Справа № 1-4/12 Головуючий у І інстанції
Кічинська О.Ф.Провадження № 11/780/957/13
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

« 24 » грудня 2013 року
Колегія суддів судової палати з
кримінальних справ апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді - Ященко І.Ю.

суддів -Димарецького В.М., Говорухи В.І.

з участю прокурора - Скрипки І.М.

адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

потерпілих- ОСОБА_4, ОСОБА_5.

представника потерпілої - ОСОБА_6.

виправданого - ОСОБА_7.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві кримінальну справу
за апеляціями прокурора, який брав
участь в розгляді справи судом I
інстанції, Лавренюк Т.М. та потерпілої
ОСОБА_4 на вирок Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 15 червня 2012 року, яким

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1, українця, гр.
України, з вищою освітою, неодруженого,
працюючого юрисконсультом
Комунального закладу Київської
обласної ради «Фонд комунального
майна», раніше не судимого,

визнано невинним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та
виправдано за відсутністю в його діях
складу злочину, передбаченого ч.1 ст.
119 КК України.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7
на користь потерпілого ОСОБА_5 93 854,51грн.
матеріальних збитків та 330 000грн.
моральної шкоди та на користь
потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_4 по 330 000грн.
у відшкодування моральної шкоди -
залишено без розгляду

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування
ОСОБА_7 обвинувачувався у вбивстві
ОСОБА_9, вчиненому через необережність
за таких обставин.

12.08.2006р. близько 22 год., на майданчик,
перед літньою палаткою кафе «Сільмаг»,
розташованого в с. Зазим'я по вул.
Київській, 55, Броварського р-ну, де
знаходилися місцевий мешканець ОСОБА_7
зі своїми знайомими ОСОБА_10 і ОСОБА_11, а
також інші особи, прибули ОСОБА_9,
ОСОБА_8, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з метою
з'ясування обставин побиття їх
знайомого ОСОБА_14, яке мало місце в
літній палатці кафе «Сільмаг»
приблизно о 21 год. 30 хв. - 21 год. 45 хв.

Під час з'ясування обставин побиття
ОСОБА_14, між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 на ґрунті
раптово виниклих особистих неприязних
стосунків сталася бійка, під час якої
ОСОБА_7, діючи умисно з метою
спричинення тілесних ушкоджень, наніс
у ліву частину обличчя ОСОБА_9, сильний
удар кулаком правої руки зі стиснутим у
ньому невстановленим тупим предметом з
виступаючою поверхнею, спричинивши
ОСОБА_9 рану в ділянці носо-губного
трикутника зліва, яка має ознаки легких
тілесних ушкоджень.

При цьому, ОСОБА_7 в момент нанесення
удару ОСОБА_9 в обличчя кулаком правої
руки зі стиснутим у ньому
невстановленим предметом, достеменно
знаючи, як місцевий мешканець
обстановку на місці події, зокрема
наявність біля кафе бетонної
тротуарної плитки, передбачав
можливість настання шкідливих
наслідків своїх дій у вигляді падіння
ОСОБА_9 з подальшим ударом головою об
бетонну тротуарну плитку та отримання
внаслідок цього небезпечних для життя
тяжких тілесних ушкоджень, але
легковажно розраховував на їх
відвернення, чим проявив злочинну
самовпевненість.

Від нанесеного ОСОБА_7 удару ОСОБА_9
впав, ударившись правою
скронево-тім'яною ділянкою голови об
бетонну тротуарну плитку, внаслідок
чого отримав черепно-мозкову травму,
яка складалася з наступного комплексу
тяжких тілесних ушкоджень за критерієм
небезпеки для життя: крововиливу в
м'які тканини правої скронево-тім'яно -
потиличної ділянки голови, перелому
правої тім'яної кістки склепіння
черепа субдуральної гематоми,
обмежено-діфузних субарахноїдальних
крововиливів під м'яку оболонку,
крововиливів у речовину головного
мозку.

Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення
злочину зник, а ОСОБА_9 о 22год. 20хв.
12.08.2006р. був доставлений до лікарні
швидкої медичної допомоги м. Києва, де
ІНФОРМАЦІЯ_2, не приходячи до
свідомості, помер.

Згідно висновку повторної комісійної
експертизи № 281 від 12.11.2009р., між
вищевказаними тілесними ушкодженнями
та настанням смерті потерпілого є
причинний зв'язок.

Дії ОСОБА_9 органами досудового
слідства кваліфікувалися за ч.1 ст. 119 КК
України.

З вироку суду вбачається, що, приймаючи
рішення про виправдання ОСОБА_7, суд
дійшов висновку про відсутність в його
діях складу злочину, передбаченого ч.1
ст.119 КК України у зв»язку з тим, що
ОСОБА_7 діяв правомірно в межах
необхідної оборони від неправомірних
дій ОСОБА_9.

В апеляції прокурор просив
виправдувальний вирок скасувати у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду фактичним обставинам справи,
однобічністю судового слідства та
істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону, а
справу повернути прокурору для
проведення додаткового розслідування.

Обґрунтовуючи апеляцію, апелянт
послався на незаконність вироку,
оскільки вважає, що судове слідство
проведено в порушення вимог ст.ст. 22, 368
КПК України однобічно та неповно, без
всебічного дослідження всіх обставин
вчинення злочину та зокрема місця та
знаряддя вчинення злочину, вважає що
обставини виникнення рани у ОСОБА_9 в
місці носо-губного трикутника не були
досліджені, а тому виправдувальний
вирок суду, на думку апелянта, є
передчасним та необґрунтованим.

Апелянт вказав на те, що судом не взято
до уваги як доказ показання ряду
свідків та потерпілих, а мотивація про
визнання показань цих осіб
суперечливими стосовно досліджуваних
обставин є надуманою. Суд у вироку не
зазначив якими саме об'єктивними
доказами спростовується виникнення
забійної рани у ОСОБА_9, належним чином
не були досліджені обставини,
викладені у висновку повторної
комісійної судово-медичної експертизи
№ 281.

В апеляції потерпіла ОСОБА_4 просила
вирок суду скасувати, у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи та
неправильним застосуванням
кримінального закону, а справу
повернути прокурору на додаткове
розслідування.

Обґрунтовуючи апеляцію, апелянт
вважала досудове слідство неповним та
однобічним, оскільки дії ОСОБА_7, на її
думку, неправильно кваліфіковані за ч.1
ст.119 КК України, т.я. в основу
обвинувачення покладені неправдиві
показання ОСОБА_7 та свідків з його
сторони в частині наявності тентової
палатки на яку він ніби то обперся при
нанесенні удару потерпілому, яким суд
не дав належної оцінки, на думку
потерпілої, його дії слід
кваліфікувати за п.7 ч.2 ст. 115 КК України,
як вбивство вчинене з хуліганських
мотивів, оскільки наносячи удар ОСОБА_7
не міг не усвідомлювати наслідків, до
яких може призвести такий удар. Апелянт
вважає, що нанести такий сильний удар
від якого її син втратив свідомість , ще
не впавши на тротуар, можна було лише із
застосуванням кастету. Висновок суду
про визнання показань свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 алогічними не
відповідає дійсності.

Також апелянт вказала на те, що суд
безпідставно відмовив у проведенні
відповідної експертизи для
встановлення наявності чи відсутності
монтажу на відеозаписах наданих
захисником ОСОБА_7 в яких відображено
існування палатки. Висновок про
наявність алкоголю в крові потерпілого
не відповідає дійсності, оскільки
аналіз крові брався 12.08.2006р., а висновок
експертизи датований 13.08.2006р.

В доповненнях до апеляції потерпіла з
посиланням на висновки комісійної
експертизи №60/270 вказала на те, що в
діях ОСОБА_7 маються ознаки злочинів,
передбачених п.7 ч.2 ст.115 КК України та
ч.2 ст. 263 КК України, а також на
зникнення з матеріалів справи
процесуальних документів та на
фальсифікування адвокатом ОСОБА_1 та
слідчим Бакланом даних про місце
події.

На вказані апеляції надійшли
заперечення виправданого ОСОБА_7, його
захисників ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які
просили вирок залишити без зміни
посилаючись на те, що судовий розгляд
проведений повно і об»єктивно, доводи
апеляцій є надуманими, підстави для
направлення справи на додаткове
розслідування відсутні.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора Скрипки І.М., яка підтримала
апеляцію прокурора та частково
апеляцію потерпілої і просила
скасувати вирок, а справу направити на
додаткове розслідування, пояснення
потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представника потерпілої ОСОБА_6., які
підтримавши апеляцію потерпілої
ОСОБА_4 просили вирок скасувати, а
справу повернути прокурору для
проведення додаткового розслідування,
пояснення виправданого ОСОБА_7., його
захисників ОСОБА_1, ОСОБА_3., ОСОБА_2, які
заперечували проти задоволення
апеляцій та просили вирок залишити без
зміни, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
доводи апеляцій, колегія суддів вважає,
що апеляції задоволенню не підлягають
виходячи з наступного.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції, ретельно дослідивши докази
по справі і давши їм належну юридичну
оцінку, дійшов обгрунтованого
висновку про відсутність в діях ОСОБА_7
складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 119
КК України, тобто вбивства, вчиненого
через необережність.

Відповідно до ст. 36 КК України
необхідною обороною визнаються дії,
вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка
захищається або іншої особи, а також
суспільних інтересів та інтересів
держави від суспільно небезпечного
посягання шляхом заподіяння тому, хто
посягає шкоди, необхідної і достатньої
в даній обстановці для негайного
відвернення чи припинення посягання,
якщо при цьому не було допущено
перевищення меж необхідної оборони.
Кожна особа має право на необхідну
оборону незалежно від можливості
уникнути суспільно небезпечного
посягання або звернутися за допомогою
до інших осіб чи органів влади. Не є
перевищенням меж необхідної оборони і
не має наслідком кримінальну
відповідальність застосування зброї
або будь-яких інших засобів чи
предметів для захисту від нападу
озброєної особи або нападу групи осіб,
а також для відвернення протиправного
насильницького вторгнення у житло чи
інше приміщення, незалежно від
тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто
посягає.

З обставин справи встановлених під час
судового розгляду, які відповідають
фактичним обставинам справи,
вбачається, що під час інкримінованих
ОСОБА_7 дій, він перебував в стані
необхідної оборони, захищаючись від
неправомірних дій потерпілого ОСОБА_9,
який разом з іншими особами були
ініціаторами конфлікту між ними та
жителями с. Зазим»я серед яких був і
ОСОБА_7 і, напавши на ОСОБА_7 та жителів
вказаного села, почали наносити їм
удари.

Отримавши від ОСОБА_9 два удари кулаком
в обличчя, під час чергового замаху,
ОСОБА_7, захищаючись від дій ОСОБА_9,
наніс йому лише один удар кулаком в
обличчя, від чого останній впав і
вдарившись о плитку, отримав травму
голови від якої ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у
лікарні.

Про те, що дії ОСОБА_9 були
неправомірними об»єктивно
встановлено, як під час досудового
слідства про що свідчить постанова про
відмову в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_9 за ст. 296 КК
України з нереабілітуючих підстав, а
саме у зв»язку з його смертю( т.4 а.с.
214-215), так і під час судового розгляду.

Факт вчинення неправомірних дій ОСОБА_9
підтверджується наведеними у вироку
доказами, а саме: показаннями ОСОБА_7.,
який, не визнавши себе винним у
вбивстві через необережність ОСОБА_9,
показав, що діяв в межах необхідної
оборони від протиправного посягання зі
сторони потерпілого і не мав іншої
можливості захистити своє життя від
дій ОСОБА_9, який спочатку наніс удари
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які втекли, а потім
наніс йому, оскільки він не встиг
втекти, 2-3 сильних удари в обличчя і під
час наступного замаху ОСОБА_9 він,
захищаючись, наніс один удар кулаком в
обличчя потерпілого від чого останній
відступив назад, а він для уникнення
подальшого побиття потерпілим, відразу
ж побіг до автомобіля ОСОБА_10 і
подальших подій не бачив, стверджує, що
ніяких предметів під час нанесення
ударів потерпілому у нього у руці не
було; аналогічними показаннями
свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які
підтвердили, що потерпілий разом з
іншими особами приблизно п»ять осіб,
будучи агресивно налаштованими,
перебуваючи в стані алкогольного
сп»яніння, брутально виловлюючись,
прибігли на майданчик біля кафе і
створили навколо метушню, при цьому,
ОСОБА_9 наніс удар в голову ОСОБА_10, в
обличчя ОСОБА_11 та наніс 2-3 удари руками
в обличчя ОСОБА_7, а коли замахнувся ще
раз, щоб вдарити ОСОБА_7, останній наніс
один удар кулаком в обличчя
потерпілого, який відступив назад і
впав спиною на тротуарну плитку;
аналогічними показаннями свідка
ОСОБА_15, яка показала, що коли вона
увечері 12.08.2006р. знаходилася на
майданчику біля сільмагу прибігли
близько 5 невідомих осіб, які без
розбору били місцевих хлопців, ОСОБА_9,
наблизившись до компанії ОСОБА_7,
ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , нічого не з»ясовуючи
в них, мовчки вдарив ОСОБА_10 від чого у
останнього випав стаканчик з кавою,
потім вдарив ОСОБА_11, а коли вказані
хлопці втекли, він наніс не менше двох
ударів поперемінно обома руками в
обличчя ОСОБА_7, від чого ОСОБА_7 упав на
розташовану позаду палатку, а потім
відштовхнувшись від палатки наніс один
удар в обличчя ОСОБА_9, який впав на
бетонне покриття; аналогічними
показаннями свідка ОСОБА_16 згідно яких
ОСОБА_9 разом з іншими особами прибігши
на майданчик біля кафе, поводилися
неадекватно, перевертали у кафе столи,
штовхали хлопців які там знаходилися,
вона бачила як ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_7,
який також відштовхнувшись від палатки
наніс ОСОБА_9 один удар правою рукою,
при цьому у нього не було ні прикрас, ні
кастету, від удару ОСОБА_9 впав на землю
вдарившись головою о бетонне покриття,
при цьому жодних ран на потерпілому не
було; аналогічними показаннями свідка
ОСОБА_17 , який фрагментарно бачив події
т.я. до нього також підбігли два хлопці
один з яких наніс йому удар кулаком в
обличчя, а інший палкою у щелепу, але
він бачив як один з нападаючих, підбіг
до ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 і спочатку
відбулася якась дія щодо ОСОБА_10, а
потім ця особа нанесла ОСОБА_7
щонайменше один удар в обличчя, він
бачив лежачу на тротуарній плитці
людину, побоюючись за своє здоров»я
разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_10 поїхали з місця
події, ОСОБА_7 скаржився на біль в
області щелепи та губи; аналогічними
показаннями свідка ОСОБА_18 який також
підтвердив агресивну поведінку
ОСОБА_9та інших осіб, які були разом з
ним і які перевертали столи у кафе,
розбили вітрину кіоску, штовхали
молодь, при цьому він, відбігши від
місця події, бачив як ОСОБА_9 першим
наніс удар в обличчя ОСОБА_7, а також
бачив як ОСОБА_7 один раз наніс удар
ОСОБА_9 від чого той впав; аналогічними
показаннями свідка ОСОБА_19, який
підтвердив, що ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 два
удари, який також наніс один удар
потерпілому; аналогічними показаннями
свідка ОСОБА_20 і ОСОБА_21.

Згідно акту судово-медичного
дослідження №430 ( т.4 а.с.11) та висновку
судово-медичної експертизи № 129/430 ( т.4
а.с.14) ОСОБА_7 від дій ОСОБА_9 отримав
тілесні ушкодження, а саме: при
судово-медичному дослідженні у ОСОБА_7
виявлені крововилив в області
підборіддя, крововиливи на слизовій
верхньої губи, виявлені пошкодження
виникли від дії тупих предметів і за
строком можуть відповідати 12.08.2006р і
відносяться до легких тілесних
ушкоджень.

Факт протиправної агресивної
поведінки потерпілого ОСОБА_9, його
брата та осіб, які були поруч з ними,
також підтверджується показаннями
свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24.

Виправдовуючи ОСОБА_7 суд обгрунтовано
послався на показання вказаних
свідків, які є послідовними і
узгоджуються із сукупністю інших
досліджених доказів, а доводи щодо
неправдивості показань вказаних
свідків безпідставними.

Суд дав об»єктивну оцінку показанням
потерпілого ОСОБА_8, свідків : ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 щодо подій, які
відбувалися увечері 12.08.2006р. в с.
Зазим»я обгрунтовано визнавши їх
недостовірними в частині обставин
розгортання конфлікту, місця події, дій
ОСОБА_9 відносно ОСОБА_7, місця й
механізму нанесення удару ОСОБА_7,
наявності металевого предмету у
ОСОБА_7, кількості вжитих потерпілим
напоїв, характеру падіння потерпілого,
зовнішнього виду кафе та ін., вірно
зазначивши, що показання вказаних осіб
не є послідовними, є суперечливими між
собою та спростовуються показаннями
наведених вище свідків - мешканців с.
Зазим»я та сукупністю інших зібраних
по справі доказів.

Колегія суддів вважає, що суд
обгрунтовано, проаналізувавши докази
по справі, встановив, що ОСОБА_7
скориставшись своїм правом на
самооборону, діяв в межах необхідної
оборони нанісши лише один удар кулаком
в обличчя ОСОБА_9, який був фізично
сильнішим за ОСОБА_7, агресивно
налаштований і адекватно відреагував
на протиправну поведінку потерпілого.

Доводи апеляції потерпілої про те, що
під час нанесення удару ОСОБА_7
потерпілому ОСОБА_9 у ОСОБА_7 у руці був
металевий кастет, яким і було заподіяно
тілесне ушкодження в області
носо-губного трикутника, є надуманими.

Так, сам ОСОБА_7 категорично заперечує
факт перебування у нього будь-якого
предмету у руці в момент нанесення
удару потерпілому. Показання ОСОБА_7 в
цій частині підтверджують і свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_21., ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_22., ОСОБА_16.

Про відсутність у ОСОБА_7 будь-якого
предмету свідчать і первісні показання
потерпілого ОСОБА_8 і осіб зі сторони
потерпілих.

Так, в заяві про злочин( т.1 а.с. 49-50)
ОСОБА_8 вказуючи на обставини події
зазначив, що удар його братові
нанесений кулаком при цьому він не
вказував на те, що у особи, яка наносила
удар, був сторонній предмет.

Про існування будь-якого предмету
ОСОБА_8 не вказував і в своїх поясненнях
( т.1 а.с.51-53), а також в показаннях в
якості потерпілого ( т.1 а.с. 84-86, 87-91)

Не вказували про наявність у ОСОБА_7
будь-якого предмету в момент удару і
свідки ОСОБА_13( т.1 а.с.56-57), ОСОБА_12( т.1
а.с.58)

Про відсутність у ОСОБА_7 під час
нанесення удару ОСОБА_9 металевого
кастету свідчить і акт
судово-медичного дослідження № 413/3 від
21.09.2006р.( т.4 а.с. 24-28) згідно якого
глибина рани в області носо-губного
трикутника у ОСОБА_9 до 0,2 см.

Експерт Березін в судовому засіданні(
т.12 а.с.276) показав, що слизова оболонка,
зуби й ясна в проекції рани в ділянці
носо-губного трикутника у ОСОБА_9
жодних пошкоджень не мали, а розсічення
носо-губного трикутника могло
утворитися від будь-якого предмета, а
також від кисті руки.

Дані пояснення експерта
підтверджуються і висновками
проведених експертиз №281( т.8 а.с. 157), №
113 ( т.4 а.с.91), №124 (.т.4 а.с.141), №181( т.5 а.с.44),
№185(т.5а.с.63).

Доводи апеляції потерпілої про
необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7
за п.7 ч.2 ст. 115, 263 КК України із
врахуванням висновків комісійної
експертизи ( т.4 а.с. 76) згідно з якими
навіть за умови наявності у ОСОБА_9
тільки забійної рани на обличчі і
дрібно вогнищевих крововиливів в
стовбурному відділенні головного
мозку, які наніс ОСОБА_7, перебіг ЗЧМТ
має можливість стверджувати
неминучість летального кінця ОСОБА_9,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вказані висновки
спростовуються висновком комісійної
судово-медичної експертизи №281( т.8 а.с.
143-158) проведеної Головним бюро
судово-медичної експертизи МОЗ
України, згідно якого об»єктивних
ознак, які б свідчили про утворення
крововиливів в стовбуровому відділі у
ОСОБА_9 за ротаційним механізмом в
результаті удару в обличчя, внаслідок
якого виникла рана в ділянці
носо-губного трикутника, у наданих
матеріалах по справі не знайдено, слід
вважати, що їх виникнення, найбільш
ймовірно, обумовлено градієнтом тиску
в порожнині черепа при значній його
деформації в момент утворення перелому
кісток, яка могла мати місце внаслідок
падіння із вертикального або близького
до нього положення на поверхню( не
виключено з бетонним покриттям).
Комплекс ушкоджень голови, які
обумовили формування черепно-мозкової
травми у ОСОБА_9 має ознаки тяжких
тілесних ушкоджень за критерієм
небезпеки для життя. Рана в ділянці
носо-губного трикутника має ознаки
легких тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
момент вказаної події 12.08.2006р. на місці
події знаходилася інша палатка у якої
були відсутні брезентові стіни також є
безпідставними і спростовуються
показаннями свідка ОСОБА_25(т.12 а.с.174)
-директора ТОВ»Опал» якому належать
магазин»Сільмаг» та розташоване поруч
кафе в с. Зазим»я, який підтвердив, що з
2004р. по 2008р. кафе незмінно мало вигляд
обтянутої тентом металевої
конструкції зі стінами жовтого кольору
та вікнами з прозорого поліетилену,
12.08.2006р. увечері після бійки в кафе, він
бачив перед палаткою лежачого на
бетонній плитці чоловіка, перевернуті
столи та розбите вітринне скло
вартість якого до цих пір не
відшкодовано.

Ці доводи також спростовуються
показаннями свідків ОСОБА_26, ОСОБА_19,
ОСОБА_23, ОСОБА_20, ОСОБА_24., ОСОБА_22. ,
ОСОБА_27 та ін.( т.12 а.с. 119, 125,136, 154,159)

Крім того, сам потерпілий ОСОБА_8 на
досудовому слідстві( т.1 а.с. 105) вказував
на те, що палатка мала брезентові
стінки.

Доводи про необхідність проведення
експертизи на предмет монтажу на
фотографіях наданих захисником ОСОБА_1
з видами палатки є безпідставними,
оскільки вказані фотознімки судом не
були покладені в основу вироку, а тому
не впливають на правильність
прийнятого рішення.

Доводи апеляційної скарги про
неправильність висновків суду про
перебування ОСОБА_9 в стані сильного
алкогольного сп»яніння є
безпідставними, оскільки стан
сп»яніння ОСОБА_9 підтверджується крім
показань потерпілого ОСОБА_8( т.1 а.с.88),
показаннями свідків - осіб, які разом з
ОСОБА_9 вживали спиртні напої, аналізом
токсикологічної лабораторії КМКЛ ШМД
№8389 від 13.08.2006р. відповідно до якого в
крові ОСОБА_9 на момент поступлення в
стаціонар 12.08.2006р. був виявлений
етиловий спирт в концентрації 2,6%, що
відповідає сильному ступеню
алкогольного сп»яніння про що
зазначено у висновках судово-медичних
експертиз №73/413/3 та № 281 ( т.4 а.с.21-23; т.8
а.с.143-158)

Експерт Березін В.М. в судовому
засіданні ( т.12 а.с.277)пояснив, що аналіз
крові ОСОБА_9 був забраний під час його
поступлення 12.08.2006р. о 22 год.20 хв., а
зроблений наступного дня у зв»язку з
тим, що вночі дослідження аналізів не
здійснюється.

Доводи апеляції потерпілої про
фальсифікацію доказів по справі є
голослівними і нічим об»єктивно не
підтверджуються.

Доводи апеляції прокурора та
потерпілої про необхідність
направлення справи на додаткове
розслідування у зв»язку з неповнотою
досудового слідства є
необгрунтованими, оскільки суд першої
інстанції ретельно перевірив як доводи
обвинувачення про наявність в діях
ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого
ч.1 ст.119 КК України так і доводи
потерпілих про необхідність
кваліфікувати його дії за п.7 ч.2 ст. 115 КК
України і обгрунтовано відмовив у
направленні справи на додаткове
розслідування.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що висновки суду про
відсутність в діях ОСОБА_7 складу
злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК
України є законними і обгрунтованими.

За таких обставин вирок суду є законним
і обгрунтованим. Підстав для його
скасування колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України(
в ред. 1960 р.), колегія суддів,-

у х в а л и
л а :

Апеляції прокурора, який брав участь в
розгляді справи в суді першої
інстанції Лавренюк Т.М. та потерпілої
ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного
суду Київської області від 15 червня 2012
року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Судді підписи

З оригіналом згідно _____________суддя
І.Ю. Ященко