визнав частково, пояснивши, що свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України не визнає, а за ч.1 ст.122 КК України визнає частково. Під час судового розгляду підсудний ОСОБА_8 пояснив, що 20 березня 2011 року він, підсудний, у вечірню пору доби дійсно перебував в приміщенні клубу «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, де також, серед інших осіб, перебував також і ОСОБА_5 , якого він, ОСОБА_8 , знав раніше. В той вечір ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння та безпричинно чіплявся до відвідувачів. Надалі він, підсудний, від матері ОСОБА_5 ОСОБА_9 дізнався про те, що того вечора ОСОБА_5 побили, проте остання говорила йому, підсудному, щоб останній оплатив грошові кошти за побиття її сина ОСОБА_5 , оскільки вона, свідок, знала про те, що побиття її сина було нібито з його, підсудного, сторони. Свою участь у нанесенні будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 він, підсудний заперечив, пояснивши, що оговорив себе під час провадження досудового слідства під час допиту в якості підозрюваного 10 червня 2011 року, де він свою вину у вчиненні вказаного злочину визнавав повністю. При цьому, доповнив, що наведені викривальні показання, які він давав під час провадження досудового слідства, навіть не перечитував, без роз`яснення права на захист, а підписав під психологічним тиском з боку працівників міліції, зокрема ТРВ УМВСУ в Тернопільській області, які, утримували його в приміщенні ТРВ до 02 год. ночі, а не так, як вказано в протоколі його допиту (з 16 год. 40 хв. до 19 год. 00 хв.), та, у разі відмови ним, ОСОБА_8 , підписати те, що було надруковано слідчим в протоколі утримувати його в приміщенні ТРВ, а також «закрити» останнього. Також пояснив, що свідок ОСОБА_10 відмовлявся від своїх показань на досудовому слідстві письмовою заявою, говорячи, що його, свідка, примусили свідчити проти ОСОБА_11 працівники міліції.

Що ж стосується його, ОСОБА_8 , обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, то фактично визнавши повністю свою вину під час допиту в судовому засіданні, підсудний при цьому пояснив, що визнає її частково, давши наступні показання, з яких слідує, що він, підсудний, 15 лютого 2012 року близько 02 год. знаходився в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області разом із своїм знайомим ОСОБА_12 , де йшли по дорозі наведеного села. Тоді ж вони побачили компанію незнайомих їм молодих людей, які були напідпитку. Наблизившись до них, дівчина з даної компанії ОСОБА_13 почала до них безпричинно чіплятись підійшовши до нього, підсудного, на що він, ОСОБА_8 , відштовхнув її від себе. Надалі, до нього, підсудного, підійшов ОСОБА_6 , який наніс йому удар, і в цей час він, ОСОБА_8 , з метою захиститись, оскільки думав, що потерпілий має намір нанести йому ще один удар, своєю рукою наніс один удар в ліву ділянку його голови, від чого останній впав на поверхню землі. Після цього, він, ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_12 пішли звідти, не наносячи більше нікому ударів.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини підсудним ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України, його вина у вчиненні даних злочинів повністю доводиться сукупністю зібраних у кримінальній справі та досліджених в судовому засіданні доказів.

По епізоду нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , з яких слідує, що останній 20 березня 2011 року близько 18 год. 00 хв. прийшов разом із своїм знайомим ОСОБА_14 в клуб «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, де надалі до їхньої компанії приєднався ОСОБА_15 (брат потерпілого), а після цього знайомі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з якими розпивали алкогольні напої. Близько 22 год. у вказаний розважальний заклад прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , з якими він, потерпілий, також був знайомим. В ході подальшої розмови він, ОСОБА_5 , розповів ОСОБА_8 про те, що приблизно місяць тому вгостив дівчину останнього шоколадом, на що підсудний ніяк не відреагував. Після цього, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 вийшли на вулицю, після яких він, потерпілий, також туди вийшов. В той час, коли вони всі перебували на вулиці його, ОСОБА_18 , до себе покликав ОСОБА_8 , після чого вони обоє відійшли в сторону, де ОСОБА_8 , нічого не пояснюючи, наніс один сильний удар кулаком своєї руки в його, потерпілого, голову, від чого останній впав на асфальтне покриття, відчувши після цього, що йому нанесли ще декілька ударів по тілу ногами та втративши свідомість. Через деякий час він, ОСОБА_18 , опритомнівши, помітив, що біля нього знаходиться ОСОБА_17 , який тримав його попід руку. Надалі, до них прийшли його, потерпілого, мати та брат ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , які викликали швидку медичну допомогу, яка доставила його, ОСОБА_5 , в лікувальний заклад.

Наведені показання потерпілого ОСОБА_5 повністю підтверджуються протоколами очних ставок, проведених між ним та ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , де потерпілий повністю підтвердив вищевказані свої показання та настояв на них.

(т.2, а.с. 51-52, 92-94, 61-62, 63-64, 82-84, 85-87)

Аналогічні до своїх показань обставини відтворив потерпілий ОСОБА_5 під час відтворення обстановки та обставин події злочину 29 листопада 2011 року, про що свідчить протокол проведення даної слідчої дії разом з таблицею ілюстрацій до нього.

(т.2, а.с.105-114)

Показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні підтвердивши показання потерпілого ОСОБА_5 , пояснив, що перебуваючи 20 березня 2011 року у вечірній час в клубі «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, де також перебували ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , з якими розпивали алкогольні напої. Близько 23 год. він, свідок, помітив, що ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 немає у приміщенні даного розважального закладу, через що він, ОСОБА_15 , вийшов на вулицю, де побачив як ОСОБА_8 наніс ОСОБА_5 один удар кулаком своєї руки в голову останнього. Після цього, він, свідок, пішов з місця події всередину клубу, оскільки вважав, що учасники конфлікту владнають його самі. Надалі в приміщення клубу повернулись ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , а після них, у невеликий проміжок часу, туди зайшла ОСОБА_21 мати, яка повідомила, що ОСОБА_5 побили, на що він, ОСОБА_15 , їй сказав, що ОСОБА_8 побив ОСОБА_5 . Після цього, вони разом, а саме він, ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , а також ОСОБА_8 , повертались додому пішки, де йдучи по дорозі, ОСОБА_9 з`ясовувала у ОСОБА_8 навіщо той побив ОСОБА_5 , то підсудний сказав, що «тепер я сяду», проте після цього почав сваритись із ОСОБА_9 , сказавши, що ні копійки не дасть на лікування ОСОБА_5 . Надалі, коли він, свідок, разом із ОСОБА_9 повернулись додому, то останній побачив, що у ОСОБА_5 побите лице та він скаржився, що його болить все тіло, унаслідок чого до нього викликали швидку медичну допомогу, яка доставила потерпілого до лікувального закладу. Надалі, через певний проміжок часу, ОСОБА_8 звертався до них, Будаїв, та зустрічався з метою залагодити конфлікт шляхом відшкодування шкоди, однак цього так і не зробив.

Наведені показання свідка ОСОБА_15 повністю підтверджуються протоколами очних ставок, проведених між ним та ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , де свідок повністю підтвердив вищевказані свої показання, настоявши на них.

(т.2, а.с. 53-54, 97-98, 67-69, 73-75, 76-78, 85-87)

Показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , яка повністю підтвердивши показання потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_15 , в судовому засіданні пояснила, що 20 березня 2011 року у вечірній час її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_22 пішли гуляти в село. Близько 23 год. 45 хв. того ж вечора вона, свідок, почула, що в дворі сильно гавкає собака, після чого остання вийшовши на вулицю, побачила свого сина ОСОБА_5 , в якого було побите обличчя. Вона, ОСОБА_9 , завела потерпілого в будинок, де на її запитання ОСОБА_5 повідомив, що його біля бару «Дозвілля» в с.Мишковичі Тернопільського району безпричинно побили ОСОБА_8 та ОСОБА_17 . Після цього вона, ОСОБА_9 , пішла в бар «Дозвілля», де побачила ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , а також там був її син ОСОБА_23 . Тоді ж, йдучи по дорозі додому ОСОБА_8 сказав їй, свідку, «що тепер він сяде в тюрму». Прийшовши додому разом із ОСОБА_15 вони викликали швидку медичну допомогу, де також її син ОСОБА_15 їй повідомив про те, що ОСОБА_5 побив ОСОБА_8 , який йдучи по дорозі перед тим, посварився із нею, свідком, сказавши, що не дасть жодної копійки на лікування ОСОБА_5 . Прийшовши додому, надалі, вона, свідок, звернулась у пункт ШМД, лікарі якого, оглянувши по місцю проживання потерпілого, доставили його у лікарню. Надалі, Торончаки звертались до них, Будаїв, з приводу відшкодування шкоди, однак цього ОСОБА_8 так і не зробив.

Вищевказані показання свідка ОСОБА_9 повністю підтверджуються протоколами очних ставок, проведених між нею та ОСОБА_24 (рідним братом ОСОБА_8 ), де сам ОСОБА_24 не заперечив того факту, що вони мали намір відшкодувати шкоду Будаям, а також ОСОБА_8 , де свідок повністю підтвердила вищевказані свої показання, настоявши на них.

(т.2, а.с. 57-58, 90-91)

Показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні підтвердивши обставини свого перебування ввечері 20 березня 2011 року в приміщенні бару «Дозвілля» в с.Мишковичі Тернопільського району, пояснив, що тоді ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 відходили у сторону від бару, після того як всередині нього між ними був словесний конфлікт. Надалі, приблизно через 20 хв. по цьому, він, свідок, в туалеті клубу бачив ОСОБА_5 із побитим обличчям.

Дані показання свідка ОСОБА_17 повністю підтверджуються протоколами очних ставок, проведених між ним та ОСОБА_8 , а також ОСОБА_5 , де свідок повністю підтвердив вищевказані свої показання, настоявши на них.

(т.2, а.с. 95-96, 85-87)

Тотожними до показань свідка ОСОБА_17 показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_14 .

Показаннями свідка ОСОБА_26 , який в судовому засіданні пояснив, що 20 березня 2011 року у вечірній час він перебував в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області у свого товариша, після чого вирішив повертатися додому в смт.Микулинці Тернопільського району Тернопільської області пішки, оскільки було близько 00 год. та маршрутні транспортні засоби вже не їздили. Проходячи по головній дорозі с.Мишковичі в напрямку смт.Микулинці, він, свідок, зупинився на зупинці в центрі села, маючи надію, що котрась машина зупиниться та підвезе останнього до смт.Микулинці, де неподалік помітив багато молоді і почув музику біля розважальних закладів «Зодіак» і «Дозвілля», підійшовши до яких помітив там 2 хлопців, які між собою конфліктували, в процесі чого ОСОБА_8 наніс удар рукою в ділянку голови ОСОБА_5 , від чого останній впав на асфальтне покриття. По зовнішньому вигляді і тому, як дані хлопці висловлювалися, він, свідок, зрозумів, що останні перебувають в стані алкогольного сп`яніння. Після цього, він, ОСОБА_10 , направився додому.

Вищенаведені показання свідка ОСОБА_10 повністю підтверджуються протоколами очних ставок, проведених між ним та ОСОБА_8 , а також свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , де свідок повністю підтвердив вищевказані свої показання, настоявши на них.

(т.2, а.с. 99-100, 101-102, 103-104)

Аналогічне стверджується протоколом відтворення обстановки та обставин події злочину від 29 листопада 2011 року разом з таблицею ілюстрацій до нього, де свідок ОСОБА_10 на місці вчинення злочину відтворив те, яким чином ОСОБА_8 20 березня 2011 року наніс тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 , підтвердивши дані ним раніше показання.

(т.2, а.с.115-121)

Показаннями свідка ОСОБА_27 фельдшера пункту ШМД с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, яка в судовому засіданні пояснила, що наприкінці березня 2011 року близько 02 год. 30 хв. до пункту ШМД звернулась ОСОБА_9 з приводу того, що сина останньої побили та йому необхідна допомога лікарів. Після цього, вона, свідок, разом із ОСОБА_28 виїхали по місцю проживання Будаїв, де в будинку побачили ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та лежав, скаржачись на головний біль. Тоді у нього на обличчі була кров, а також набряк під оком. Провівши огляд вони, працівники ШМД, відвезли ОСОБА_5 разом із матір`ю в Тернопільську районну лікарню. Крім цього, під час їхнього, свідків, перебування по місцю проживання Будаїв, від останніх вони дізнались про те, що ОСОБА_5 раніше того ж вечора поблизу бару «Дозвілля», що в тому ж населеному пункті, побив ОСОБА_8 .

Крім цього, винність ОСОБА_8 у вчиненні, у тому числі, інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України також доводиться сукупністю об`єктивних даних доказах, які містяться в матеріалах кримінальної справи:

· заявою ОСОБА_9 від 12 квітня 2011 року, в якій вона просить прокурора Тернопільського району вжити заходів до притягнення до відповідальності осіб, у тому числі ОСОБА_8 , які в ніч з 20 на 21 березня 2011 року в приміщенні бару «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, нанесли тілесні ушкодження її сину ОСОБА_5 ;

(т.1, а.с.46)

- рапортом помічника начальника відділу оперативного чергового ТРВ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_29 від 21 березня 2011 року, яким він доповів начальнику вказаного РВ про те, що того дня о 04 год. 25 хв. в РВ телефоном надійшло повідомлення від фельдшера ТЦРЛ про те, що БШД із с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області в приймальне відділення ТЦРЛ із ЗЧМТ, струсом головного мозку, численними гематомами голови і лиця, доставлений ОСОБА_5 ;

(т.1, а.с.58)

- протоколом усної заяви про злочин від 21 березня 2011 року, в якій ОСОБА_5 просить працівників міліції притягнути до відповідальності ОСОБА_8 , який в ніч з 20 на 21 березня 2011 року поблизу бару «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, безпричинно наніс йому тілесні ушкодження;

(т.1, а.с.59)

- протоколом огляду місця події від 21 березня 2011 року, відповідно до якого працівниками міліції було оглянуто прилеглу територію бару «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину, а також з правої сторони від входу в приміщення даного клубу виявлено 3 плями червоного кольору, що були схожі на кров;

(т.1, а.с. 61-63)

- протоколом №590 від 21 березня 2011 року медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, з якого слідує, що ОСОБА_8 того дня о 08 год. 40 хв. перебував у легкому ступені алкогольного сп`яніння;

(т.1, а.с.97)

- довідками ТРТМО та ТУЛ від 21 березня 2011 року, з яких вбачається, що при поступленні в дані лікувальні заклади ОСОБА_5 було виставлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, пошкодження цілісності кісток черепа;

(т.1, а.с. 98, 99)

- висновком комплексної судово-медичної експертизи №93 від 08 липня 2011 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік правого ока та лобної ділянки, субкон`юктивального крововиливу, лінійного перелому лобної кістки в горизонтальній її частині в ділянці правої очної орбіти, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з пластинчастим крововиливом у правому лобному полюсі головного мозку, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитися від сильного одноразового удару в праву лобно-орбітально-скроневу ділянку кулаком, і не є характерними для утворення внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту на площину;

(т.2, а.с. 126-132)

- висновком додаткової комплексної судово-медичної експертизи №149 від 14 грудня 2011 року, за яким виявлені у потерпілого ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказує останній під час допитів його в якості потерпілого та в ході проведення за його участю відтворення обставин та обстановки події від 29 листопада 2011 року зокрема, при нанесенні йому одного сильного удару кулаком в праву верхню передньо-бокову поверхню голови (лобно-орбітально-скроневу ділянку).

(т.2, а.с. 138-143)

Таким чином, суд, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про суперечливість, неспроможність та надуманість показань підсудного ОСОБА_8 , які суд вважає неправдивими та спрямованими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Так, суд, критично оцінює показання підсудного ОСОБА_8 про те, що участі у побитті 20 березня 2011 року ОСОБА_5 поблизу бару «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області не брав, оскільки вказані його показання спростовуються у своїй сукупності показаннями самого потерпілого ОСОБА_5 , який в своїх показаннях, даних ним упродовж досудового слідства, протоколах очних ставок, при відтворенні із ним обставин та обстановки вчинення злочину, письмових заявах та в судовому засіданні ствердив та настояв на тому, що удари йому наносив саме ОСОБА_8 . При цьому, потерпілий, упродовж вищевказаного періоду жодного разу не змінював своїх показань, послідовно, ґрунтовно та логічно структуровано викладаючи обставини подій, що мали місце 20 березня 2011 року поблизу бару «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області.

Вищевказані обставини повністю підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , пояснюючи як під час досудового слідства так і в судовому засіданні аналогічне, що і потерпілий ОСОБА_5 .

При цьому, суд оцінивши наведене в сукупності, критично ставиться також до позиції підсудного ОСОБА_8 про те, що свідок ОСОБА_10 оговорює його за вказівкою працівників ОВС, оскільки будучи допитаним з цього приводу в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що його ніхто із працівників ОВС не змушував давати такі показання, а навпаки ОСОБА_8 та його родина ще в процесі провадження досудового слідства змушували останнього відмовитись від таких показань, з приводу чого також відібрали від нього письмову заяву, зміст якої ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечив та просив брати до уваги його показання, які від добровільно давав як в ході досудового так і судового слідства, заперечивши показання свідка ОСОБА_30 про те, що він, ОСОБА_10 , нібито за зміну показань та написання заяви про відмову від показань щодо ОСОБА_8 вимагав пляшку горілки, проте водночас підтвердивши факт добровільності надання працівникам міліції показань свідком ОСОБА_10 щодо побиття ОСОБА_8 Будая ОСОБА_31 .

Зважаючи на наведене та враховуючи те, що висновками судово-медичних експертиз, які підтверджують показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 щодо механізму спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а також першочерговими письмовими заявами до ОВС від потерпілого та свідка ОСОБА_9 , в яких вказується на участь підсудного ОСОБА_8 в побитті ОСОБА_5 , показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_27 , з яких вбачається про їх обізнаність у ніч на 21 березня 2011 року того, що тілесні ушкодження ОСОБА_5 наніс саме ОСОБА_8 , показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , які повідомляли про наявність попереднього конфлікту між потерпілим та ОСОБА_8 , який мав місце тоді у приміщенні бару «Дозвілля», суд вважає, що показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , які були фактично очевидцями конфлікту, є правдивими, взаємо узгодженими між собою та з іншими доказами у кримінальній справі, яким суд дав оцінку вище, а тому повністю приймає їх до уваги.

Що ж стосується показань свідка ОСОБА_20 , яка пояснила, що була присутня 20 березня 2011 року в барі «Дозвілля», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, де бачила, що ОСОБА_5 поблизу нього наносили удари 4 невідомих їй хлопців, а ОСОБА_8 жодних ударів ОСОБА_5 не наносив тоді, що підтвердила в судовому засіданні її знайома допитана як свідок ОСОБА_19 , то суд критично відноситься до даних показань, оскільки вони повністю суперечать іншим доказам у кримінальній справі та спрямовані на сприяння уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності за скоєний ним злочин унаслідок того, що в той вечір ОСОБА_8 відпочивав у одній компанії із вказаними свідками, із якими перебуває у дружніх відносинах, при тому, що ОСОБА_19 являється родичкою ОСОБА_8 .

Крім цього, показаннями свідка ОСОБА_32 , що підтвердили як свідки так і підсудний та потерпілий, доводиться те, що влітку 2011 року Торончаки із родиною зустрічались із Будаями в барі «Зодіак», що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, де як настояли свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_33 брат ОСОБА_8 ОСОБА_24 пропонував Будаям, щоб потерпілий забрав свою заяву із ОВС про те, що його побив ОСОБА_8 , за що пропонували грошову винагороду. При цьому, ОСОБА_32 родич ОСОБА_8 , заперечив в суді дані факти в частині зміни показань потерпілим та грошового відшкодування за це, що суд також оцінює критично з тих же позицій, що і вище.

Що ж стосується показань підсудного ОСОБА_8 в частині застосування до нього недозволених методів ведення досудового слідства, то вказані посилання підсудного суд також оцінює критично, оскільки вони були предметом прокурорської перевірки, призначеної в межах судового розгляду даної кримінальної справи та свого підтвердження в результаті її проведення не знайшли, що стверджується постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Тернопільської області від 27 листопада 2013 року, якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000090 від 22 жовтня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях службових осіб ТРВ УМВСУ в Тернопільській області ознак вказаного кримінального правопорушення.

По епізоду нанесення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 12 лютого 2012 року він зі своєю дружиною ОСОБА_34 приїхали на декілька днів до тітки останньої в гості у с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області. Так, 14 лютого 2012 року він, потерпілий, ОСОБА_13 та її знайомий ОСОБА_35 разом пішли на дискотеку в бар «Зодіак», де розважалися та розпивали алкогольні напої, після чого близько 01 год. 30 хв. вирішили піти по місцю проживання ОСОБА_35 з метою продовжити святкування. Так, проходячи повз будинок культури, що в с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, поблизу них проходили ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , побачивши яких його, потерпілого, дружина ОСОБА_34 в них запитала, чому вони не вітаються, на що ОСОБА_8 повернувся до неї та навмисно штовхнув її своїм правим плечем в її праве плече, внаслідок чого вона впала. Побачивши це, він, ОСОБА_6 , обурився та зробив ОСОБА_8 зауваження, щоб він себе поводив культурно і не штовхав його дружину, на що останній не відреагував, а безпричинно правою рукою наніс йому, потерпілому, удар в ліву ділянку його голови, від якого він, потерпілий, впав на правий бік на поверхню землі. Після цього, ОСОБА_8 почав йому, ОСОБА_6 , наносити удари ногами і в цей час він, ОСОБА_6 , відчув сильний удар в праву ділянку своєї нижньої щелепи, від якого останній відчув різку сильну біль і почув звук подібний «хрускоту». Надалі, він, ОСОБА_6 , голосно крикнув, щоб ОСОБА_8 перестав його бити, оскільки останній йому вибив щелепу, після чого ОСОБА_8 відтягнули від нього, ОСОБА_6 , і він вже не наносив йому ударів. Надалі його, потерпілого, було доставлено в лікувальний заклад.

Аналогічні до своїх показань обставини відтворив потерпілий ОСОБА_6 під час відтворення обстановки та обставин події злочину 05 березня 2012 року, про що свідчить протокол проведення даної слідчої дії разом з таблицею ілюстрацій до нього.

(т.2, а.с.194-203)

Показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_35 , які в судовому засіданні пояснили аналогічне, що і потерпілий ОСОБА_6 , підтвердивши показання останнього.

Показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_36 , з яких слідує, що з потерпілим ОСОБА_6 та з підсудним знайома. Так, потерпілий ОСОБА_6 являється чоловіком її, свідка, племінниці ОСОБА_13 . Зокрема, ОСОБА_6 і ОСОБА_13 приїхали 12 лютого 2012 року до неї, свідка, - в с.Мишковичі, після чого 14 лютого 2012 року ввечері пішли в клуб розважатись. Надалі, а саме 15 лютого 2012 року, коли вона, ОСОБА_36 , повернулась з роботи по місцю свого проживання, то ОСОБА_13 їй повідомила про те, що вночі ОСОБА_8 побився з ОСОБА_6 через неї, ОСОБА_13 .

Показаннями свідка ОСОБА_27 , яка в судовому засіданні пояснила, що близько 02 год. 15 лютого 2012 року від диспетчера ТРТМО до неї поступив виклик про те, що до них по каналу «103» поступив виклик від жителя с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_35 , в якому останні просив під`їхати на вул.Стуса в тому ж селі, оскільки його товаришу пошкодили щелепу. Приблизно за 10 хв. вона, свідок, приїхала на вказане місце, де перебували ОСОБА_13 , ОСОБА_35 та ОСОБА_6 , який їй, свідку, пояснив, що його дуже болить в ділянці щелепи. Після огляду потерпілого нею, свідком, було зроблено попередній діагноз: вивих нижньої щелепи, проте в обов`язковому порядку запропоновано пройти детальне обстеження в ТРТМО, їдучи куди вона, свідок, повідомила іншим про свої підозри того, що ОСОБА_6 хтось вдарив і запропонувала їм нікого не укривати, оскільки ті, хто це зробив, повинні оплатити лікування, на що ОСОБА_34 відповіла, що коли їхня компанія йшла по дорозі, то до них підійшло двоє хлопців, один з яких і побив ОСОБА_6 .

Крім цього, винність ОСОБА_8 у вчиненні, у тому числі, також інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доводиться сукупністю об`єктивних даних доказах, які містяться в матеріалах кримінальної справи:

- рапортом оперативного чергового ТРВ УМВСУ в Тернопільській області ОСОБА_37 від 15 лютого 2012 року, яким він доповів начальнику вказаного РВ про те, що того дня о 04 год. 00 хв. в РВ телефоном надійшло повідомлення від чергового лікаря ТЦРЛ про те, що БШД із с.Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області було доставлено ОСОБА_6 із діагнозом ЗЧМТ, перелом нижньої щелепи, множинні садна обличчя, алкогольне сп`яніння. Тілесні ушкодження нанесли невідомі особи 15 лютого 2012 року близько 02 год. біля клубу в с.Мишковичі;

(т.1, а.с.108)

- заявою ОСОБА_6 від 15 лютого 2012 року, в якій останній просить працівників міліції притягнути до відповідальності невідомого чоловіка, який 15 лютого 2012 року близько 03 год. спричинив йому тілесні ушкодження в той час, коли він знаходився в с.Мишковичі Тернопільського району;

(т.1, а.с.109)

- довідкою ТУЛ від 15 лютого 2012 року, з якої вбачається, що при поступленні в даний лікувальний заклад ОСОБА_6 було виставлено діагноз: перелом щелепи, алкогольне сп`яніння;

(т.1, а.с.143)

- висновком судово-медичної експертизи №373 від 19 березня 2012 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута, синець повік лівого ока та садно червоної облямівки нижньої губи, де перелом нижньої щелепи за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та не властивий для утворення при падінні з висоти власного росту на площину. При цьому, утворення виявлених у ОСОБА_6 ушкоджень за наведених ним обставин, відображених в протоколі допиту останнього та протоколі відтворення обстановки та обставин події за його участю від 05 березня 2012 року, не виключається.

(т.2, а.с. 207-210)

Таким чином, суд, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про суперечливість, неспроможність та надуманість показань підсудного ОСОБА_8 , які суд вважає неправдивими та спрямованими на пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, що передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Так, суд, критично оцінює показання підсудного ОСОБА_8 про те, що він захищався від ОСОБА_6 , а тому наніс йому тілесні ушкодження захищаючись, оскільки вказане у своїй сукупності заперечується незмінними показаннями допитаних потерпілого, свідків, які були очевидцями конфлікту, до яких суд ставить як до правдивих, взаємо узгоджених між собою та з іншими доказами у кримінальній справі, яким суд дав оцінку вище, а тому повністю приймає їх до уваги, частково не приймаючи до уваги показання підсудного ОСОБА_8 , виходячи також з наступного.

Як слідує з положень ст.36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, зокрема, оборона може здійснюватися від суспільно-небезпечного діяння, ознаки якого передбачені кримінальним кодексом, і це посягання має бути реальним, а не уявним.

Відповідно до ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. У зв`язку з цим кримінальна відповідальність за такі дії настає лише у випадках, спеціально передбачених ст.ст. 118 та 124 КК України.

Як слідує з п.5 Постанови ПВСУ №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Водночас, свідки очевидці події злочину ОСОБА_13 та ОСОБА_35 , ствердивши показання потерпілого, повідомили суду про те, що конфлікт першим розпочав ОСОБА_8 , а дії ОСОБА_6 у даному випадку носили оборонний характер, що не виключає можливості появи легких тілесних ушкоджень у результаті даного конфлікту у ОСОБА_8 (т.2, а.с. 215-217).

Як слідує з аналізованих доказів та матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння на час вчинення ним злочину не перебував, про що сам ствердив в судовому засіданні, є фізично здоровим, в той час, коли ОСОБА_6 15 лютого 2012 року перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, оцінюючи в сукупності докази у кримінальній справі, чисельність ударів, що стверджується кількістю виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, спрямованості нанесених ОСОБА_8 ударів у голову потерпілого, суд приходить до обґрунтованого висновку про спрямованість умислу підсудного ОСОБА_8 на спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , що було вчинене ним унаслідок малозначимого приводу, а саме того, що до нього, підсудного, словесно чіплялась ОСОБА_13 .

Зважаючи на наведене, а також враховуючи те, що в процесі провадження як досудового слідства так і судового розгляду обставин, які б свідчили про наявність обстановки необхідної оборони, що б змушувало підсудного ОСОБА_8 вчиняти дії по захисту від суспільно-небезпечного посягання, з врахуванням стану здоров`я підсудного, а також потерпілого ОСОБА_6 , обстановки, що передувала конфлікту, суд вважає, що наявності необхідної оборони в умисних діях ОСОБА_8 не було.

Таким чином, суд, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, приходить до переконання про доведеність вини підсудного ОСОБА_8 у вчиненні злочинів та кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а також за ч.1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до тяжких та середньої тяжкості, особу винного, його молодий вік, який вперше притягуються до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризуються позитивно, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить фактичне часткове визнання підсудним вини, а до обставин, що обтяжують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, думку потерпілих, суд приходить до висновку, що підсудному ОСОБА_8 слід призначити покарання у межах санкцій статей обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі на певний строк за кожною із них та на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Водночас, з урахуванням пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставин, виключно позитивних даних про його особу, того, що з моменту вчинення ним злочинів минув тривалий проміжок часу, протягом якого підсудний нових злочинів не вчиняв, що свідчить про те, що останній став на шлях виправлення, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити даного підсудного від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_8 , у період його дії на нього слід покласти передбачені п.п. 2-4 ст.76 КК України обов`язки, що буде необхідним та достатнім для виправлення підсудного та попередження нових злочинів, оскільки за вищенаведеного виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливі без його ізоляції від суспільства.

По справі потерпілим ОСОБА_6 в процесі провадження досудового слідства подано заяву про визнання останнього цивільним позивачем у кримінальній справі по факту спричинення йому ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди унаслідок злочину на загальну суму 5 000 грн.

Так, згідно ст.28 КПК України (в редакції 1960 року) особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Разом із вказаним наведену заяву потерпілого ОСОБА_6 необхідно залишити без розгляду із роз`ясненням його права звернутись із належно оформленою позовною заявою в порядку цивільного судочинства, оскільки заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України щодо змісту і форми позовної заяви, а також зважаючи також на те, що суми як матеріальної так і моральної шкоди, які наведені у заяві, не були розмежованими, не обґрунтовані жодними доказами та не уточнені ні на досудовому слідстві ні в процесі судового розгляду.

При цьому, раніше обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України (в редакції 1960 року) і п.11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції 2012 року), суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.122 КК України та призначити йому за даними злочинами наступні покарання:

· за ч.1 ст.121 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

· за ч.1 ст.122 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення з останнього матеріальної та моральної шкоди, завданих унаслідок кримінального правопорушення на загальну суму 5000 грн. залишити без розгляду, роз`яснивши право потерпілому звернутись із вказаним позовом в порядку цивільного судочинства.

Раніше обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1